OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Baka (príncep)

Baka (B3 k3, "La seva ànima és (en) el seu Ka") va ser un príncep egipci de la IV Dinastia. És conegut per la seva estatueta destruïda. També és objecte d'una teoria que afirma que va ser faraó d'Egipte durant molt poc temps. Per tant, podria tractar-se d'un rei poc conegut anomenat Bakka o Bikheris.

## Identitat

Baka en jeroglífic :
Baka era fill del faraó Djedefre. Es desconeix la seva vida familiar, els noms de les seves possibles dones i fills s'han perdut. Atès que els noms d'altres tres fills de Djedefre, com Setka, Harnit i Nikau-Djedefre, s'han pogut detectar arqueològicament, haurien de considerar que tractaven de germans o mig germans de Baka, i les filles de Djedefre, Hetepheres III i Neferhetepes, serien germanes o germanastres de Baka.
També es desconeix qui era la ser mare. Podria haver estat qualsevol de les esposes de Djedefre, Khentetka o Hetepheres II, tot i que fins i tot això és incert.

### Possible regnat com a faraó

Segons Rainer Stadelmann i George Reisner, és possible que Baka hagués estat faraó d'Egipte durant molt poc temps (potser un o dos anys). La seva suposició es basa en l'anomenada piràmide inacabada de Zawiet eal-Arian, que es troba a Zawiet al-Arian. Aquest eix de piràmide inacabat va ser abandonat poc després de començar i només s'hi van trobar una dotzena d'inscripcions de treballadors en tinta negra. Aquestes inscripcions proporcionen un nom reial en cartutx, que roman parcialment il·legible. Un dels signes es pot identificar com a signe Ka, però l'altre va ser copiat pels excavadors de la piràmider de manera tan difusa que continua sent indesxifrable. Segons Stadelmann i Reisner, el primer signe mostra un boc caminant, com passa amb el nom de naixement del príncep. Així doncs, Baka simplement hauria posar el seu nom de príncep en un cartutx reial a causa de la seva nova condició, i després de la seva mort el nom s'hauria canviat per Bakarê ("ànima i Ka de Ra"). A les cròniques gregues antigues, el nom de Baka es va convertir en Bikheris. Per aquest motiu, el pou inacabat de la tomba de Zawyet al-Arian també s'anomena "Piràmide de Bikheris".
Aquesta teoria no s'ha acceptat de manera general, però. Aidan Dodson està convençut de la representació d'un animal Seth assegut, llegint el nom reial com a Seth-Ka ("Seth és el meu Ka"). En aquest cas, hauria estat Setka i no Bakare qui hauria regnat.

## Referències

* ↑ Schneider, 2002, p. 91.
* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 52-61.
* 1 2 Dodson, 1985, p. 21-24.
* ↑ Stadelmann, 1985, p. 77 i 140-145.

## Bibliografia

* Dodson, Aidan. On the date of the unfinished pyramid of Zawyet el-Aryan (en anglès). vol. 3. Oxford: Oxford University Press, 1985 (Discussion in Egyptology). ISBN 0-500-05128-3.
* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Schneider, Thomas. Lexikon der Pharaonen (en alemany). Düsseldorf: Albatros Verlag, 2002. ISBN 3491960533.
* Stadelmann, Rainer. Die Ägyptischen Pyramiden: vom Ziegelbau zum Weltwunder (en alemany). vol. 30. Magúncia: Zabern, 1985 (Kulturgeschichte der antiken Welt). ISBN 3805308558.
# François Thijssen

François Thijssen o Frans Thijsz (mort el 13 d'octubre de 1638?) fou un explorador neerlandès que va explorar la costa sud d'Austràlia.
Era el capità del vaixell 't Gulden Zeepaerdt (El cavallet de mar daurat) que salpà del Cap de Bona Esperança cap a Batàvia. En aquest viatge, va anar molt cap al sud i el 26 de gener de 1627 arribà prop del Cap Leeuwin, a la costa d'Austràlia Occidental.
Thijssen continuà navegant cap a l'est, cartografiant més de 1500 quilòmetres de la costa australiana. Va anomenar aquesta terra 't Land van Pieter Nuyts (La Terra de Pieter Nuyts), fent referència al més alt oficial de la Companyia Holandesa de les Índies Orientals que viatjava a bord. Part del mapa de Thijssen mostra les illes de St Francis i St Peter, ara conegudes com dins de l'arxipèlag Nuyts. El vaixell finalment arribà a Batàvia el 10 d'abril de 1627. Les observacions de Thijssen van ser incloses ben aviat (1628) pel cartògraf Hessel Gerritszen una carta de les Índies i Nova Holanda.
Aquest viatge definí la major part de la costa sud d'Austràlia i va fer perdre la noció que la "Nova Holanda", estava unida a l'Antàrtida. Molt més tard l'exploració de Thijssen va portar Jean Pierre Purry a proposar una colònia neerlandesa al continent australià el 1717-18. La novel·la de 1726 Els viatges de Gulliver, de Jonathan Swift ubicava Lilliput i Blefuscu prop del remot Arxipèlag Nuyts. Fins al 1792 els europeus no van tornar a visitar aquesta zona (per part del francès Bruny d'Entrecasteaux que cercava La Pérouse).

## Fonts

* Michael Pearson Great Southern Land. The maritime explorations of Terra Australis (2005) (published by the Australian government department of the environment and heritage)
* Data on trips of the VOC ships ‘’Gulden Zeepaard'’ and ‘’Valk’’

## Referències

* ↑ Robert J King, “Jean Pierre Purry’s proposal to colonize the Land of Nuyts”, at: www.australiaonthemap.org.au/content/view/48/59/
# La Punta del Barco

La Punta del Barco és una muntanya de 620,1 metres d'altitud que es troba a cavall dels termes municipals de Calders i de Monistrol de Calders, a la comarca del Moianès.
Està situada al Serrat de la Tirolena, del qual és un punt destacat. La cinglera que forma el cap del turó justifica plenament el nom que li donen tant els calderins com els monistrolencs. És, com el Serrat de la Tirolena, a llevant del torrent de la Baga Cerdana i al nord-oest de la Coma, pel costet de Monistrol de Calders, i a ponent del torrent de Vilaterçana i al sud-est de la masia de Vilaterçana, pel de Calders.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; el nom no surt en el mapa
# Gerald Gulotta

Gerald Gulotta (Estats Units, 1921). dissenyador industrial. Establert a Nova York, Gulotta està especialitzat en el disseny d'objectes de vidre, porcellana, ceràmica, plata i acer inoxidable. Treballa per a un ampli ventall de companyies internacionals. Coneguts per la seva simplicitat i elegància, els seus dissenys es troben en alguns dels Museus més prestigiosos com The Cooper-Hewitt National Design Museum, The Brooklyn Museum of Art, o el Victoria and Albert Museum, de Londres. Durant molts anys ha impartit classes de disseny industrial al Pratt Institute de Brooklyn i la seva implicació amb la docència el va portar a crear als anys setanta els primers estudis reglats de disseny industrial a la Universitat de Guadalajara a Mèxic.
També ha impartit classes i conferències a les Universitats de Beijing a Hunan i a Jingdezhen a la Xina. Entre els seus dissenys podem citar el joc de cafè Oval (1971) per a Porcelanas del Bidasoa.

## Referències

* ↑ «Fitxa al web del Disseny Hub Barcelona». Arxivat de l'original el 2012-11-27. [Consulta: 15 abril 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa Arxivat 2012-11-27 a Wayback Machine. a la col·lecció de disseny industrial del Disseny Hub Barcelona
# Marée noire, colère rouge

Marée noire, colère rouge és un documental francès dirigit per René Vautier i estrenat el 1978.

## Argument

L'enfonsament del petrolier Amoco Cadiz el març de 1978, davant de la costa de Portsall: informacions falses, conseqüències ecològiques desastroses van marcar l'esdeveniment que va despertar l'ira de la població bretona i els seus representants electes.

## Distincions

* Festival Internacional de Cinema de Rotterdam 1978: premi al millor documental

## Notes i referències

* ↑ Marée noire et Colère rouge - Chronique de la lutte des Bretons contre le mazout de l'Amoco-Cadiz, a film-documentaire.fr
* ↑ Marée noire, colère rouge a cataloguefilmsbretagne.com
* ↑ Marée noire, colère rouge al web de la Cinemateca Francesa

## Bibliographie

* Robert Grélier, Jeune Cinéma, numéro 333-334, automne 2010, p. 104

## Enllaços externs

* Primera part de la pel·lícula a Dailymotion
* Segona part de la pel·lícula a Dailymotion
# Maset de Piquer

El Maset de Piquer, o simplement el Maset, és una edificació de pedra seca del terme municipal d'Onda, Plana Baixa, que dona nom a la partida on està ubicada.
Està documentat almenys des del segle xviii, ja que es coneix per referències que apareixia citat al Llibre Vell d'Assagadors de la Vila d'Onda de 1779. La seua principal peculiaritat és que és l'única construcció d'aquestes característiques del municipi amb sostre de volta.

## Referències

* AJUNTAMENT D'ONDA (1893). Libro de Azagadores de la Villa de Onda.
* ÀLVARO, Maria Teresa (2015). Estudi lingüístic de la toponímia rural d'Onda. Castelló: Publicacions de la Universitat Jaume I.
# Meles Zenawi

Meles Zenawi, nascut Legesse Zenawi Asres, (Adwa, 8 de maig de 1955 – 20 d'agost de 2012) fou un dictador etíop, president d'Etiòpia del 1991 al 1995 i primer ministre des del 1995 fins que morí el 20 d'agost del 2012. Des de 1985, va liderar el Front d'Alliberament del Poble de Tigre, i posteriorment va dirigir el partit del govern, el Front Democràtic Revolucionari del Poble Etíop. La seva mare era eritrea. Es va canviar el nom en honor d'un estudiant revolucionari executat el 1975 pel govern anterior.

## Referències

* ↑ Tadasse, Kirubel. «Ethiopian Prime Minister Meles Zenawi Dead at 57». ABC News. [Consulta: 21 agost 2012]. (anglès)
* ↑ Amimo, Uduak «Profile: Ethiopian leader Meles Zenawi». BBC News. BBC, 10-08-2005 [Consulta: 6 febrer 2011]. (anglès)
* ↑ Ivo Romein. «Nom de guerre Meles». Home.planet.nl. [Consulta: 13 novembre 2011]. (anglès)
# Matt Wallace

Matt Wallace és un productor discogràfic americà. Va ser graduat per la Universitat de Berkley, produint discs des dels 80 de forma professional. Entre els seus majors èxits, cal destacar Angel Dust de Faith No More i Songs About Jane de Maroon 5.

## Àlbums produïts

* The 88:Not Only... But Also
* Bic Runga: Drive
* Blues Traveler: Bridge
* Bowling for Soup: Let's Hear it for Johnny!
* Buffalo Nickel: Long 33 1/3 Play
* Chantal Kreviazuk: Under These Rocks and Stones
* Dog's Eye View: Daisy
* Ednaswap: Ednaswap
* Faith No More: We Care a Lot, Introduce Yourself, The Real Thing, Live at the Brixton Academy, Angel Dust
* Fenix TX: Fenix TX
* Fightstar: One Day Son, This Will All Be Yours.
* Green Apple Quick Step: Kid
* H₂O: Go
* The Higher: On Fire''
* Imperial Teen: What is Not to Love
* John Hiatt: Perfectly Good Guitar
* Josh Clayton-Felt: Inarticulate Nature Boy
* Ludo: You're Awful, I Love You
* Maroon 5: Songs About Jane
* Mars Electric: - "Someday" single
* Mushroomhead: XIII
* The Replacements: Don't Tell a Soul
* Peter Searcy: Could You Please and Thank You
* Small Mercies: Beautiful Hum
* Sons of Freedom: Sons of Freedom, Gump
* The Spent Poets: The Spent Poets
* Spin Doctors: Nice Talking to Me
* Squad Five-O: Late News Breaking
* Sugarcult: Start Static
* Susanna Hoffs: Susanna Hoffs
* Udora: Liberty Square
* Wakefield: American Made
* Paul Westerberg: 14 Songs
* Weapon of Choice: Highperspice, Nutmeg Phantasy
# Memòria intermèdia

En informàtica, una memòria intermèdia, també comunament coneguda pel terme anglès buffer, és un espai de memòria RAM o en disc utilitzada per emmagatzemar dades de forma temporal, especialment entre dos processos o maquinaris no treballant al mateix ritme.
Així, les dades enviades a un perifèric (extern) són més sovint emmagatzemades en memòries intermèdies en espera de la seva tramesa efectiva per evitar els inconvenients causats a l'ordinador per la diferència de velocitat entre el microprocessador intern i els diferents perifèrics sovint lents. Igualment, les dades rebudes de l'exterior són més sovint emmagatzemades en buffers en espera del seu tractament per l'ordinador (per raons d'eficàcia, i també per evitar que una recepció de dades molt juntes faci que algunes, no tractades, es perdin).
Dispositius tals com els ports sèries, són més sovint equipats amb una cua de memòria intermèdia: dades enviades o rebudes per primera vegada es processen en primer lloc. Un programa massa ràpid pot omplir el buffer; es bloca, llavors, generalment, el procés emissor. Una recepció massa ràpida també pot bloquejar el buffer, amb el risc de pèrdua de dades; també s'utilitza sovint un dispositiu de control de flux suggerint a l'emissor aturar la seva emissió quan el buffer està perillosament a prop del límit, i recomençar quan el nivell ha tornat a ser acceptable.
En certs llenguatges de programació com C, s'utilitzen habitualment buffers per regular l'entrada i sortida; per exemple, llegir o escriure en un fitxer. En concret, el buffer és una cadena de caràcters amb un índex o un punter designant la posició de lectura corrent. En el cas d'una escriptura, el «buffer» es copia totalment o parcialment en la sortida, aleshores s'actualitza i es repeteix el procés diverses vegades; en el cas d'una lectura, en cada pas, part de l'entrada és copiada en el buffer per ser utilitzada. Aquest sistema permet limitar les crides al sistema E/S, que són molt més lentes que altres tipus d'instruccions.

## Vegeu també

* Memòria cau

## Referències

* ↑ «Glosario» (en castellà). Instituto Politécnico Nacional. Arxivat de l'original el 2010-05-11. [Consulta: 13 juny 2010]. «es la zona de la memoria que almacena temporalmente datos durante la transferencia de la información, se usa normalmente para equilibrar las diferentes velocidades operativas de los componentes de la unidad central de procesamiento.»

## Enllaços externs

* Josep Lluís Marzo i Làzaro; Teodor Jové Lagunas; Dolors Royo Vallés. Introducció als sistemes operatius
* Texas Instruments. Dual Purposes: Data Buffer, the Other Face of the CDCP1803 (anglès) PDF
Viccionari
# Memòria intermèdia de traducció anticipada

Una memòria intermèdia de traducció anticipada (de l'anglès translation lookaside buffer normalment usat l'acrònim TLB) és una memòria cau que s'utilitza per reduir el temps necessari per accedir en una ubicació de memòria d'usuari. És una part de la unitat de gestió de memòria (MMU) del xip. La TLB emmagatzema les traduccions recents de memòria virtual a memòria física. Una TLB pot residir entre la CPU i la seva memòria cau, entre la CPU i la memòria principal o entre els diferents nivells de la memòria cau multi-nivell. La majoria de processadors, siguin de sobretaula, portàtils, o de servidors, inclouen una o més TLB en la maquinària de gestió de memòria. Són, a més, gairebé sempre presents en qualsevol processador que utilitzi memòria virtual paginada o segmentada.

## Referències

* ↑ Mittal, Sparsh «A survey of techniques for architecting TLBS». Concurrency and Computation: Practice and Experience, 29, 10, 2017, p. e4061. DOI: 10.1002/cpe.4061.
* ↑ Arpaci-Dusseau, Remzi H. Operating Systems: Three Easy Pieces [Chapter: Faster Translations (TLBs)].
# Mesolongi

Mesolongi en grec: Μεσολόγγι, Mesolongi, també transcrit Mesolongi, Missolonghi, Messolonghi; forma antiga Mesolòngion) és una ciutat situada a l'oest de Grècia i que té prop d'11.000 habitants (2001). La ciutat és la capital de la Unitat perifèrica d'Etòlia-Acarnània i la seva tercera ciutat més gran. És la seu del municipi de Hiera Mesolongiou Polis (ciutat sagrada de Mesolongi).
Mesolongi està enllaçada per la GR-5/I55. El camí cap a Ástaco va al nord-oest i també hi ha accés a GE-48 cap a l'est. La ciutat tenia una estació de ferrocarril en la línia cap Agrinio, però va ser abandonada en la dècada de 1970.
La ciutat és coneguda pel dramàtic setge al qual va ser sotmesa per les tropes otomanes durant la Guerra d'Independència Grega i especialment per ser el lloc on va morir el poeta anglès George Gordon Byron (conegut com a Lord Byron), considerat un dels escriptors més versàtils i importants del Romanticisme. Byron hi havia anat per defensar la independència grega. Eugène Delacroix li va dedicar el seu cèlebre Grècia sobre les ruïnes de Mesolongi, que es troba al Museu de Belles Arts de Bordeus.
* Grècia sobre les ruïnes de Mesolongi Eugène Delacroix (1798-1863)
* Lord Byron al seu llit de mort (1826) Joseph D. Odevaere (1775-1830)

## Referències

* ↑ «Mesolongi». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* «Centre cultural de Mesolongi» (en grec).
# Mesomicetozoeus

Els mesomicetozoeus (Mesomycetozoea) (o clade DRIP o Ichthyosporea) són un petit grup protista, principalment paràsits dels peixos i altres animals.

## Importància

Aquest grup no té característiques morfològiques especialment distintives, i en els teixits biològics de l'hoste on es troben apareixen com esferes o òvals dilatats que contenen espores. La majoria van ser classificats originàriament com fongs, protozous i algues. El seu nom científic indica la seva posició en els arbres filgenètics en el mig ("Meso-") dels fongs ("-myceto-") i els animals ("-zoea"). És un grup germà del clade Filozoa.
Philip Donoghue, va trobar fòssils de la fauna Ediacara d'espores de mesomicetozous.

## Terminologia

El terme DRIP d'aquest clade és un acrònim per als primers protozous identificats en aquest grup, Cavalier-Smith posteriorment el vaconsiderar un clade anomenat Ichthyosporea, ja que tots ells eren paràsits dels peixos:
* ordre Dermocystida
** "D": Dermocystidium.
** "R": o "agent roseta", actualment anomenat Sphaerothecum destruens
* ordre Ichthyophonida
** "I": Ichthyophonus
** "P": Psorospermium

## Notes

* ↑ Shalchian-Tabrizi K., Minge M.A., Espelund M., et al «Multigene Phylogeny of Choanozoa and the Origin of Animals». PLoS ONE, 3, 5, 2008, pàg. e2098. DOI: 10.1371/journal.pone.0002098. PMC: 2346548. PMID: 18461162.
* ↑ Douglas Fox, "How life got complicated", Discover Magazine, December 2012.
* ↑ Ragan MA, Goggin CL, Cawthorn RJ, et al «A novel clade of protistan parasites near the animal-fungal divergence». Proc. Natl. Acad. Sci. U.S.A., 93, 21, 01-10-1996, pàg. 11907–12. DOI: 10.1073/pnas.93.21.11907. PMC: 38157. PMID: 8876236.

## Vegeu també

* Sphaeroforma arctica
# Melóvoie (Bélgorod)

* Per a altres significats, vegeu «Melóvoie».
Melóvoie - Меловое (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 504 habitants. Pertany al districte (raion) de Rakítnoie.

## Referències

* ↑ «Схема территориального планирования муниципального района "Ракитянский район" Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП). Arxivat de l'original el 2022-01-09. [Consulta: 9 gener 2022].
* ↑ «Aleksandrovka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-01-09. [Consulta: 9 gener 2022].
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 9 gener 2022].
# Estrella de plom

Una estrella de plom o estel de plom és una estrella de metal·licitat feble que presenta una superabundància de plom i de bismut en relació a altres elements sorgits de la nucleosíntesi per procés S. Es tracta d'un tipus particular d'estrella CH, que és alhora un tipus específic d'estrella de carboni.

## Referències

* ↑ S. Van Eck, S. Goriely, A. Jorissen i B. Plez. «More lead stars» p. 291-299, 2003. [Consulta: 5 febrer 2012]. doi:10.1051/0004-6361:20030447(anglès) PDF

## Vegeu també

* Estrella de bari
# MKAD (Moscou)

L'MKAD és una carretera de circumval·lació de la ciutat de Moscou. L'acrònim és una transliteració del rus МКАД, per Московская Кольцевая Автомобильная Дорога (transliteració: Moskovskaia Koltsevaia Avtomobilnaia Doroga, o Carretera de Circumval·lació d'Automòbils de Moscou).
El creixement de tràfic dins i al voltant de Moscou durant els anys 1950 va fer que els planificadors de la ciutat s'adonessin que la metròpoli més gran de Rússia necessitava que una derivació redirigís el nou tràfic cap a les vies principals que discorren a través de la ciutat. Obert el 1961, el MKAD tenia quatre carrils d'asfalt que s'estenien 108,9 quilòmetres al llarg de les fronteres de ciutat. Encara que no era una autopista, disposava d'intercanviadors en cruïlles essencials, molt pocs semàfors i un límit de velocitat de 100|km/h. Entre els conductors era coneguda com a "La Carretera de Mort" per la seva pobra il·luminació.
Durant molt de temps el MKAD servia del límit administratiu de ciutat de Moscou, fins als anys 1980.
Moscou començà a annexionar-se territori a fora de la carretera de circumval·lació. El desembre de 2002 Bulvar Dmitriya Donskogo es convertia en la primera estació de Metro de Moscou que obria més enllà dels límits de l'MKAD.
El 1995-1997 la carretera s'eixamplà des dels quatre carrils inicials a deu, mentre totes les interseccions es feren passos a desnivell, es construïren ponts per vianants, s'eliminaren semàfors, i una barrera sòlida s'instal·là en la mediana. El 2001 a tots els vehicles lents se'ls prohibí ingressar al MKAD i la carretera renovada rebé de l'alcaldia la designació d'autopista.

## Referències

* ↑ Bul'var Dmitriya Donskogo Arxivat 2012-03-13 at Archive.is Web del metro de Moscou

## Enllaços externs

* L'MKAD a Google Maps
* Vista de l'MKAD des d'un pont de vianants.
# Banc de la Petita i Mitjana Empresa

El Banc de la Petita i Mitjana Empresa, conegut també com a Bankpime, fou un banc creat el 22 de maig de 1978 a Barcelona per l'empresari Josep Jané Solà i adquirit, per evitar la fallida, per La Caixa durant el 2011.

## Història

Fèlix Millet en fou president des d'octubre de 2007 fins al mes de juliol de 2009, quan va esclatar el Cas Millet. José Antonio Castro, membre del grup hoteler Hesperia, va agafar el relleu en la presidència. Poc després, l'empresa Agrupació Mútua, fins al moment propietària d'un 25% de l'accionariat del banc, va ser intervinguda per la Direcció General d'Assegurances i l'any 2009, Miquel Navas, que era en aquell moment director general de Bankpime deixà el càrrec en favor de Francisco Valle, de Banif.
Un altre dels socis capitalistes, l'empresa portuguesa Banif, va intentar llavors revifar l'empresa intentant fent que fos un pont de negoci per a inversors catalans amb interessos al Brasil, iniciativa que no va tenir gaire èxit. Arran de tots aquests fets, la direcció de l'entitat va començar a buscar possibles compradors el mes de gener de 2011, coincidint amb una recomanació del Banc d'Espanya que deia que l'entitat, juntament amb d'altres en situació similar, necessitava recapitalitzar-se.
El dia 30 de setembre de 2011 va ser absorbida per "La Caixa" mitjançant CaixaBank, amb efecte econòmic de l'1 de setembre. En el moment de la compra l'entitat disposava de 19 oficines.
El dia 17 d'octubre de 2011 l'empresa va pactar un ERO per acomiadar 98 treballadors pertanyents a Serveis Centrals (SSCC), amb indemnitzacions de 55 dies per any treballat, amb un límit de 42 mensualitats. Els treballadors de les sucursals es van incorporar a la xarxa d'oficines de CaixaBank.

## Referències

* ↑ Garganté, Toni «La Caixa absorbeix Bankpime». 1/10/2011. Diari Ara [Barcelona], 01-10-2011, p.5 [Consulta: 3 octubre 2011].
* ↑ «Bankpime acomiadarà 98 treballadors». 18/10/2011. Diari Ara [Barcelona], 18-10-2011, p.22 [Consulta: 18 octubre 2011].

## Enllaços externs

* Banc de la Petita i Mitjana Empresa - Lloc web oficial