OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Medalla Liebig

La Medalla Liebig (en alemany Liebig-Denkmünze) són un premi atorgat per la societat científica Verein Deutscher Chemiker (Societat de Químics d'Alemanya) des del 1903, any de la seva creació, i després per la Gesellschaft Deutscher Chemiker. Fou creat el 12 de maig de 1903 en la celebració del centenari del naixement de Justus von Liebig i premia als investigadors destacats en el camp de la química.

## Premiats

| 1903 : Adolf von Baeyer 1904 : Rudolf Knietsch 1905 : Eduard Buchner 1907 : Adolf Frank 1908 : Otto Schönherr 1909 : Friedrich Otto Schott 1911 : Paul Ehrlich 1912 : Carl Harries 1913 : Emil Ehrensberger 1914 : Fritz Haber 1919 : Carl Bosch 1921 : Max Planck 1922 : Wilhelm Normann 1924 : Max Schroeder 1925 : Gustav Tammann 1926 : Robert-Emanuel Schmidt 1927 : Fritz Raschig 1928 : Friedrich Bergius 1929 : Hans Fischer 1930 : Otto Ruff 1931 : Friedrich Emich, Ida Noddack i Walter Noddack 1933 : Adolf Spilker 1934 : Ferdinand Flury 1935 : Walther A. Roth i Karl Ziegler 1936 : Gustav F. Hüttig | 1937 : Ernst Späth 1938 : Eduard Zintl 1940 : Otto Hönigschmid 1950 : Erich Konrad 1951 : Wilhelm Klemm 1953 : Wilhelm Moschel 1955 : Feodor Lynen 1956 : Heinrich Hock 1957 : Friedrich A. Paneth 1958 : Gerhard Schramm 1960 : Georg-Maria Schwab 1961 : Rolf Huisgen 1964 : Günter Scheibe 1965 : Wilhelm Husmann 1967 : Erich Thilo 1969 : Oskar Glemser 1972 : Hans-Werner Kuhn 1973 : Leopold Horner 1976 : Horst Pommer 1980 : Ernst Ruch 1981 : Armin Weiss 1983 : Dieter Oesterhelt 1984 : Ulrich Schöllkopf 1986 : Rolf Appel 1987 : Gerhard Ertl | 1989 : Meinhart Zenk 1991 : Kurt Issleib 1993 : Reinhard W. Hoffmann 1994 : Wolfgang Beck 1996 : Werner Kutzelnigg 1998 : Helmut Schwarz 2000 : Reinhart Ahlrichs 2002 : Hans Wolfgang Spiess 2004 : Arndt Simon 2006 : Herbert Mayr 2008 : Wolfgang Krätschmer 2010 : Joachim Sauer 2012 : Walter Thiel 2014 : Hans-Ulrich Reißig 2016: Markus Antonietti 2018 Wolfgang Schnick 2020 Herbert Waldmann |

## Referències

* ↑ «Liebig-Denkmünze für Wolfgang Schnick» (en alemany), 17-08-2020. [Consulta: 15 setembre 2020].
* ↑ «Herbert Waldmann erhält die Liebig-Denkmünze» (en alemany), 09-04-2019. [Consulta: 15 setembre 2020].

## Enllaços externs

* Pàgina web de la Gesellschaft Deutscher Chemiker (GDCh) Arxivat 2008-06-21 a Wayback Machine. (alemany)
# Casa Mesa Boixareu

La Casa Mesa Boixareu és una obra eclèctica de Puigcerdà (Baixa Cerdanya) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de planta quadrada, amb planta baixa i dos pisos. La composició de la façana és vertical i simètrica. Totes les obertures són rectilínies, amb tractament rectangular, excepte la del portal d'entrada que té arc de mig punt. La teulada és a quatre vessants, amb un lucernari central amb coberta de llicorella. Segueix els cànons de l'arquitectura eclèctica de principis de segle, inspirats en el "Beaux Arts". És palesa una gran austeritat en el tractament de les motllures i en l'ornamentació.

## Referències

* ↑ «Casa Mesa Boixareu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 febrer 2019].
# Heroldishausen

Heroldishausen és un municipi situat al districte d'Unstrut-Hainich, a Turíngia, Alemanya, amb una altitud de 207 metres. La seva població a finals de 2017 era de 192 habitants i la seva densitat de 60 hab/km².
S'ubica al nord de la ciutat d'Eisenach, al nord-oest de Erfurt, la capital de l'estat federal.

## Referències

* ↑ «Regionales» (en alemany). [Consulta: 21 juliol 2020].
* ↑ «Thüringer Landesamt für Statistik» (en alemany). [Consulta: 21 juliol 2020].
* ↑ «Thuringia (Germany): Counties, Cities and Communes - Population Statistics, Charts and Map» (en alemany). [Consulta: 21 juliol 2020].
# Petr Kouba

Petr Kouba (Praga, 28 de gener de 1969) és un exfutbolista txecoslovac i, posteriorment, txec, que jugava de porter. Va jugar a les lligues de Txecoslovàquia, la República Txeca, Espanya i Alemanya. Actualment, és el seleccionador juvenil del seu país.

## Clubs

* 1988-1990 : Bohemians Praha
* 1990-1996 : AC Sparta Praha
* 1996-1997 : Deportivo de La Coruña
* 1997-1998 : 1. FC Kaiserslautern
* 1998-1999 : Viktoria Žižkov
* 1999-2001 : Deportivo de La Coruña
* 2001-2002 : FK Jablonec 97
* 2002-2005 : AC Sparta Praha

## Selecció

Kouba va ser internacional tant amb l'antiga Txecoslvàquia com en la selecció de la República Txeca. Va jugar en 40 ocasions. Va formar part del combinat del seu país que va acudir a l'Eurocopa d'Anglaterra de 1996. A eixa cita, els txecs van ser la revelació del campionat tot arribant a la final, que van perdre contra Alemanya. En Kouba va ser l'heroi de les semifinals, a l'aturar el penal definitiu de la tanda contra França.

## Títols

* Lliga txecoslovaca: 1991 i 1992
* Lliga txeca: 1993 i 1995
* Lliga espanyola: 2000
# Dècada del 490 aC
## Esdeveniments

* Guerres Mèdiques
* Les odes en grec més antigues conservades daten d'aquesta època
* Es crea el càrrec de l'edil romà

## Personatges destacats

* Milcíades el Jove
* Alexandre I de Macedònia
* Píndar
* Darios I el Gran
# Occidozyga

Occidozyga és un gènere de granotes de la família Ranidae.

## Taxonomia

* Occidozyga baluensis (Boulenger, 1896).
* Occidozyga borealis (Annandale, 1912).
* Occidozyga celebensis (Smith, 1927).
* Occidozyga diminutivus (Taylor, 1922).
* Occidozyga floresianus (Mertens, 1927).
* Occidozyga laevis (Günther, 1858).
* Occidozyga lima (Gravenhorst, 1829).
* Occidozyga magnapustulosus (Taylor & Elbel, 1958).
* Occidozyga martensii (Peters, 1867).
* Occidozyga semipalmatus (Smith, 1927).
* Occidozyga sumatrana (Peters, 1877).
* Occidozyga vittatus (Andersson, 1942).

## Referències

* IUCN (anglès)
# Marisa Martins

Marisa Martins (Buenos Aires, 1972) és una mezzosoprano catalano-argentina.
Va estudiar a Buenos Aires i al Conservatori Superior Municipal de Barcelona. Va debutar al Festival de Salzburg amb L'oca del Cairo i Lo sposo deluso en el 250è aniversari de Mozart. El seu repertori inclou els compositors i personatges següents: Claudio Monteverdi (Ottavia, Prosperina i Minerva), Henry Purcell (Dido), Wolfgang Amadeus Mozart (Dorabella, Annio, Zerlina, Idamante i Tamiri) i Gioachino Rossini (Roggiero i Doralice). Ha treballat amb els directors René Jacobs, Harry Bicket, Giovanni Antonini, Fabio Biondi, Christopher Hogwood, Alberto Zedda, Ottavio Dantone i Attilio Cremonesi, entre d'altres. Al Gran Teatre del Liceu de Barcelona va debutar la temporada 2002/03 amb Don Giovanni, també ha cantat al Teatre de la Zarzuela i Teatre Real de Madrid, Teatre de la Monnaie de Brussel·les, Rossini Opera Festival de Pesaro, Festival Mozart de la Corunya, entre d'altres.
També ha intervingut en produccions que combinen música i dansa contemporània en els teatres de Basilea, Lucerna, Hebbel-Theater de Berlín, l'Òpera de Colònia, Brooklyn Academy of Music de Nova York, Festival de música antiga d'Innsbruck.
Interessada en el camp del lied, ha estrenat obres dels compositors catalans Xavier Montsalvatge, Frederic Mompou, Enric Palomar, David Padrós, Josep Maria Mestres Quadreny, Jordi Rossinyol i Xavier Turull. Fou guardonada amb l'Orphée d'Or de l'any 2008 en la categoria Grandes Voix Humaines. Henry Jacqueton per El gran burlador del segell Lauda Música.
El 2004 va intervenir en l'enregistrament de l'òpera El gato con botas de Montsalvatge, amb Antoni Ros Marbà i l’Orquestra del Liceu, que va ser nominada per als Premis Grammy del 2014 al millor enregistrament d'òpera.
Va cantar en l'Acte institucional de la Diada Nacional de Catalunya de l'any 2012.

## Referències

* ↑ «"Un po d’opera?" amb Marisa Martins i Josep Buforn». Elprat. [Consulta: 28 abril 2023].
* ↑ «Marisa Martins interpretarà "L'amor incert" de Xavier Turull al Teatre Auditori de Granollers». ccma. [Consulta: 28 abril 2023].
* ↑ «Marisa Martins al Festival Déodat de Séverac a França». [Consulta: 28 abril 2023].
* ↑ «Marisa Martins: «Cantar ópera y bailar están muy conectados»». Operaworld. [Consulta: 28 abril 2023].

## Enllaços externs

* Marisa Martins - Lloc web oficial
# Casa Mestre (la Vall de Boí)

La Casa Mestre és una casa de Boí al municipi de la Vall de Boí (Alta Ribagorça) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antiga casa pagesa composta per l'edifici de l'habitatge i el del paller i corts, molt transformada en èpoques diferents.
L'edifici de l'habitatge, de planta rectangular, té baixos, actualment ocupats per un comerç, dos pisos i golfes sota una coberta a dos vessants. Les façanes tenen un estuc de calç en bastant mal estat i a la part baixa de la façana sud s'hi poden veure restes d'un possible pany de muralla.
L'edifici del paller, de planta baixa i un pis, ha sigut sobrealçat sense afegir nous pisos. Té les façanes de maçoneria amb el portal i la finestra propis de la cort i el paller. Les cobertes han estat refetes amb pissarra de tall regular.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Mestre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 desembre 2018].
# Himantura walga

Himantura walga és una espècie de peix pertanyent a la família dels dasiàtids.
Pot arribar a fer 45 cm de llargària màxima. És ovovivípar. És un peix marí, demersal i de clima tropical. Es troba a la Xina, Indonèsia, l'Iran, Malàisia, les illes Filipines i Tailàndia.
És inofensiu per als humans i consumit per la seua carn, tot i que és de valor limitat degut a la seua mida petita.

## Referències

* ↑ Müller J. & Henle F. G. J., 1837. Ueber die Gattungen der Plagiostomen. Arch. Naturgeschichte v. 3. 394-401, 434 (Nachträliche Bemerkung).
* ↑ Müller, J. & Henle, F. G. J., 1838-1841. Systematische Beschreibung der Plagiostomen. Veit und Comp., Berlín. Systematische Beschreibung der Plagiostomen.: i-xxii + 1-200, 60 pls.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ White, W.T., P.R. Last, J.D. Stevens, G.K. Yearsley, Fahmi and Dharmadi, 2006. Economically important sharks and rays of Indonesia. (Hiu dan pari yang bernilai ekonomis penting di Indonesia). Australian Centre for International Agricultural Research, Canberra, Austràlia.

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V., 1999. Checklist of living elasmobranchs. p. 471-498. A W.C. Hamlett (ed.) Sharks, skates, and rays: the biology of elasmobranch fishes. Johns Hopkins University Press, Maryland..
# Dècada del 470 aC
## Esdeveniments

* Lliga de Delos, establerta per lluitar contra els perses. Atenes en va assolir el comandament i aviat es convertí en un imperi atenenc.
* Batalla de Platea
* Màxima esplendor de la cultura dels turdetans

## Personatges destacats

* Confuci
* Heràclit d'Efes
* Èsquil
# Imi N'Tayart

Imi N'Tayart (àrab إيمي نتايارت) és una comuna rural de la província de Taroudant de la regió de Souss-Massa. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 1.164 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 22 d’octubre 2017. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Occia (cràter)

Occia és un cràter amb coordenades planetocèntriques de -14.65 ° de latitud nord i 169.32 ° de longitud est, sobre la superfície de l'asteroide del cinturó principal (4) Vesta. Fa 7.34 km de diàmetre. El nom adoptat com a oficial per la UAI el 28 de febrer de 2012. fa referència a Òccia, una verge vestal romana.

## Referències

* ↑ "Occia (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Worsfold, T. Cato. Kessinger Publishing. History of the Vestal Virgins of Rome, 1997.
# Memorial Cimurri

El Memorial Cimurri-Gran Premi Bioera fou una competició ciclista italiana d'un sol dia que es disputà per les carreteres del voltant de la ciutat de Reggio de l'Emília, a l'Emília-Romanya durant el mes d'octubre. La cursa formà part del calendari UCI Europe Tour, amb una categoria 1.1 en totes les edicions disputades. La primera edició es disputà el 2005, sent el vencedor Murilo Fischer. El darrer vencedor, el 2009, fou Filippo Pozzato.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2005 | Murilo Fischer | Paride Grillo | Manuele Mori |
| 2006 | Enrico Gasparotto | Matteo Carrara | Alexander Khatunsev |
| 2007 | No atribuït. | Luca Mazzanti | Manuele Mori |
| 2008 | Mikhaylo Khalilov | Giovanni Visconti | Danilo Di Luca |
| 2009 | Filippo Pozzato | Luca Paolini | Daniele Colli |

## Referències

* ↑ «Mémorial Cimurri - G.P Bioera (Ita) - Cat.1.1». [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ Inicialement vencedor de la cursa, l'italà Leonardo Bertagnolli fou desqualificat el 2014 de tots els resultats obtinguts entre el 2003 i el 2011. Si bé alguns webs van reassignar les places vacants, la Unió Ciclista Internacional no ho va fer.(Veure llista de sancions).

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2005-12-28 a Wayback Machine. (italià)
# Casa Mercè Pasqual

La Casa Mercè Pasqual és un edifici del municipi de la Garriga (Vallès Oriental) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici destinat a habitatge unifamiliar aïllat, adossat per una petita superfície a la paret mitgera. Consta de planta baixa, pis i golfa. Sòcol estucat en forma de carreus. A les cantonades hi ha daus alternats amb motius florals. Les obertures estan encerclades en llur terç superior. Les façanes estan arrebossades fins a la imposta de la planta pis. Les façanes estan arrebossades fins a la imbricació del ràfec de coberta. A la darrera planta hi ha arcuacions amb arcs de llinda plana. Com a element característic apareix per primera vegada un torreta de secció circular (es va reforma la primitiva coberta de susdita torreta deixant-la plana).
Conté una part neogòtica de Miquel Madorell (1900).

## Referències

* 1 2 «Casa Mercè Pasqual Vda. Llagostera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juliol 2015].
# Hicesi

Hicesi és el nom dels següents personatges:
* Hicesi, escriptor grec
* Hicesi, metge grec
# Atenció a la dependència al País Basc

L'atenció a la dependència al País Basc ha tingut un desenvolupament normatiu com les altres comunitats autònomes.

## Abans de la Llei de dependència

Hi havia la Llei 5/1996, de 18 d'octubre, de Serveis Socials que tenia poc contingut substantiu. Destaca que reconeixia la prestació de serveis de convivència al domicili i mitjançant allotjaments alternatius.

## Després de la Llei de dependència

El Decret Foral 39/2007, de 24 d'abril, regulà el procediment de reconeixement de la situació de dependència a la província d'Àlaba; el Decret Foral 74/2007, de 24 d'abril, regulava el procediment de reconeixement de la dependència i l'Ordre Foral 320/2007, de 25 d'abril, establí el barem per a valorar la dependència i el procediment per a determinar-la.

## Referències

* ↑ Martín Jiménez, Rodrigo. «Capítulo 4. Título competencial y encuadramiento del modelo de protección social de la dependencia». A: Comentario sistemático de la Ley de la dependencia Ley 39/2006, de 14 de diciembre, de promoción de la autonomía personal y atención a las personas en situación de dependencia y normas autonómicas. 1a ed. Cizur Menor (Navarra): Thomson Aranzadi, 2008, p. 127. ISBN 978-84-8355-687-0.
* ↑ Barrios Baudor, Guillermo L. «Capítulo 12. El sistema integral de promoción de la autonomía personal y atención a las personas en situación de dependencia. Grados de dependencia y su valoración. Reconocimiento del derecho». A: Comentario sistemático de la Ley de la dependencia Ley 39/2006, de 14 de diciembre, de promoción de la autonomía personal y atención a las personas en situación de dependencia y normas autonómicas. 1a ed. Cizur Menor (Navarra): Thomson Aranzadi, 2008, p. 398. ISBN 978-84-8355-687-0.
# Imider

Imider (àrab إميضر) és una comuna rural de la província de Tinghir de la regió de Drâa-Tafilalet. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 4.420 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 22 d’octubre 2017. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Casa Mercè Torras

La Casa Mercè Torras és un edifici del municipi de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un edifici entre mitgeres i de tres crugies. Consta de soterrani, planta baixa i un pis, amb terrat. Són interessants els finestrals de la planta baixa, així com el treball de forja dels balcons. La composició de l'edifici permet incloure'l dins de l'estètica modernista.
La Casa Mercè i Torras data de l'any 1908 i va ser realitzada per l'arquitecte Eugeni Campllonch i Parés per encàrrec de la senyora Mercè Torras. El projecte, conservat a l'arxiu de l'Ajuntament de Vilafranca, va ser presentat el 12 de maig i aprovat el 20 de maig de 1908.

## Referències

* 1 2 «Casa Mercè Torras». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2015].
# Atenció a la dependència a La Rioja

L'atenció a la dependència a La Rioja ha tingut un desenvolupament normatiu com les altres comunitats autònomes.

## Després de la llei de dependència

L'Ordre 4/2007, de 16 d'octubre, regulà el procediment de reconeixement de la situació de dependència. L'Ordre 5/2007, de 31 d'octubre, que regulava les condicions d'accés als serveis i prestacions, establia que la prestació econòmica s'extingia quan s'apreciaren incompliments de les condicions per a rebre-les i que preveia que s'obligara a reintegrar-lo si era percebuda la rebuda de la prestació com a indeguda. Aquesta mateixa ordre dedica un article al procediment i jurisdicció de les sancions.

## Referències

* ↑ Barrios Baudor, Guillermo L. «Capítulo 12. El sistema integral de promoción de la autonomía personal y atención a las personas en situación de dependencia. Grados de dependencia y su valoración. Reconocimiento del derecho». A: Comentario sistemático de la Ley de la dependencia Ley 39/2006, de 14 de diciembre, de promoción de la autonomía personal y atención a las personas en situación de dependencia y normas autonómicas. 1a ed. Cizur Menor (Navarra): Thomson Aranzadi, 2008, p. 398. ISBN 978-84-8355-687-0.
* ↑ Sánchez Trigueros, Carmen; González Díaz, Francisco Antonio. «Capítulo 14. Infracciones y sanciones». A: Comentario sistemático de la Ley de la dependencia Ley 39/2006, de 14 de diciembre, de promoción de la autonomía personal y atención a las personas en situación de dependencia y normas autonómicas. 1a ed. Cizur Menor (Navarra): Thomson Aranzadi, 2008, p. 435. ISBN 978-84-8355-687-0.
* ↑ Sánchez Trigueros i González Díaz, 2008, p. 437.
* ↑ Sánchez Trigueros i González Díaz, 2008, p. 441.
# Economia d'Oman

Oman té un'economia basada en l'explotació de les grans reserves de gas natural i petroli. A causa de la disminució de les reserves, el país ha desenvolupat plans que busquen diversificar la seva economia, atreure indústries i privatitzar activitats, amb vista a disminuir la seva dependència del petroli a només 9% del PIB l'any 2020.
El turisme i les indústries alimentades pel gas natural són els components principals de l'estratègia de diversificació del govern. En adoptar tècniques d'augment de la productivitat en l'extracció, el país va aconseguir augmentar la seva producció en 2009, guanyant més temps per a les seves estratègies de diversificació.
El sistema econòmic ha estat controlat per la monarquia i per membres del govern. A partir de l'any 2000 es va produir un procés de liberalització en un doble sentit: d'una banda, es va tractar de deslligar l'activitat econòmica i comercial del poder polític, propi d'un sistema absolutista, i per un altre es va facilitar la privatització ordenada de les explotacions mineres. Els greus desequilibris socials que mantenen encara un nivell d'atur entre els habitants del país del 15%, s'han anat reduint al llarg dels últims anys amb una disminució progressiva de la mà d'obra provinent de països com Pakistan, Afganistan o l'Índia. Al mateix temps, s'ha incrementat la indústria pesant destinada a la transformació de productes, diversificant l'economia.

## Referències

* 1 2 CIA. «The World Factbook». Arxivat de l'original el 2018-12-24. [Consulta: 12 juny 2013].
# Infanticidi femení

L'infanticidi femení és l'assassinat deliberat de les nenes nounades. Als països amb antecedents d'infanticidi femení, s'hi discuteix com un tema estretament relacionat l'avortament selectiu per sexe. L'infanticidi femení és una de les principals causes de preocupació en diverses nacions com la Xina, l'Índia i el Pakistan. S'ha argumentat que el baix estatus social en què es veu la dona en les societats patriarcals crea una pressió contra les dones.
El 1978, l'antropòloga Laila Williamson, en un resum de les dades que havia recopilat sobre la difusió de l'infanticidi, va trobar que l'infanticidi s'havia produït en tots els continents i que el portaven a terme grups que van des de caçadors recol·lectors fins a societats molt desenvolupades i que, en lloc que aquesta pràctica sigui una excepció, ha estat una pràctica freqüent. La pràctica ha estat ben documentada entre els pobles indígenes d'Austràlia, el nord d'Alaska i el sud d'Àsia, i Barbara Miller sosté que la pràctica és "gairebé universal", fins i tot a Occident. Miller sosté que l'infanticidi femení és habitual a les regions on les dones no treballen a l'agricultura i a les regions on els dots són la norma. El 1871 a The Descent of Man, and Selection in Relation to Sex, Charles Darwin va escriure que la pràctica era habitual entre les tribus aborígens d'Austràlia.
El 1990, Amartya Sen, que va escriure a la revista New York Review of Books, va estimar que hi havia 100 milions de dones menys a l'Àsia del que s'esperava i que aquesta quantitat de dones "desaparegudes" ens explica una terrible història de desigualtat i deixadesa que condueixen a l'excés de mortalitat de les dones". Inicialment, es va contestar al suggeriment de Sen del biaix de gènere suggerint que l'hepatitis B era la causa de l'alteració de la proporció de sexe natural. No obstant això, ara és àmpliament acceptat que el dèficit numèric mundial en dones es deu a avortaments específics de gènere, infanticidi i negligència.
A l'Aràbia del segle vii, abans que s'establís la cultura islàmica, l'infanticidi femení era habitual. Això és atribuït pels estudiosos al fet que les dones eren considerades "propietats" dins d'aquelles societats. Altres han especulat que per evitar que les seves filles poguessin viure en la misèria, les mares les mataven. Amb l'arribada del domini islàmic, la pràctica es va fer il·legal.

## Referències

* ↑ Jones, 1999-2000.
* ↑ Milner, A.
* ↑ Einarsdóttir, 2004, p. 142.
* ↑ Darwin, 1871, p. 365.
* ↑ Michael et al., 2013, p. 97–102.
* ↑ Oberman, 2005, p. 5.
# Paguroïdeus

Els paguroïdeus (Paguroidea) o bernats ermitans sensu lato són una superfamília de crustacis decàpodes de l'infraordre Anomura, que inclou els bernats ermitans sensu stricto (Pagurus spp.) i formes afins.
Moltes espècies, però no totes, posseeixen un abdomen tou desproveït de closca i han d'ocupar closques buides d'altres animals marins, sovint una conquilla d'un gastròpode. La major part són aquàtics, però alguns poden viure en un medi terrestre humit.

## Sistemàtica

La superfamília Paguroidea se subdivideix en 8 famílies:
* Família Calcinidae Fraaije, Van Bakel & Jagt, 2017
* Família Coenobitidae Dana, 1851
* Família Diogenidae Ortmann, 1892
* Família Paguridae Latreille, 1802
* Família Parapaguridae Smith, 1882
* Família Pylochelidae Spence Bate, 1888
* Família Pylojacquesidae McLaughlin & Lemaitre, 2001
* Família Xylopaguridae Gasparic, Fraaije, Robin & de Angeli, 2016

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 12 setembre 2021].
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Paguroidea Latreille, 1802». [Consulta: 12 setembre 2021].