OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cal Salom

Cal Salom és una casa del segle xix del Prat de Llobregat inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Consta de dues construccions diferents però adossades. La de la dreta destinada als amos era per passar-hi l'estiu o fer-hi estades curtes, tenia planta baixa, pis i un graner al darrere. L'altra, destinada als masovers, tenia a més a més porxo i estable.
És masia que correspon a l'esquema 2. I de Danés i Torras, amb la variant de tenir un cos posterior (celler) d'una sola planta i coberta a un vessant. El cos principal presenta la coberta a dos vessants i de manera perpendicular a la façana. Aquesta tipologia és la més minoritària a les masies del Prat.
La darrera propietària que va conservar el nom de la casa era Maria Salom i Piguillem. Actualment la firma Famimon, SL n'és la propietària.

## Referències

* 1 2 Masies del Prat (L'albufera i la Ribera), vol 1, de Gerard i Teresa Giménez i Joan Jordà, Editorial Efadós, el Papiol 2003 pàg 129
* ↑ «Cal Salom». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].
# Tèrra Brigasca

Tèrra Brigasca o País Brigasc (Tera brigašca en brigasc, Pays brigasque en francès) és situada sobre els Alps Marítims, entre França i Itàlia i sotsdividida entre les províncies italianes de Cuneo i Imperia, i el departament francès dels Alps Marítims.

## La Terra brigasca

La vila principal de la regió és La Briga (Briga o Briga Marítima, que amb uns 500/600 habitants és la més gran concentració de població brigasca). Fins al 12 d'octubre de 1947 també aplegava el municipi de Briga Alta, fins que foren dividits entre Itàlia i França.

## El brigasc i la Terra brigasca

Arreu del territori es parla el dialecte brigasc, una variant del lígur amb afinitat a les parles occitanes de la Vall del Roine i els Alps Marítims.
L'atribució a la minoria occitana de les localitats brigasques (Briga Alta, Olivetta San Michele, i sols per les seves parts brigasques Ormea e Triora) en territori italià és recollida a la Llei 482/1999 en matèria de minories lingüístiques històriques i basada sobre el criteri de l'autodeclaració de pertinença de banda de les administracions locals.

## Difusió del brigasc

Les persones que habiten l'àrea del dialecte brigasc són unes 700/800, distribuïdes així:

### França

* Provença-Alps-Costa Blava al departament dels Alps Marítims, al Districte de Niça i el Cantó de Tende:
** La Briga (fins al 1865 Briga, del 1865 al 1947 Briga Marittima) (Ra Briga);
** Morignole (fins al 1947 Morignolo) (Morignoo).

### Itàlia

* Piemont a la província de Cuneo:
** Briga Alta (Briga Àuta) municipi compost de les fraccions:
*** Carnino (Carnin);
*** Upega (Üpega);
*** Piaggia (A Giagia);
** Viozene (A Viüsèna/Viuzena), una fracció del municipi d'Ormea
* Ligúria a la província d'Imperia:
** Realdo (Rêaud) i Verdeggia (Vërdeggia), fraccions del municipi de Triora.

## Enllaços externs

* Terra Brigasca
* La revista brigasca R^ Ní d'áigüra (El niu de l'àguila)
* A Vastéra Üniun de tradisiun brigašche
# José Joaquín Marroquí

José Joaquín Marroquí (1928-Madrid, 10 de febrer de 1998) va ser un realitzador de ràdio i televisió espanyol.

## Biografia

Va començar la seva carrera en la ràdio, en la dècada de 1940 treballant com a guionista per a Ràdio Espanya de Barcelona, treballant en l'adaptació de textos literaris per a la seva emissió dramatitzada, com Los Episodios Nacionales, de Benito Pérez Galdós. El 1965 passa a Radio Nacional de España, emissora en la qual esresponsabilitza del programa d'actualitat La nueva frontera junt amb Joaquín Soler Serrano. Altres espais emblemàics de l'època foren Cartas a mi amigo Adolfo, amb Adolfo Marsillach i La radio marcha, amb Luis del Olmo.
En Televisió espanyola va dirigir els estudis de Miramar. A més, va posar en marxa programes tan populars com Antena infantil (1965), amb els cèlebres Los Chiripitifláuticos o 300 Millones (1977), a més de Protagonista, el hombre (1967), amb Federico Gallo Lacárcel, Ritmo 70 (1970), amb José María Íñigo o Bla, bla, bla (1981), amb Marisa Abad.
L'any 1982, va ser mantenidor de les festes de la localitat d'Almudévar (Osca).

## Premis

* Premis Ondas 1958
* Antena de Oro (1962).

## Referències

* ↑ José Joaquín Marroquí, guionista y realizador de radio y televisión, El País, 19 de febrer de 1998
* ↑ José Joaquín Marroquí y «300 millones», EL País, 3 de desembre de 1977
* ↑ José Joaquín Marroquí a IMDB
# Elisabeth Geertruida Wassenbergh

Elisabeth Geertruida Wassenbergh (Groningen, 1729 - Groningen, 1781) fou una pintora neerlandesa.

## Biografia

Segons Jan van Gool, va seguir els passos del seu pare Jan Abel Wassenbergh en l'art de la pintura, mentre la seva germana es dedicava a brodar fruita i flors.
D'acord amb el Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie, va ser la filla de Jan Abel Wassenbergh. Ella va ser coneguda per les seves miniatures i obres de gènere.
Un autoretrat datat el 1754, va ser comprat pel marit d'una reneboda en una subhasta de l'any 1800.

## Referències

* ↑ Jan van Gool. «Nieuwe Schouburg. Elisabeth Geertruida Wassenberg» (en neerlandès). historici.nl, 1750.
* 1 2 «Elisabeth Geertruida Wassenberg». Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie.
* ↑ «Information about sale of 1754 self-portrait to Wassenbergh/Carré descendent in 1800». Christies.
# Apol·loni (bisbe)

Apol·loni va ser un escriptor cristià del que no es coneixen ni els pares ni el país. Es creu que va ser bisbe de la ciutat d'Efes i que hauria viscut cap a l'any 192.
Va escriure una obra on exposava els errors i el comportament de la secta cristiana dels catafrigis, de la que Eusebi de Cesarea n'ha conservat alguns fragments. Tertulià va defensar la secta dels montanistes contra aquest Apol·loni, i el llibre setè de la seva obra περὶ ἐκστάσεως el va dirigir especialment contra el bisbe.

## Referències

* ↑ 13.Apollonius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 239
# Bufo stejnegeri

Bufo stejnegeri és una espècie d'amfibi que viu a nord-est de la Xina i a les muntanyes centrals de la Península de Corea.

## Referències

* «Bufo stejnegeri». Amphibian Species of the World 5.0. [Consulta: 14 abril 2008].
* Matsui, M. & Wenge, Z. (2004). Bufo stejnegeri. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 14 d'abril del 2008 (en anglès).
# Shawsville

Shawsville és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 1.029 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Shawsville tenia 1.029 habitants, 431 habitatges, i 299 famílies. La densitat de població era de 171,2 habitants per km².
Dels 431 habitatges en un 35% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,2% hi vivien parelles casades, en un 12,5% dones solteres, i en un 30,6% no eren unitats familiars. En el 23,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,79.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,6% tenia menys de 18 anys, un 8,6% entre 18 i 24, un 31,6% entre 25 i 44, un 24,3% de 45 a 60 i un 10% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.953 $ i la renda mediana per família de 36.667 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.679 $ mentre que les dones 19.783 $. La renda per capita de la població era de 27.174 $. Entorn del 6,9% de les famílies i el 10,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Shawsville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Shawsville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Cal Salat (la Figuera)

Cal Salat és una obra de la Figuera (Priorat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de paredat arrebossat de planta baixa i un pis. Sobre la façana s'obre una porta i una finestra a la planta baixa, juntament amb una fornícula dintre de la qual hi ha una creu de ferro forjat moderna; al primer pis un balcó i dues finestres. La porta és adovellada, amb una inscripció a la clau tal com segueix: "Ave Maria pura sin pecado concebida".

## Història

Es tracta d'una construcció humil, de reduïdes dimensions. Per la data de la porta es pot suposar que és la construcció original, aixecada arrel del desenvolupament demogràfic i urbanístic del segle xviii. No es coneixen altres dades històriques sobre la construcció. Sembla que el nom de la casa és original i antic.

## Referències

* 1 2 «Cal Salat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2018].

## Enllaços externs

* «Cal Salat». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Universitat de Maastricht

La Universitat de Maastricht (anglès: Maastricht University; neerlandès: Universiteit van Maastricht, abreujat UM) és una universitat pública de Maastricht (Països Baixos), fundada el 1976. Té uns 21.000 estudiants, dels quals 55% són no-holandesos.

## Organització

La universitat consta de dos campus (centre de la ciutat i Randwyck) i sis facultats:
* Facultat d'Arts i Ciències socials
* Escola de Negocis i Econòmiques
* Facultat de Dret
* Facultat d'Humanitats i Ciències
* Facultat de Salut, Medicina i Ciències de la Vida
* Facultat de Psicologia i Neurociència
* Facultat de Dret
* Escola de Negocis i Econòmiques
* University College Maastricht
* AZM Hospital universitari

## Valoracions

La Universitat de Maastricht és considerada una de les 10 millors universitats noves al món (menys de 50 anys).
* THE World University Rankings posicionaren la universitat en el lloc 98 del món al 2013. Es va ocupar el lloc número 32 a Europa al 2013.
* QS World University Rankings posicionaren la universitat en el lloc 121 del món al 2013.
* AMBA, EQUIS i AACSB atorgaren la Triple Corona a la seva escola de negocis.

## Referències

* ↑ 'Facts & Figures', pàgina web de la universitat
* ↑ 'About UM', pàgina web de la universitat
* ↑ Vegeu 'Maastricht University in top 10 young universities worldwide Arxivat 2013-10-22 a Wayback Machine.' i 'UM In The Top 10 Of Prestigious THE 100 Under 50 Ranking Arxivat 2013-10-23 a Wayback Machine.', pàgina web de la universitat
* ↑ THE World University Rankings 2013-14
* ↑ QS World University Rankings 2013

## Enllaços externs

* Pàgina web de la universitat Arxivat 2013-04-30 a Wayback Machine. (neerlandès) (anglès)
# Raymond Carr

Sir Raymond Albert Maillard Carr FBA FRSL FRHistS, més conegut com a Raymond Carr, (Bath, 11 d'abril de 1919 - 19 d'abril de 2015) fou un hispanista i historiador anglès.

## Biografia

Nascut l'11 d'abril de 1919 a la ciutat anglesa de Bath. Després d'estudiar en el Christ Church College i de llicenciar-se en història desenvolupà la tasca docent a la Universitat d'Oxford.
Gràcies a llibres com España 1808-1975 o als seus estudis sobre la Segona República espanyola i la Guerra Civil espanyola ha estat reconegut com un dels grans historiadors contemporanis, donant a conèixer, al mateix temps, la història d'Espanya.
Carr ha presidit la Societat d'Estudis Llatinoamericans, ha estat professor d'Història Llatinoamericana a Oxford i director de St. Anthony's College d'aquesta universitat. Membre de la Reial Acadèmia Britànica, ha rebut múltiples reconeixements a la seva tasca d'hispanista, entre els quals destaquen el premi Espejo de España de 1979, la creu d'Alfons X el Savi l'any 1983 i el Premi Príncep d'Astúries de Ciències Socials el 1999.

## Obres

* (ed. lit.) Estudios sobre la República y la Guerra Civil española, Ariel, 1974.
* (amb Juan Pablo Fusi) España, de la dictadura a la democracia, Planeta, 1979.
* English Fox-Hunting: A History, 1979.
* España, de la Restauración a la democracia, 1875-1980, Ariel, 1983 (re-edición 2003).
* Richard Ford, Gerald Brenan y el descubrimiento de España por los viajeros, Barcelona: Fundació Bancaja, 1995.
* (coord.) La época de Franco (1939-1975), Espasa Calpe, 1996.
* (coord.) Visiones de fin de siglo, Taurus Ediciones, 1999.
* El rostro cambiante de Clio. Ensayos. España, Gran Bretaña, Historia, Biblioteca Nueva, 2005.
* Historia de España, Península, 2007.
* España, 1808-2008, Ariel, 2009.

## Referències

* ↑ «Muere el hispanista británico Raymond Carr». El País, 20-04-2015 [Consulta: 20 abril 2015].
* ↑ Harvey, 1979, p. 23-24.
* ↑ Pérez Herrero, 2005.

## Enllaços externs

* Fundació Príncep d'Astúries, Príncep d'Astúries de Ciències Socials 1999 Arxivat 2010-03-23 a Wayback Machine. (castellà)
# Elvira María Jiménez Gutiérrez

Elvira María Jiménez Gutiérrez (Las Palmas de Gran Canaria, 14 de març de 1955) és una política valenciana d'origen canari, diputada a les Corts Valencianes en la VII Legislatura.
Ha treballat com a auxiliar d'infermeria, ha estat secretària de moviments socials i ONG del PSPV-PSOE de l'Alacantí i dirigent de la UGT de l'Alacantí. Fou escollida diputada socialista d'Alacant a les eleccions a les Corts Valencianes de 2007.

## Enllaços externs

* Fitxa de les Corts Valencianes Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine.
# Raymond Ceulemans

Raymond Ceulemans (Lier, 12 de juliol de 1937) és un jugador belga de billar especialitzat en billar a tres bandes.
A data 2020, el seu brillant palmarès inclou 35 campionats del món (23 en la modalitat de tres bandes i 12 en d'altres disciplines), 48 campionats d'Europa (23 n la modalitat de tres bandes) i 61 campionats nacionals. És conegut com Mr 100.

## Palmarès

Font:
* Campionat del Món de billar a tres bandes: 1963–1973, 1975–1980, 1983, 1985, 1990, 2001 1974, 1991, 1992 1984, 1986, 1988, 1989
* Campionat del Món de billar a una banda: 1968, 1976–1979, 1984
* Campionat del Món de billar de carambola quadre 47/1: 1976
* Campionat del Món de billar de carambola lliure: 1969
* Campionat del Món de billar pentatló: 1965, 1972, 1974, 1975
* Copa del Món de billar: 1986, 1987, 1990
* Campionat d'Europa de billar a tres bandes: 1962–1972, 1974–1983, 1987, 1992 1988 1961, 1985, 1991
* Campionat d'Europa de billar a una banda: 1963–1967, 1969, 1970, 1977–1979, 1984–1986
* Campionat d'Europa de billar de carambola quadre 71/2: 1963, 1966, 1968, 1971, 1979
* Campionat d'Europa de billar de carambola quadre 47/1: 1976
* Campionat d'Europa de billar pentatló: 1973, 1979

## Referències

* ↑ «Raymond Ceulemans Bio at BCA website». Arxivat de l'original el 2007-03-31. [Consulta: 28 març 2021].
* ↑ Erfolge auf Kozoom.com. Abgerufen am 11. August 2012
# Cal Segle

Cal Segle és una obra de Juncosa (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta baixa i dos pisos. Està cobert amb teula a una vessant. Té un balcó de ferro forjat amb motius florals que dona la volta a l'edifici de forma parcial. Avui l'edifici ha perdut la seva singularitat.
Durant la dècada dels vuitanta es reformà la construcció, perdent així tots els elements que el caracteritzaven. Tenia tant sol un pis i, on avui trobem el segon pis, hi havia una terrassa amb una balustrada de pedra i les obertures del primer pis eren totes motllurades.

## Història

Edifici fet construir a principis de segle per un comerciant barceloní. Als baixos s'hi col·locà una botiga que prengué el malnom de "el Siglo", ja que s'hi podia trobar de tot i el propietari n'era un barceloní. Finalment ha quedat el nom de cal Segle a l'edifici també. Amb posterioritat passà a ser-ne propietari, Lluís Vilà i Solé, actualment ho és la seva filla.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Segle». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 setembre 2016].
# Els Beatles contra els Rolling Stones

Els Beatles contra els Rolling Stones és un drama escrit per Jordi Mesalles i Miquel Casamajor, estrenat el 21 de setembre de 1981 al Teatre Romea, a l'inici de la segona temporada com a seu del Centre Dramàtic de la Generalitat de Catalunya. El text havia estat guardonat amb el premi Josep M. Arnau (1980).

## Repartiment

El repartiment de l'obra el dia de l'estrena el formaven Mercè Arànega, Teresa Vilardell, Fina Rius, Fuensanta Alonso, Pep Molina, Jaume Valls, Jordi Brau, Domènec Ràfols, Oriol Tramvia, Eduard Altaba, Ezequiel Guillem, Lluís Murillo i Rafael Zaragoza.
L'escenografia fou d'Alfons Flores, el vestuari d'Antoni Belart i la dramatúrgia i direcció de Jordi Mesalles.

## Argument

La peça és una crònica sentimental d'uns adolescents en la dècada dels seixanta, amb un enfrontament entre dues bandes d'adolescents, que a través de dos arquetips musicals mostren les seves respectives inclinacions sexuals, polítiques i cinematogràfiques. Aquesta obra vol mostrar com s'enfronten dos tipus de mons, el ric de la part alta contra la treballadora de la part baixa, de la mateixa manera contraposa el món dels adolescents amb el dels adults.
En el text del programa de mà escrivia el mateix Mesalles:
| « | Vol ser una balada tèrbola, irònica, trista, divertida, evocativa, eròtica, necròfila, melodramàtica i romàntica. Està composta amb els alens dels desigs de les nostres adolescències, que pertanyen a una dècada, els seixanta, que s'ha pretès prodigiosa i que per a nosaltres i vosaltres —que encara podem gaudir del fet d'éssers adolescents eterns, amb retorns excitants per efímers— vàrem viure com es viuen totes les adolescències, és a dir, amb la voluptuosa febre que fa palpitar els cossos en els somnis i/o les masturbacions.» | » |

## Crítiques

Les representacions al Romea van aixecar una forta polèmica per l'ús d'un llenguatge que, en certs sectors, es considerà de mal gust i provocatiu, causant la crítica d'Albert Manent, aleshores director d'Activitats Artístiques de la Generalitat, que arribà a proposar canvis en el text. La controvèrsia provocà la dimissió de Xavier Fàbregas com a responsable de teatre de la Generalitat, arran de la censura a què es va voler sotmetre el text a causa de les expressions que foren qualificades d'obscenes. L'enrenou arribà fins al Parlament, on el mateix Jordi Pujol criticà l'obra, i el conseller de Cultura, Max Cahner, va haver de respondre les preguntes que els grups de l'oposició feren sobre el cas. Finalment, però, es representà el text original. Després de l'estrena exitosa i polèmica, el text no ha estat recuperat per a l'escena.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Els Beatles contra els Rolling Stones». [Consulta: 8 febrer 2022].

## Bibliografia

* Mesalles, Jordi; Casamajor, Miquel. Els Beatles contra els Rolling Stones.. Barcelona: Eds. 62 (Els llibres de l’Escorpí. Teatre), 1981.
* Mesalles, Jordi. Els Beatles contra els Rolling Stones. Postcriptum: de un combate soñado a un combate real. Madrid: Pipirijaina, n. 21, març de 1982.
# Cal Senyor Magí

Cal Senyor Magí és un edifici al municipi d'Igualada (Anoia) protegit com a bé cultural d'interès local.
Fou promogut pel comerciant Magí Castellfort i Llambés. És un edifici de tres plantes construït amb carreus de pedra, on destaca la decoració de la façana feta a base dels propis elements estructurals de l'edifici, com són les dues portes d'entrada a la planta baixa, sustentades sobre dos pilars amb capitells decorats amb motius heràldics i florals, i les finestres, així com la sanefa que cobreix la part més alta de l'edifici.

## Referències

* ↑ «Cal Senyor Magí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2014].
# Elizalde Sirio

Sirio fou el darrer motor d'aviació que va fabricar la casa Elizalde. Rebé el nom de Sírius, l'estel més lluminós del cel.

## Història

En 1943 el Ministeri de l'Aire sol·licita a ELIZALDE un motor de 450 CV, per equipar l'avió Hispano Aviación HS-42 i al CASA-201 "Alcotán". Aquest projecte va quedar enllestit en el poc temps de 10 mesos, i posat en banc de proves va resultar de 500 CV a 2.300 RPM.
Es van fer proves de vol, muntat en comptes del motor central en un Junkers Ju 52, conferint un so especial, degut a un model nou d'hèlix. Segons expliquen les cròniques va passar moltes dificultats de posada a punt, i no va arribar a temps per ser instal·lat en els avions abans mencionats. Una comanda de 400 motors va ser anul·lada.

## Vegeu també

* Arquitectura dels motors de pistó
* Llista de motors d'aviació fabricats a Espanya

## Referències

* ↑ «Historia Aerospacial Catalana - Capitulo 3 – Hispano-Suiza, Elizalde y Sanpere | GTD Blog». [Consulta: 6 desembre 2018].
* ↑ Fundació Elizalde – Motors Aviació Arxivat 2011-07-09 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ El Motor de Aviación de la A a la Z, Ricardo Miguel Vidal, Pag 27, Barcelona 2010, ISBN 978-84-612-7903-6

## Bibliografia

* El Motor de Aviación de la A a la Z, Ricardo Miguel Vidal, Barcelona 2010, ISBN 978-84-612-7903-6
# Cal Senyor Paredes

Cal Senyor Paredes és un antic xalet situal al nucli urbà de Caldes de Malavella (Selva), al Carrer del Mossèn Cinto Verdaguer número 1, fent cantonada amb la Rambla Recolons. És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici, de planta baixa i pis, està cobert per una teulada de teula àrab a doble vessant, desaiguada a les façanes principal i posterior. A la façana principal, hi ha la porta d'accés a l'habitatge, precedida per tres escales. Flanquejant la porta d'entrada,dues finestretes petites. A dreta i esquerra, també hi ha una finestra geminada, protegida per una reixa de ferro forjat. Totes les obertures són en arc de llinda. Cada una de les finestres geminades i la porta d'entrada, estan coronades per un trencaaigües en arc georgià, a l'extrem dels quals hi ha un element decoratiu de ceràmica en forma de flor. Una cornissa motllurada marca el pas a la teulada, que queda amagada per un timpà de formes ondulants, amb respiralls.
A la façana de la Rambla Recolons, hi ha dues finestres en arc de llinda, coronades per un trencaaigües d'iguals característiques que els de la façana principal, però no tenen l'element floral de ceràmica decoratiu. Una línia d'imposta marca el pas de la planta baixa al pis, on hi ha dues finestres petites en arc de frontó. Igualment aquest façana és coronada per un timpà de formes ondulants. A la façana posterior, en destaca la terrassa del pis, que esdevé un porxo per la planta baixa. Totes les obertures són igualment en arc de llinda, però no tenen trencaaigües. En aquesta façana també hi ha un timpà de formes ondulants que la corona.
A la part posterior també hi ha un gran jardí. Tot l'edifici està pintat d'un color granatós, i els detalls decoratius i elements sortints (sòcol, trencaaigües, extrems del timpà, etc.) d'un color granat més fort. Les obertures i les reixes que les protegeixen, estan pintades de color verd fosc des de l'estiu-tardor de l'any 2006.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Cal Senyor Paredes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2014].