OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Memòria no volàtil

La memòria no volàtil (amb acrònim anglès NVM) o emmagatzematge no volàtil és un tipus de memòria de l'ordinador que pot retenir la informació emmagatzemada fins i tot després d'haver apagat l'alimentació. En canvi, la memòria volàtil necessita energia constant per retenir les dades.
La memòria no volàtil es refereix normalment a l'emmagatzematge en xips de memòria de semiconductors, que emmagatzemen dades en cèl·lules de memòria de porta flotant que consisteixen en MOSFET de porta flotant (transistors d'efecte de camp d'òxid metàl·lic i semiconductor), inclòs l'emmagatzematge de memòria flaix com NAND flash i Unitats d'estat sòlid (SSD).
Altres exemples de memòria no volàtil inclouen memòria de només lectura (ROM), EPROM (ROM programable esborrable) i EEPROM (ROM programable esborrable elèctricament), RAM ferroelèctrica, memòria flaix, la majoria dels tipus de dispositius d'emmagatzematge de dades d'ordinador (per exemple, emmagatzematge de disc, unitats de disc dur, etc.). discs òptics, disquets i cintes magnètiques) i els primers mètodes d'emmagatzematge d'ordinadors com ara la cinta perforada i les targetes.

## Referències

* ↑ «Non-Volatile Memory - an overview | ScienceDirect Topics» (en anglès). https://www.sciencedirect.com.+[Consulta: 9 desembre 2022].
* ↑ «NVM | Non-volatile memory - javatpoint» (en anglès). https://www.javatpoint.com.+[Consulta: 9 desembre 2022].
* ↑ «What is non-volatile memory (NVM)? | Definition from TechTarget» (en anglès). https://www.techtarget.com.+[Consulta: 9 desembre 2022].
* ↑ Patterson, David. Computer Organization and Design: The Hardware/Software Interface (en anglès). Elsevier, 1971, p. 23. ISBN 9780080502571.
# Mercè Dalmau Mallafré

Maria Mercè Dalmau Mallafré (Cambrils, 21 de juliol de 1969) és una política i pedagoga catalana que va ser la primera dona alcaldessa de Cambrils.
Naixé a Cambrils, 21 de juliol de 1969, en el si d'una família dedicada al petit comerç. Va estudiar EGB a les Germanes Vedruna i estudis secundaris a l'IES Cambrils. És llicenciada en pedagogia amb màster en logopèdia per la Universitat de Barcelona.
Ha estat vinculada a diferents associacions i entitats de Cambrils: moviment de joves Hora3, Coral Verge del Camí, Associació de veïns del Portal i consell escolar del Col·legi Cardenal Vidal i Barraquer, entre d'altres.
Des de l'any 1993 ha desenvolupat la seva activitat professional al Patronat Català Pro-Europa, conegut com a Consell de Diplomàcia Pública de Catalunya (acrònim: DIPLOCAT) És militant de Convergència Democràtica de Catalunya des de l'any 2003, ha sigut candidata a diferents convocatòries electorals:
| Ajuntament de Cambrils | Ajuntament de Cambrils | Ajuntament de Cambrils | PARLAMENT DE CATALUNYA | PARLAMENT DE CATALUNYA | CONGRÉS DELS DIPUTATS | CONGRÉS DELS DIPUTATS |
| ELECCIONS | PARTIT | RESULTAT | ELECCIONS | PARTIT | ELECCIONS | PARTIT |
| 2003 | CIU | -- | 2010 | CIU | 2008 | CIU |
| 2007 | CIU (Cap de Llista) | Regidora a l'oposició | 2012 | CIU | 2011 | CIU |
| 2011 | CIU (Cap de Llista) | Alcaldessa | | | 2015 | Democràcia i Llibertat |
| 2015 | CIU (Cap de Llista) | Regidora de Turisme | | | | |
L'any 2007 va encapçalar la llista de CiU a l'Ajuntament de Cambrils però no va guanyar les eleccions i va romandre a l'oposició.
A les eleccions municipals del 2011 va ser la cap de llista de la candidatura de CiU i mitjançant un pacte de govern amb el Partit Popular (PP) i la Plataforma Cambrilenca Independent (PLIC), va esdevenir la primera dona a ocupar l'alcaldia de Cambrils.[2] ^
Les següents eleccions, 2015, no va renovar el mandat i la candidatura municipal de CIU, encapçalada per Mercè Dalmau, va ser la segona força política. Gràcies a un nou pacte de govern tripartit, amb Esquerra Republicana de Catalunya (ERC) i Partit dels Socialistes de Catalunya (PSC) va fer-se càrrec de la Regidoria de Turisme de Cambrils.
Des del 2007 ha estat consellera del Consell Comarcal del Baix Camp representant al grup de Convergència i Unió; durant el període 2011-2015 va ser vicepresidenta primera i actualment (juliol 2018) és portantveu del Partit Demòcrata Europeu Català a l'esmentat Consell Comarcal.

## Referències

* 1 2 Revista Cambrils - número 478, Maig 2011, p. 08.
* 1 2 «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-07-02. [Consulta: 2 juliol 2018].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-07-13. [Consulta: 13 juliol 2018].
* 1 2 http://convergencia.cat/membres/merce-dalmau-i-mallafre/ Arxivat 2018-07-02 a Wayback Machine.
* ↑ Revista Cambrils - número 430, Maig 2007, p. 04.
* ↑ Revista Cambrils - número 526, Maig 2015, p. 04.
* ↑ Revista Cambrils - número 526, Maig 2015, p. 08.
* ↑ Revista Cambrils - número 527, Juny 2015, p. 08.
* ↑ http://www.baixcamp.cat/CONSELL_COMARCAL/Composicio_i_competencies.htm Arxivat 2018-07-02 a Wayback Machine.
# Memorial del Genocidi Armeni

El Memorial del Genocidi Armeni (àrab: كنيسة شهداء الأرمن, Kanīsat Xuhadāʾ al-Arman; armeni: Մեծ Եղեռնի Նահատակաց Յուշահամալիր) fou una església construïda en memòria de les víctimes del genocidi armeni, situada a Deir al-Zor a Síria. Es va començar a edificar el 1989 i va finalitzar el novembre de 1990; va ser consagrada el 4 maig de 1991 per Garéguine II, patriarca armeni de Cilícia. El complex era al mateix temps un lloc de culte, un museu, un monument, un centre d'arxius i una sala d'exposicions. Estava sota administració directa del patriarca de la diòcesi armenia d'Alep. Cada any, el 24 d'abril, desenes de milers de pelegrins d'origen armeni de tot el món visitaven el lloc per commemorar a les víctimes del genocidi, amb la presència dels seus líders religiosos.
El 21 de setembre de 2014, el memorial va ser dinamitat i destruït per ex membres del Front Al-Nusra integrats a l'Estat Islàmic.

## Referències

* ↑ «Armenian National Institute: Genocide Memorials».
* ↑ «Middle East Terror: Memory of Armenian Genocide victims targeted by ISIS militants». ArmeniaNow, 24-09-2014. Arxivat 5 de setembre 2015 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-09-05. [Consulta: 31 agost 2015].
* ↑ «IS said to destroy Armenian Genocide memorial». The Times of Israel, 22-09-2014.
* ↑ «Who destroyed the Armenian Genocide Martyrs' Memorial Church in Deir Ezzor?», 12-11-2014.
* ↑ «Los yihadistas del Estado Islámico destruyen la iglesia-memorial del genocidio armenio en Deir el-Zor». Agenzia Fides. [Consulta: 31 agost 2015].

## Enllaços externs

* Web oficial del Patriarcat armeni de Cilícia
# Memorial de les Camposines

El Memorial de les Camposines és un indret de La Fatarella construït sobre una antiga trinxera de la batalla de l'Ebre, és l'espai de dol i dignificació de tots els combatents que hi van perdre la vida. Sota el petit turó en què s'assentava la trinxera hi ha un petit receptacle on es dipositen les restes òssies que, encara avui, apareixen als escenaris de la batalla de l'Ebre. Les Camposines van esdevenir un nus de comunicacions estratègic a l'estiu de 1938 i avui, des de dalt del Memorial, on hi ha uns plafons explicatius, es pot apreciar la magnífica panoràmica. Conté plaques que rememoren a 1388 persones desaparegudes, i que prèviament van ser inscrites al cens de persones desaparegudes.
Durant la batalla de l'Ebre, les Camposines (terme municipal de la Fatarella) va esdevenir un nus de comunicacions estratègic per a les forces republicanes, ja que era el lloc de pas entre la ribera del riu Ebre i la primera línia del front, imprescindible per fer arribar els subministraments necessaris per als combats i per a l'evacuació dels ferits. El lloc va ser objecte de tres ofensives fallides de l'exèrcit franquista sobre les forces republicanes per forçar-ne la retirada. Finalment, el 30 d'octubre, amb l'atac a la Serra de Cavalls, el front republicà va cedir fins a permetre ocupar la posició l'11 de novembre, a tocar del final de la batalla.
La mateixa comarca de la Terra Alta i la veïna de Ribera d'Ebre contenen una oferta d'espais de memòria important, ja que s'han recuperat espais històrics, s'han senyalitzat llocs de memòria i s'han creat diversos centres d'interpretació; tota aquesta oferta configura els Espais de la Batalla de l'Ebre. També es pot visitar, per proximitat geogràfica i temàtica, el camp d'aviació de la Sénia, al Montsià. En aquest mateix indret s'hi va establir un primer poblament medieval, del qual l'ermita de Sant Bartomeu n'és l'únic vestigi visible.

## Referències

* ↑ «La Generalitat diposita al Memorial de les Camposines les restes humanes localitzades en superfície als espais de la Batalla de l'Ebre». Tot Tarragona, 04-04-2009 [Consulta: 22 abril 2018].
* 1 2 3 4 «Memorial de les Camposines». Memorial Democràtic. Gencat. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2016. [Consulta: 7 gener 2017].
* 1 2 «Plan de fosas para el año 2017». 1936-1939. Memòria de la Guerra Civil, pàg. 7. Arxivat de l'original el 2018-04-23 [Consulta: 23 abril 2018].
* ↑ «Memorial de Les Camposines». guerracivil.cat. Arxivat de l'original el 2018-04-11. [Consulta: 22 abril 2018].
# Merrick

Merrick és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 22.764 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Merrick tenia 22.764 habitants, 7.524 habitatges, i 6.478 famílies. La densitat de població era de 2.092,7 habitants per km².
Dels 7.524 habitatges en un 42,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 76% hi vivien parelles casades, en un 7,6% dones solteres, i en un 13,9% no eren unitats familiars. En l'11,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,02 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,27.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,5% tenia menys de 18 anys, un 5,4% entre 18 i 24, un 27,7% entre 25 i 44, un 26,7% de 45 a 60 i un 12,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 93.132 $ i la renda mediana per família de 99.589 $. Els homes tenien una renda mediana de 69.607 $ mentre que les dones 41.618 $. La renda per capita de la població era de 36.334 $. Entorn del 2% de les famílies i el 2,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Merrick». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Merrick». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Mesbrecourt-Richecourt

Mesbrecourt-Richecourt és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 286 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Mesbrecourt-Richecourt era de 286 persones. Hi havia 108 famílies de les quals 32 eren unipersonals (12 homes vivint sols i 20 dones vivint soles), 24 parelles sense fills, 40 parelles amb fills i 12 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 134 habitatges, 119 eren l'habitatge principal de la família, 6 eren segones residències i 9 estaven desocupats. 131 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 119 habitatges principals, 100 estaven ocupats pels seus propietaris, 17 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien una cambra, 8 en tenien dues, 26 en tenien tres, 23 en tenien quatre i 60 en tenien cinc o més. 80 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 46 habitatges hi havia un automòbil i a 52 n'hi havia dos o més.

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 188 persones, 133 eren actives i 55 eren inactives. De les 133 persones actives 119 estaven ocupades (71 homes i 48 dones) i 14 estaven aturades (11 homes i 3 dones). De les 55 persones inactives 14 estaven jubilades, 19 estaven estudiant i 22 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Mesbrecourt-Richecourt hi havia 117 unitats fiscals que integraven 280 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 17.508 €.

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils, 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració, 1 d'una empresa de serveis i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
Dels 2 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era una lampisteria i 1 perruqueria.
L'any 2000 a Mesbrecourt-Richecourt hi havia 7 explotacions agrícoles.

## Equipaments sanitaris i escolars

El 2009 hi havia una escola elemental integrada dins d'un grup escolar amb les comunes properes formant una escola dispersa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Mesbrecourt-Richecourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Mesbrecourt-Richecourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Matías Prats

Matías Prats és el nom dels següents personatges:
* Matías Prats Cañete (1913-2004), periodista espanyol.
* Matías Prats Luque (1952-), periodista espanyol, fill de Matías Prats Cañete.
* Matías Prats Chacón (1985-), periodista espanyol, fill de Matías Prats Luque.
# Matías Pavoni Escabuso

Matías Nicolás Pavoni Escabuso (Buenos Aires, 25 de setembre de 1980) és un exfutbolista argentí, que ocupava la posició de migcampista.
Va jugar al Newell's Old Boys i al Central Córdoba al seu país. L'any 2002 marxa a la competició espanyola per jugar amb el Cadis CF. Al quadre andalús va esdevindre un dels components més importants durant la dècada del 2000, jugant a Primera, Segona i Segona Divisió B. L'estiu del 2008 recala a l'Asteras Tripolis de Grècia, on només juga una temporada abans de retirar-se.

## Enllaços externs

* «Perfil i estadístiques de Matías Pavoni». transfermarkt.com.
# Micro (rellotges)

L'empresa Relojes Micro, fundada amb anterioritat però amb referències des de 1956, amb la seva marca registrada Micro, és un històric fabricant espanyol de rellotges despertadors, rellotges de sobretaula, rellotges de polsera, rellotges automàtics especialitzat durant molts anys, sobretot, en la producció i distribució de rellotges despertadors de petaca, figurant entre les principals empreses del sector a Espanya.

## Història

Al llarg dels anys, la companyia ha realitzat una important contribució al món de la rellotgeria, fabricant caixes d'una gran gamma de rellotges despertadors a la seva factoria espanyola, en els que muntava moviments suïssos fins a la dècada del 1970. Posteriorment, com la majoria de les marques espanyoles de l'època, va passar a muntar moviments asiàtics. En la dècada de 1990 va començar a incloure una línia de rellotges de polsera amb moviments de quars. El 2012 es va rellançar la marca, ampliant la gamma de rellotges, i actualment els moviments de quars són principalment japonesos, juntament amb alguns moviments automàtics xinesos.
Finalment fou adquirida per Comercial Ferreiro SA, amb la seva seu, un edifici típic, l'Edifici MICRO, al nº 60 de l'avinguda Trueba de Madrid, on es pot veure el logotip MICRO a la façana.

## Referències

* ↑ Semana, 1956 [Consulta: 6 agost 2023].
* ↑ Spain. Boletín oficial del estado: Gaceta de Madrid (en castellà), 1962 [Consulta: 6 agost 2023].
* ↑ Cabrero, J.D.B.. Relojes: diccionario enciclopédico profesional de alta relojería (en castellà). Furtwangen, 2010. ISBN 978-84-938039-7-1 [Consulta: 6 agost 2023].
* ↑ Gutierrez Chamorro. «Relojes espanoles» (en castellà), 25-10-2020. [Consulta: 6 agost 2023].
* ↑ «Relojes Micro: Relojes de Caballero, Relojes de Señora, Relojes de Niños, Relojes de pared, Relojes Despertadores» (en castellà), 28-08-2010. Arxivat de l'original el 2015-02-17. [Consulta: 6 agost 2023].
* ↑ «Comercial Ferreiro» (en castellà). [Consulta: 6 agost 2023].
* ↑ «Relojes Micro en Madrid en Cylex». Cylex búsqueda local España. [Consulta: 28 juliol 2023].
* ↑ «MICRO building». [Consulta: 26 juliol 2023].

## Bibliografia

* Barquero, José Daniel. Diccionario de relojes (en castellà). Furtwangen Editores, 2008. ISBN 978-84-936340-1-8 [Consulta: 6 agost 2023].
* Barquero, J.D.. TODO SOBRE LOS RELOJES DE BOLSILLO: De la decisión de compra a la catalogación (en castellà). Amat Editorial, 2005. ISBN 978-84-9735-250-5 [Consulta: 6 agost 2023].
* Cabrero, J.D.B.; Barquero, J.D.. ENCICLOPEDIA DEL RELOJ DE BOLSILLO: Historia, catalogación, mecánica y detalles de las mayores colecciones públicas, privadas y museos internacionales (en castellà). Amat Editorial, 2004. ISBN 978-84-9735-189-8 [Consulta: 6 agost 2023].

## Enllaços externs

* «Museo Internacional de Alta Relojería de Bolsillo» (en castellà), 18-04-2020. [Consulta: 6 agost 2023].
* «Relojes Micro». [Consulta: 26 juliol 2023].
* «Relojes Micro». [Consulta: 26 juliol 2023].
# Mil Dimonis

Mil Dimonis és una revista en català de la Catalunya del Nord editada des de l'any 2002.
La revista ix d'una estructura cooperativa, Coopelingua, en què bascos, bretons, corsos, occitans i catalans de l'estat francès proposen cadascú en comitè de redacció, articles de producció pròpia i tradueixen els dels altres. Aquesta manera de fer permet d'adequar els continguts als centres d'interès de la mainada, a les esperances de mestres i pares, prenent en compte, ni que sigui subliminalment, una mateixa pertinença dels lectors als marges de l'escola francesa, al costat d'altres àmbits més clarament reivindicats: el nacional, l'europeu, l'universal.
Des del mes d'abril del 2002 l'Associació per a l'ensenyament del català (APLEC) edita Mil Dimonis, una revista infantil pels 8-12 anys tota en català a Catalunya Nord (unes 288.000 pàgines cada any)
D'abril 2002 a Juny 2009 la revista comptava amb 24 pàgines i era coeditada amb occitans (Plumalhon), Bretons (Louarnig), Bascos (Pika) i en col·laboració amb els corsos (Aio!).

## Referències

* 1 2 «Mil dimonis ha fet 10 anys !». VilaWeb, 01-04-2012.
* ↑ IEC. La llengua de la revista infantil Mil Dimonis. IEC.
* ↑ Mil Dimonis en xarxa.
* ↑ «Mil Dimonis a anuaris.cat». anuaris.cat.
* ↑ «Una nova revista infantil en català, editada a la Catalunya Nord». VilaWeb, 25-03-2002.
* ↑ «La revista infantil nord-catalana 'Mil Dimonis' estrena web». VilaWeb, 04-12-2003.

## Enllaços externs

* Mil Dimonis en línia
* Mil Dimonis al web de l'APLEC
* Mil Dimonis celebra el seu 10e aniversari
* Mil Dimonis celebra els seus primers 10 anys
* La revista infantil Mil Dimonis celebra els 10 anys
# Micrognathus micronotopterus

Micrognathus micronotopterus és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.
Els mascles poden assolir 5,7 cm de longitud total. És ovovivípar i el mascle transporta els ous en una bossa ventral, la qual es troba a sota de la cua.
És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall que viu entre 2-6 m de fondària. Es troba a Singapur, l'oest d'Indonèsia, Austràlia i les Filipines.

## Referències

* ↑ Fowler, Henry W. «Descriptions of new fishes obtained by the United States Bureau of Fisheries steamer Albatross, chiefly in Philippine seas and adjacent waters» (en anglès). Proceedings of the United States National Museum, 85, 3032, 1938, pàg. 31–135. DOI: 10.5479/si.00963801.85-3032.31.
* 1 2 3 Capuli, Estelita Emily; Kesner-Reyes, Kathleen. «Micrognathus micronotopterus (Fowler, 1938) Tidepool pipefish». FishBase.

## Bibliografia

* Dawson, Charles E. «Review of the genus Micrognathus Duncker (Pisces: Syngnathidae), with description of M. natans, n. sp». Proceedings of the Biological Society of Washington., 95, 1982, pàg. 657–687.
# Micrognathus brevirostris

Micrognathus brevirostris és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.

## Subespècies

* Micrognathus brevirostris brevirostris (Rüppell, 1838)
* Micrognathus brevirostris pygmaeus (Fritzsche, 1981)

## Referències

* ↑ Duncker G., 1912. Die Gattungen der Syngnathidae. Mitt. Naturhist. Mus. Hamburg v. 29. 219-240.
* 1 2 BioLib (anglès)
* ↑ Rüppell, W. P. E. S. 1835-1838. Neue Wirbelthiere zu der Fauna von Abyssinien gehörig. Fische des Rothen Meeres. Frankfurt-am-Main. 1-148, Pls. 1-33.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Miguel Àngel Lagunas Hernández

Miguel Ángel Lagunas Hernández (Madrid, 1951) és un enginyer espanyol. El 1973 es llicencià en enginyeria de Telecomunicació per la Universitat Politècnica de Madrid i el 1976 es doctorà a la Universitat Politècnica de Catalunya. El 1981-1982 va fer un postdoctorat Fulbright a la Universitat de Colorado.
La seva activitat científica se centra en el processament de senyal en comunicacions, arrays (multiantenes) i sistemes de processament per diversitat espacial en radiocomunicacions i radar. Ha participat en més de 18 projectes europeus de l'Agència Espacial Europea.
Des de 1983 és catedràtic del Departament de Teoria del Senyal, i Comunicacions de la Universitat Politècnica de Catalunya, d'on ha estat també vicerector d'investigació (1986-1989). Durant els darrers anys de govern de Felipe González fou gestor del Programa Nacional de Tecnologias de la Información y las Comunicaciones (1993-1994) i vicesecretari general de coordinació dels Programas Nacionales de I+D CICYT (1994-1996). El 2001 fou nomenat director del Centre Tecnològic de Telecomunicacions de Catalunya (CTTC).
És membre de la Reial Acadèmia d'Enginyeria d'Espanya (1999), de l'Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona, i des de 1996 és Fellow member de l'Institute of Electrical and Electronics Engineers (IEEE). El 1992 va rebre la Medalla Narcís Monturiol al mèrit científic de la Generalitat de Catalunya i el 2004 el premi de la Fundació Catalana per a la Recerca i la Innovació (FCRI).

## Enllaços externs

* (català) Perfil a gencat.cat
* (anglès) Biografia Arxivat 2013-12-14 a Wayback Machine. al web de la UPC
* (anglès) Bio Arxivat 2014-12-18 a Wayback Machine. al web del www.cttc.es
* (castellà) Biografia Arxivat 2018-01-15 a Wayback Machine. al web de la RAING
# Millettia

Millettia és un gènere de plantes amb flors que té 367 espècies dins la família. Són plantes natives de les regions tropicals i subtropicals del món.

## Algunes espècies

* Millettia aurea
* Millettia bussei
* Millettia capuronii
* Millettia conraui
* Millettia decipiens
* Millettia duchesnei De Wild.
* Millettia elongistyla
* Millettia eriocarpa
* Millettia galliflagrans
* Millettia grandis
* Millettia hitsika
* Millettia lacus-alberti
* Millettia laurentii (Wengué)
* Millettia leucantha
* Millettia macrophylla
* Millettia micans
* Millettia mossambicensis
* Millettia nathaliae
* Millettia orientalis
* Millettia pachycarpa
* Millettia peguensis
* Millettia pinnata
* Millettia psilopetela
* Millettia pterocarpa
* Millettia richardiana
* Millettia sacleuxii
* Millettia schliebenii
* Millettia semsei
* Millettia sericantha
* Millettia stuhlmannii (Panga Panga)
* Millettia sutherlandii
* Millettia taolanaroensis
* Millettia thonningii
* Millettia unifoliata
* Millettia utilis
* Millettia warneckei

## Referències

* ↑ Millettia Wight & Arn. Arxivat 2010-05-29 a Wayback Machine., Germplasm Resources Information Network (GRIN)
* ↑ «Wengué». Arxivat de l'original el 2011-11-16. [Consulta: 30 novembre 2011].
* ↑ «panga panga». Arxivat de l'original el 2011-12-15. [Consulta: 30 novembre 2011].

## Enllaços externs

* http://www.eol.org/search?q=Millettia&search_image=
* http://www.ipni.org/index.html