OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Baga del Solà

La Baga del Solà, és una obaga del terme municipal de Monistrol de Calders, al Moianès.
És a l'est del nucli de Monistrol de Calders, a l'esquerra de la riera de Sant Joan i a migdia de la masia de Saladic, a una altitud mitjana de 500 m. És tot el vessant nord del Serrat de les Serveres, o del Repetidor. La seva continuïtat cap al sud-est la forma la Baga de Saladic. El seu extrem occidental entra en la Urbanització Masia del Solà.

## Referències

* ↑ Altituds preses in situ amb un GPS bàsic Garmin eTrex H.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.
# Barclays Center

El Barclays Center és un pavelló esportiu multiusos situat al barri de Prospect Heights, Brooklyn, a Nova York (Estat de Nova York, Estats Units), inaugurat el 21 de setembre de 2012. S'assenta en part sobre la plataforma d'una antiga platja de maniobres de ferrocarril propietat de l'Autoritat Metropolitana del Transport de Nova York a Atlantic Avenue. Forma part d'un projecte de complex esportiu, de negocis i residencial conegut com a Atlantic Yards, i porta per motius publicitaris el nom de la companyia multinacional Barclays.
L'estadi és la seu dels Brooklyn Nets de l'NBA, franquícia que es va traslladar des de Nova Jersey en 2012. A més alberga altres esdeveniments com concerts, convencions i altres competicions esportives, competint amb altres instal·lacions a l'àrea metropolitana de Nova York, com el Madison Square Garden a Manhattan, Nassau Coliseum a Uniondale, Prudential Center a Newark i Izod Center a East Rutherford, Nova Jersey. A partir de 2015, també serà la seu dels New York Islanders de la NHL.
Va ser projectat en 2004, quan el promotor immobiliari Bruce Ratner va comprar els Nets com a primer pas del procés de construcció d'una nova casa per a l'equip. La construcció del pavelló es va veure embolicada en algunes controvèrsies amb els residents locals, el que unit a la falta de finançament, va retardar l'inici de la construcció durant molts anys. La primera pedra es va col·locar l'11 de març de 2010, i la seva obertura al públic es va produir el 21 de setembre de 2012. El primer esdeveniment que va albergar va ser un concert del raper Jay-Z, accionista de l'equip, el 28 de setembre de 2012.
# Basilina

Basilina, en llatí Basilina, fou la mare de Julià l'Apòstata, i segona esposa de Juli Constanci, germà de Constantí el Gran.
Se suposa que fou filla d'Anici Julià, cònsol l'any 322 i prefecte de la ciutat més tard. Es va casar a Constantinoble. Va morir el 331, poc després del naixement del seu únic fill. Va donar nom a la ciutat de Basilinòpolis a Bitínia. En parla Ammià Marcel·lí.

## Referències

* ↑ Basilina a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 466
# Basilides d'Escitòpolis

Basilides d'Escitòpolis (en llatí Basileides, en grec antic Βασιλείδης) fou un filòsof estoic grec. És esmentat per Eusebi de Cesarea (Chron. Arm. p. 384) i per Jordi Sincel·le (351b.). Va florir sota l'emperador Antoní Pius i fou mestre del cèsar Anni Ver.

## Referències

* ↑ 2.Basileides of Scythopolis a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 465
# Bandera de Corbins

La bandera oficial de Corbins té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blanca, amb el cor vermell acompanyat de dues branques verd fosc posades en aspa a baix i somades cadascuna d'un corb negre picant el cor de l'escut, i amb la mateixa disposició que a l'escut, tot el conjunt d'alçària 7/9 de la del drap i amplària 2/3 de la llargària del mateix drap, al centre.
Va ser aprovada l'11 de juliol de 2005 i publicada en el DOGC el 26 de juliol del mateix any amb el número 4434.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Segrià

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/2243/2005, d'11 de juliol, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Corbins.» (pdf). DOGC num. 4434, 26-07-2005. [Consulta: 13 novembre 2009].
# Bandera de Manipur

Manipur com estat natiu, és a dir un estat protegit per la Gran Bretanya, tenia la seva pròpia bandera que en aquest cas eren dues: una de blanca i una de vermella, ambdues amb la serp mitològica anomenada Pakhangba.
El 1907 aquestes banderes van continuar, la blanca com a bandera reial i la vermella com a bandera d'estat, però se'n va afegir una altra, també en versió blanca i vermella, que es creu que fou usada com estendard personal del maharajà (la blanca) i com a segona bandera d'estat (la vermella).
Durant el breu període de d'independència de 1947 a 1949 la bandera de la serp (pakhangba flag) fou adoptada com a nacional en la versió vermella, i després fou conservada pels independentistes com a bandera nacional, fins a la data d'avui, però no és la bandera de l'estat indi de Manipur.

## Referències

* ↑ Parratt, John. Wounded Land: Politics and Identity in Modern Manipur (en anglès). Mittal Publications, 2005, p. 99. ISBN 978-81-8324-053-6.
* ↑ Parratt, Saroj Nalini «The religion of Manipur : beliefs, rituals, and historical development» (en anglès australià). Open Access Theses, 1974. DOI: 10.25911/5d74e53374259.
* ↑ Mee, Erin B. «The Fight for Regional Autonomy trhough Regional Culture: Antigone in Manipur North-East India». A: Antigone on the Contemporary World Stage (en anglès). OUP Oxford, 2011-06-16, p. 111. ISBN 978-0-19-958619-6.

## Vegeu també

* Escut de Manipur
# Bateria d'ió liti

La bateria d'ió de liti (abreujat, Li-ion) és un tipus de pila o bateria recarregable en què l'electròlit és una solució de sals de liti en un dissolvent orgànic, l'ànode és de carboni i el càtode és un òxid metàl·lic.
Tenen una bona relació energia-pes, gens d'efecte memòria i baixa pèrdua de càrrega quan no es fan servir.
Si no es tracten adequadament, poden ser perilloses, i la seva vida útil, escurçada.
Un tipus més avançat n'és la bateria d'ió de liti en polímer.

## Història

Les bateries d'ió de liti van ser proposades els anys 1960, i esdevingueren una realitat un cop Bell Labs va desenvolupar un ànode de grafit treballable, com a alternativa al de liti metàl·lic.

## Avantatges i desavantatges
### Avantatges

* Les bateries d'ions de liti es poden construir en una àmplia gamma de formes per adaptar-se als espais buits dels dispositius on es munten.
* Són més lleugeres que d'altres equivalents.
* No pateixen l'efecte memòria.
* No experimenten autodescàrrega.

### Desavantatges

Un desavantatge únic d'aquest tipus de bateria és que la seva vida útil depèn de l'edat des del moment de fabricació. Una bateria antiga no durarà tant com una de nova.

## Vegeu també

* Silver Peak (Nevada)

## Referències

* ↑ http://www.batteryuniversity.com/partone-12.htm Arxivat 2007-08-09 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.werbos.com/E/WhoKilledElecPJW.htm (which links to http://www.thunder-sky.com/home_en.asp Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.)
* ↑ «lithium ion battery» (en anglès). [Consulta: 1r novembre 2020].
# Bateria d'automòbil

Una bateria d'automòbil és un tipus de bateria elèctrica recarregable que li proporciona energia elèctrica. Pot ser una bateria AEI (Arrancada - Enllumenat - Ignició) o una bateria de tracció (emprada com a font d'energia principal d'un vehicle elèctric).

## Bateries AEI (Arrancada - Enllumenat - Ignició)

Les bateries AEI normalment són de plom i àcid i proveeixen un voltatge de 12 volts nominals (de fet 12,6 volts) mitjançant la connexió en sèrie de sis cel·les cadascuna de les quals genera de 2 a 2,1 volts.)
La bateria de 12 V ha d'ésser capaç de fornir una intensitat elèctrica en descàrrega de valor 1/20è de la capacitat nominal indicada en A·h durant 20 hores a una temperatura de 25 °C a un voltatge superior al de tall que és de 10.5V, segons requereix la norma EN 60095-1 a l'apartat "20 hour capacity check".

## Característiques

En triar una bateria de substitució cal tenir en compte les següents característiques:

### Mides

    (amplada x profunditat x alçada) Cal que la bateria càpiga en el receptacle que l'ha d'allotjar

### Voltatge nominal

    sol ser de 12 volts.

### Capacitat de càrrega

    en ampere-hora, etiquetat Ah

### Potència de descàrrega

    en ampere, etiquetat A

## Referències

* ↑ Starter batteries
# Barraca del camí del Corral del Fortuny II

Barraca del camí del Corral del Fortuny II és una barraca de pedra seca del Pla de Santa Maria (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una construcció de casella gran i complexa, que inicialment presenta una planta circular que evoluciona en cercles concèntrics. Presenta també un gran massís rectangular de pedra sobrera. Està associada a un marge per la part posterior. La seva orientació és sud-est.
El seu portal està rematat amb una llinda. La seva planta interior és també circular amb un diàmetre de 3'25m. No presenta elements funcionals. Està coberta amb una falsa cúpula tapada amb una llosa, alçada màxima 3'90m.

## Referències

* 1 2 «Barraca del camí del Corral del Fortuny II». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2018].
# Barraca del Pi de l'Àliga

La Barraca del Pi de l'Àliga és una obra de Calafell (Baix Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. És al vessant de llevant de la muntanya de L'Escarnosa, a prop de la Cova de la Foradada.

## Descripció

Es tracta d'una edificació d'ús agrícola de planta rectangular (2 x 5 m aproximadament), amb un únic espai interior que aprofita el desnivell del terreny. La porta, amb llinda, és situada al costat dret de la cara sud. Conserva una porta feta amb trossos de llata de fusta i amb un fragment de xapa de bidó metàl·lic. A la cara est hi ha un contrafort corregut, el qual continua per la cara sud fins a arribar a la porta. A l'altre costat de la porta hi ha un pedrís. La coberta és feta amb troncs d'arbres, a la manera de bigues, en els quals reposen lloses de pedra planes. La cara exterior de la coberta ha perdut la capa de terra i els lliris o atzavares. S'observa el despreniment d'elements de pedra a la part superior de la cara est.
Els murs estan fets amb peces irregulars de pedra unides en sec amb l'ajut de falques, també de pedra, de dimensions més petites. La coberta és plana, feta amb troncs i lloses de pedra.

## Referències

* 1 2 «Barraca del Pi de l'Àliga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Babirussa

Les babirusses (Babyrousa) són un gènere de la família dels porcs (súids) que viuen a Wallacea (Indonèsia). El gènere és monotípic dins de la subfamília dels babirusins (Babirousinae), tot i que a vegades es considera que formen una tribu dins de la subfamília dels suïns. Fins fa poc es creia que tots els membres d'aquest gènere formaven part d'una única espècie —la babirussa de Buru—; però, després de la separació en diferents espècies, aquest nom científic està restringit a la babirussa de Buru, de les illes de Buru i Sula, mentre que l'espècie més coneguda —la babirussa de Sulawesi— s'anomena B. celebensis.

## Espècie

** Babirussa de Buru, Babyrousa babyrussa
** †Babyrousa bolabatuensis (subfòssil)
** Babirussa de Sulawesi, Babyrousa celebensis
** Babirussa de les illes Togian, Babyrousa togeanensis

## Referències

* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
* ↑ Meijaard, E.; C. Groves. (2002). Proposal for taxonomic changes within the genus Babyrousa. Asian Wild Pig News 2 (1), 9–10.
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Belmonte in Sabina

Belmonte in Sabina és un comune (municipi) de la Província de Rieti, a la regió italiana del Laci, situat a uns 60 km al nord-est de Roma i a uns 10 km al sud-est de Rieti. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 616 habitants.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 24 gener 2020].
# Bahram II

Bahram II fou rei sassànida de Pèrsia que va regnar del 274 al 291 succeint al seu pare Bahram I.
El gran sacerdot Karder fou el seu mentor; Karder va rebre el títol de "Savi de l'ànima de Bahram", fou elevat a noble (wuzurg), nomenat guardià del santuari d'Adur Anahid a Estakr i jutge suprem de l'Imperi. El 276 o 277 va supliciar a Mani fundador del maniqueisme.
L'emperador Marc Aureli Car va envair la Mesopotàmia i segons Flavi Vopisc els perses estaven llavors en guerra civil,; Claudi Mamertí diu que s'havia revoltat el seu germà Ormazd que tenia el suport dels saces, dels gel·lis i dels ruffis (potser els kushana, si bé la forma llatina era cuseni). Herfeld identifica a aquest Ormazd amb el rei kushana esmentat a les monedes com Ohromoz Kushan Shahan Shah, però això és força dubtós. La revolta d'Ormazd tenia per centre Sakastan i va durar uns quants anys però fou finalment dominada i Bahram II va imposar la seva sobirania als saces segons Agàcies; un fill de Bahram, de nom Bahram, fou fet rei dels saces amb el títol de Sakan Shah (els gecs l'anomenen Sagestanon basileus), Aprofitant aquestes lluites a l'orient els romans van arribar fins a Ctesifont que van ocupar fàcilment però es van retirar per la mort en misterioses circumstàncies de l'emperador Car (283) dirigits pels seus fills Carí i Numerià. Bahram va signar poc després un tractat de pau amb Dioclecià que havia estat proclamat emperador, en part pressionat per la necessitat de fer font a la revolta del seu germà que era governador (kushansha) de Khurasan.
Sota consell de Karder va continuar la persecució de maniqueus i cristians. L'art va arribar a un alt nivell de desenvolupament. Alguna moneda mostra a la reina Sapurduxtak, fill de Shapur Misan (cosí de Bahram II). Alguns relleus mostren al rei, la reina, l'hereu Bahram Sakan Shah, Karder, el príncep Narsès i a Papak, sàtrapa de Geòrgia i altres dignataris
Va morir a finals del 291 i el va succeir el seu fill gran Bahram III (Bahram Sakan Shah)
# Ballinger

Ballinger és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 4.243 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ballinger tenia 4.243 habitants, 1.578 habitatges, i 1.093 famílies. La densitat de població era de 489 habitants/km².
Dels 1.578 habitatges en un 33,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53% hi vivien parelles casades, en un 11,6% dones solteres, i en un 30,7% no eren unitats familiars. En el 28,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,1.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,9% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 25,5% entre 25 i 44, un 21% de 45 a 60 i un 20,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.129 $ i la renda mediana per família de 31.393 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.207 $ mentre que les dones 18.951 $. La renda per capita de la població era d'11.917 $. Aproximadament el 14,3% de les famílies i el 17,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ballinger». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ballinger». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Bambusa ventricosa

El Bambú ventre de Buda (Bambusa ventricosa) és un bambú originari de la Xina.

## Característiques

En condicions molt favorables aquest bambú pot arribar a de 15 a 18 m. Certes condicions lligades a diversos factors (sequera) provoquen en el moment del creixement de les canyes una inflor dels entrenusos i disminuïx en gran manera l'altura de la planta.

## Cultiu

S'adapta a totes les condicions excepte temperatures massa fredes a l'hivern.

## Ús

Galeria, test, jardinera, interior, tanca, tall-vents o mata aïllada. Molt utilitzat a Àsia per a la realització de bonsais. Original gràcies als seus entrenusos curts i engreixats.
# Bambusa multiplex var. Golden goddess

Bambusa multiplex 'Golden goddess' o Bambusa glaucescens ‘Golden goddess' és originària del sud-est de la Xina.

## Característiques

Cespitos. És un bambú petit molt graciós que creix en mates denses. El seu follatge verd tendre i molt lleuger és el seu principal atractiu.

## Exigències

Aquest bambú d'origen tropical tem el fred. Caldrà reservar-lo per a un cultiu en test en interior o si està plantat en la terra en situació molt abrigada.

## Utilitzacions

Test, jardinera, mata aïllada, tanca.

## Ús

El seu port en mata i la seva altura reduïda li fan una planta d'apartament agraïda per poc que se li faciliti una claredat i una humitat suficients.

## Vegeu també

* Bambusa
* Bambusa multiplex
* Bambusa multiplex var. Elegans
* Bambusa multiplex var. Alphonse Karr
# Bambusina

Les bambusines (Bambusinae) són una subtribu de bambús de la família de les poàcies, que comprèn 10 gèneres.

## Gèneres

* Bambusa o Dendrocalamopsis
* Bonia o Monocladus
* Dendrocalamus, Klemachloa, Oreobambos, Oxynanthera o Sinocalamus
* Dinochloa
* Gigantochloa
* Holttumochloa
* Kinabaluchloa, Maclurochloa o Soejatmia
* Melocalamus
* Sphaerobambos
* Thyrsostachys
# Bandera d'Horta de Sant Joan

La bandera oficial d'Horta de Sant Joan té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, de color verd fosc en els dos primers terços verticals, amb una fulla de figuera blanca, d'alçària 13/15 de la del drap i amplària 5/9 de la llargària del mateix drap al centre, i blanca en l'últim terç, amb la creu plena patent i curvilínia vermella de l'escut, de gruix 1/6 de l'alçària del drap als extrems i 1/10 al centre.
Va ser aprovada el 15 de setembre de 2004 i publicada en el DOGC el 30 de setembre del mateix any amb el número 4229.

## Vegeu també

* Escut d'Horta de Sant Joan
* Escuts i banderes de la Terra Alta

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/2589/2004, de 15 de setembre, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi d'Horta de Sant Joan.» (pdf). DOGC num. 4229, 30-09-2004. [Consulta: 14 juliol 2010].
# Bandera d'Hostalric

La bandera oficial d'Hostalric té el següent blasonament:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, vermella amb un castell sobremuntat d'un estel de vuit puntes, tots dos grocs, situats en el centre òptic del drap, és a dir a 4/9 parts a partir del pal.
Va ser aprovada el 24 de gener de 1995 i publicada en el DOGC el 3 de febrer del mateix any amb el número 2007.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Selva

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 24 de gener de 1995, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi d'Hostalric.» (pdf). DOGC num. 2007, 03-02-1995. [Consulta: 12 novembre 2009].
# Boli (tricicle)

Boli fou una marca valenciana de tricicles motoritzats, fabricats entre 1949 i 1959 a Xàtiva i Algemesí per José Bolinches, emprenedor empresari que fabricà més tard escúters i fins i tot microcotxes sota la marca Cimera.
Bolinches creà el seu primer vehicle el 1949: una motocicleta elèctrica molt senzilla i de roda baixa que va denominar Electro Boli. Amb un quadre similar al d'una bicicleta i una esquemàtica suspensió anterior va dissenyar i portar a la fase de prototipus alguns velomotors de marca Boli, propulsats per motorets construïts a l'empresa valenciana Inesmo.
El 1952 tragué al mercat el tricicle Boli, proveït d'una àmplia caixa de fusta i tàblex a la part anterior. El Boli era una espècie de motocarro a l'inrevés, ja que la càrrega anava davant i la part del darrere s'assemblava a la d'un escúter. La seva palanca del canvi al volant tipus banjo i els seus tres pedals a terra el convertien en un vehicle manejable i còmode per al seu conductor. Encara amb la marca Boli i a començaments de la dècada de 1950, Bolinches va dissenyar per a la seva dona una mena d'escúter de formes curioses i canvi automàtic. Pintat de blau fosc i gris perla, destacava pels seus nombrosos cromats.

## Microcotxes

Quan Bolinches ja havia creat la seva marca Cimera, encara dissenyà un parell de microcotxes amb marca Boli, equipats amb motor Derbi de 250 cc. Eren dos tipus de vehicle diferents (un microcotxe i una microfurgoneta) i es varen arribar a matricular el 1954, tot i que no varen passar de l'estat de prototipus (el projecte no va prosperar pels problemes administratius típics del règim franquista).
El primer model, més desenvolupat i de tipus Turisme, era un autèntic 4 portes, apte per a quatre places i el seu corresponent equipatge o bé, suprimint el seient posterior, dues places i 250 quilos de càrrega. El segon model era de tipus més comercial amb una roda anterior i dues al darrere (a l'inrevés que el Turisme), amb caixa de càrrega posterior i cabina metàl·lica anterior, dos còmodes seients i volant tipus automòbil. Inicialment també es va projectar com a furgoneta tancada, però el prototipus que es va matricular tenia la cabina separada de la seva caixa descoberta.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cimera» (en castellà). losorigenes.net, 2007. [Consulta: 24 abril 2013].
* ↑ Herreros, Francisco; Aznar, José Luis. «Relación de las principales marcas». A: Historia del motociclismo en España (en castellà). Barcelona: RACC, 1998, p. 307. ISBN 84-920886-5-6.
* ↑ «Cimera» (en castellà). autopasion18.com. [Consulta: 24 març 2013].
* ↑ «Cimera (Boli), Valencia» (en castellà). grupo7.com. [Consulta: 24 març 2013].
* 1 2 «Boli (1.949 - 1.959)» (en castellà). autopasion18.com. [Consulta: 24 març 2013].
# Barbus ablabes

Barbus ablabes és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Guinea fins a Nigèria.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Teugels, G.G., C. Lévêque, D. Paugy i K. Traoré, 1988. État des connaissances sur la faune ichtyologique des bassins côtiers de Côte d'Ivoire et de l'ouest du Ghana. Rev. Hydrobiol. Trop. 21(3):221-237.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.