OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pieter Thijs

Pieter Thijs (1624 - Anvers, 1677) va ser un pintor barroc flamenc.
Deixeble o seguidor d'Anton van Dyck, se li documenta de 1635 a 1677 actiu a Anvers com a pintor de retrats, incloent retrats de grup, i de motius historiats, presos tant de la història sagrada com de la mitologia, a vegades en col·laboració amb altres mestres, com Jan van den Hoecke, Pieter Boel.
Inscrit en el curs 1644/1645 com a mestre en el gremi de Sant Lluc d'Anvers, del que va ser triat degà en 1661/1662, va treballar des de molt ràpid en retrats i cartrons per a tapissos per a l'arxiduc Leopold Guillem, tant com per al príncep d'Orange i les esglésies i monestirs de la regió. El seu estil, deutor de l'elegant estil final de Van Dyck, pugues haver-se de més que a una dubtosa formació en el seu taller a les exigències de la clientela per la qual va treballar i a la influència dels vandyckianos Thomas Willeboirts Bosschaert i Gonzales Coques, amb els qui podria haver completat la seva formació. El millor coneixement d'aquests mestres ha fet que a ells s'hagin atribuït algunes de les obres assignades ara a Thijs, com el Temps i la deessa de la Destinació (Potsdam, Palau de Sanssouci), exemple del contingut erotisme present en les pintures mitològiques de Thijs amb les quals va aconseguir atreure's a un sector de refinats gustos de l'enriquida burgesia d'Anvers, del que es nodrirà també la clientela dels seus retrats.

## Referències

* ↑ Pieter Thijs, en Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie (RKD).
* ↑ Vlieghe, p. 157.
* ↑ Sanzsalazar, p. 80.
* ↑ Vlieghe, p. 158.

## Bibliografia

* Sanzsalazar, Jahel, «Una nueva pintura de Peter Thijs identificada en la colegiata de Santa Gertrudis de Nivelles (Valonia)», Archivo Español de Artes, LXXXII, 325 (2009), pp. 79-86.
* Vlieghe, Hans, Arte y arquitectura flamenca, 1585-1700, Madrid, Cátedra, 2000, ISBN 84-376-1842-8
# Romanos

Romanos és un municipi de la província de Saragossa, a la comunitat autònoma d'Aragó i enquadrat a la comarca de la Camp de Daroca.
La família paternal de l'escriptor, dramaturg i director de cinema provençal d'expressió francesa Marcel Pagnol era originària de Romanos. Marxaren d'Aragó al segle xv i visqueren a la part occitana de França.

## Referències

Viccionari
# Isthmohyla rivularis

Isthmohyla rivularis és una espècie de granota que viu a Costa Rica i Panamà.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Solís, F., Ibáñez, R., Pounds, A., Bolaños, F., Chaves, G. & Lips, K. 2004. Isthmohyla rivularis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 10 de gener de 2008.
# Campionat argentí de bàsquet

El campionat argentí de bàsquet, oficialment en espanyol Campeonato Argentino de Clubes, fou la màxima competició de basquetbol argentina.
Desaparegué el 1984 quan fou reemplaçada per la Liga Nacional de Básquet.

## Història

La competició va ser creada el 1936. Fins aleshores hi havia competicions regionals com el Torneo Metropolitano, per equips de Buenos Aires.
Obras Sanitarias és el club amb més títols guanyats.

## Historial

| Any | Equip |
| 1936 | Huracán (Rosario) |
| 1938 | Gimnasia y Esgrima (Santa Fe) |
| 1939 | Gimnasia y Esgrima (Santa Fe) |
| 1941 | Juventud BBC (SdE) |
| 1943 | Unión (SF) |
| 1958 | San Lorenzo |
| 1959 | INTI |
| 1960 | Juventud BBC (SdE) |
| 1961 | Hindú (Resistencia) |
| 1965 | Tomás de Rocamora (ER) |
| 1968 | Almagro (Esperanza) |
| 1969 | Unión (SF) |
| 1974 | Olimpo (BB) |
| 1975 | Obras Sanitarias |
| 1976 | Obras Sanitarias |
| 1977 | Lanús |
| 1978 | Olimpo (BB) |
| 1979 | Gimnasia y Esgrima (LP) |
| 1980 | Gimnasia y Esgrima (LP) |
| 1981 | Ferro C. Oeste |
| 1982 | Obras Sanitarias |
| 1983 | River Plate |
| 1984 | Deportivo San Andrés |

## Títols per club

| Títols | Equip | Anys campió |
| 3 | Obras Sanitarias | 1975, 1976, 1982 |
| 2 | Gimnasia y Esgrima (SF) | 1938, 1939 |
| 2 | Olimpo (BB) | 1974, 1978 |
| 2 | Unión (SF) | 1943, 1969 |
| 2 | Juventud BBC (SdE) | 1941, 1960 |
| 2 | Gimnasia y Esgrima (LP) | 1979, 1980 |
| 1 | Huracán (Rosario) | 1936 |
| 1 | San Lorenzo | 1958 |
| 1 | INTI | 1959 |
| 1 | Hindú (Resistencia) | 1961 |
| 1 | Tomás de Rocamora | 1965 |
| 1 | Almagro (Esperanza) | 1968 |
| 1 | Lanús | 1977 |
| 1 | Ferro C. Oeste | 1981 |
| 1 | River Plate | 1983 |
| 1 | Deportivo San Andrés | 1984 |

## Referències

* ↑ "Un quiebre en la historia del básquet" Arxivat 2018-03-03 a Wayback Machine. by Agustina Daró, Deportea Online
* ↑ "100 años de básquetbol", El Gráfico, by Osvaldo Orcasitas, 7 Feb 2012
* ↑ Timeline Arxivat 2018-03-03 a Wayback Machine. on CABB website, retrieved 3 Oct 2015
* ↑ "Historia del básquet en la Argentina"
* ↑ "Hace treinta años Obras se consagraba campeón del mundo" Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine., Basquet Plus, 24 Sep 2003
* ↑ Historia a GYESF website
# Panissola

La panissola o mill (Echinochloa) és una mala herba en conreus de regadiu.

## Descripció botànica

Planta de la família abans coneguda com de les "gramínies" i actualment com a Poaceae. Dins les Poaceae pertany a la tribu Paniceae i al gènere Echinocloa. Hi ha diverses espècies de males herbes dins d'aquest gènere, la més comuna és el xereix de pota de gall (Echinocloa crus-galli o Panicum crus-galli).
És una planta herbàcia anual de fins a un metre d'alçada. A l'estiu i la tardor floreix amb uns raïms d'espiguetes totes denses sovint ramificades i prenen coloracions vermelloses; es caracteritzen per la presència de llargs pèls rígids entre les espiguetes, que els donen un aspecte hirsut.

## Danys

És la principal mala herba en el conreu de l'arròs i també en general en els regadius en conreus com el blat de moro. L'emergència per germinació de la planta és escalonada cosa que dificulta la seva eliminació.

## Control

Només és factible amb l'ús d'herbicides i fent diversos tractaments, ja que els productes que la controlen tenen poca persistència. En el cas de l'arròs els tractaments es poden fer abans o després d'inundar el conreu i sempre en estadis joves de la panissola que és quan resulta sensible als herbicides.

## Distribució

Només a baixa altitud, ja que és planta termòfila.

## Taxonomia

* Echinochloa brevipedicellata
* Echinochloa callopus
* Echinochloa chacoensis
* Echinochloa colona
* Echinochloa crus-galli – xereix pota de gall
* Echinochloa crus-pavonis
* Echinochloa elliptica
* Echinochloa esculenta – mill japonès
* Echinochloa frumentacea
* Echinochloa glabrescens
* Echinochloa haploclada
* Echinochloa helodes
* Echinochloa holciformis
* Echinochloa inundata
* Echinochloa jaliscana
* Echinochloa jubata
* Echinochloa kimberleyensis
* Echinochloa lacunaria
* Echinochloa macrandra
* Echinochloa muricata
* Echinochloa obtusiflora
* Echinochloa oplismenoides
* Echinochloa oryzoides
* Echinochloa paludigena
* Echinochloa picta
* Echinochloa pithopus
* Echinochloa polystachya
* Echinochloa praestans
* Echinochloa pyramidalis
* Echinochloa rotundiflora
* Echinochloa stagnina
* Echinochloa telmatophila
* Echinochloa turneriana
* Echinochloa ugandensis
* Echinochloa walteri
# Tepeapulco

Tepeapulco és un municipi d'Hidalgo amb capital a Tepeapulco i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part occidental de l'estat d'Hidalgo. Limita al nord amb el municipi de Cempoala, al sud amb estat de Mèxic, l'oest amb Tlanalapa i a l'est amb Apan, Emiliano Zapata).

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Tepeapulco Arxivat 2016-06-20 a Wayback Machine. (castellà)
# 366 aC

El 366 aC va ser un any del calendari romà prejulià. En aquell temps, era conegut com a any del consolat de Mamercí i Laterà (o, més rarament, any 388 ab urbe condita o de la fundació de la ciutat). L'ús del nom «366 aC» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini va ser el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments
### Antiga Grècia

* Epaminondes envaeix per tercera vegada el Peloponès amb l'objectiu d'incrementar la influència de Tebes a Acaia i reforçar la seva hegemonia a Arcàdia.
* Els tebans obtenen de Pèrsia el reconeixement de la seva hegemonia a Grècia i Pelòpides i el seu lloctinent Ismènies van, amb molt pocs soldats, a Tessàlia per obligar a Alexandre de Feres i a les ciutats que li eren fidels a reconèixer aquesta hegemonia. Alexandre de Feres els ataca prop de Farsàlia i els fa presoners portant-los a Feres. Els tebans no els podien rescatar de moment, ja que un exèrcit enviat a Tessàlia només es va salvar de la derrota pel geni d'Epaminondes que va assolir el comandament a petició dels soldats.

### Antiga Roma

* Aquest any entren en vigor les Lleis Liciniae-Sextiae, que representen l'equiparació legal dels plebeus i els patricis en gairebé tots els aspectes, amb l'excepció de l'accés a dos col·legis sacerdotals i algunes funcions menors que van seguir reservades als patricis.
* Són elegits cònsols Luci Emili Mamercí i Luci Sexti Sextí Laterà. Laterà va ser el primer cònsol plebeu, elegit segons les Lleis Liciniae-Sextiae.

## Necrològiques

* Licomedes, un militar grec nascut a Mantinea. La pèrdua d'Oropos va enfrontar als atenencs contra els seus aliats i Licomedes va proposar una aliança entre Tebes i Arcàdia, inicialment rebutjada pels atenesos, ja que comportava una ruptura del seu tractat amb Esparta. Més endavant la van considerar, ja que si Arcàdia era independent de Tebes allò anava bé tant als atenesos com als espartans. Licomedes al seu retorn per mar des d'Atenes es va aturar a la costa del Peloponès per recollir uns exiliats arcadis, i allà alguns d'aquests exiliats el van assassinar.

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* ↑ Xenofont. Hel·lèniques, VII, 1
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XV, 75
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XV, 76
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, VI, 36-37
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, VI, 38
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XV, 82; XVI, 2
* ↑ Xenofont. Hel·lèniques, IV, 2-3
# Maria Teresa Bonilla i Elias

Maria Teresa Bonilla i Elias (Puigcerdà, 4 d'agost de 1918 - Barcelona, 4 de gener de 1992) va ser una veterinària catalana, la primera dona a exercir la veterinària al Principat.
Era filla de Gonçal Bonilla i Martin mestre de professió nascut a Santa Oliva (1887-1952) i de Maria Elías i Canals.
Va estudiar a Saragossa durant 1934-35 però a causa de la Guerra Civil Espanyola no va poder graduar-se fins al 1941.
El 1946 guanyà per oposició la plaça de veterinari municipal de l'Ajuntament de Barcelona i va entrar a treballar a l'escorxador municipal. Col·legiada al Col·legi Oficial de Veterinaris de Barcelona, fou la primera dona veterinària de Catalunya. El 1976 passà a exercir com a cap del Servei de Zoonosis Transmissibles.

## Referències

* 1 2 «Maria Teresa Bonilla i Elias | enciclopèdia.cat». [Consulta: 4 juny 2020].
* ↑ «Esquela mortuòria». La Vanguardia, 05-01-1992, pàg. 30.
* ↑ «esquela de Gonzalo Bonilla Martín». La Vanguardia, 07-03-1952, pàg. 12.
# Percolozous

Els percolozous (Percolozoa) són un fílum de protozous excavats, molts del quals poden canviar entre etapes ameboides, flagel·lades i quists. La majoria viuen a terra, aigua dolça o als excrements. Hi ha algunes formes marines i paràsites, incloent l'espècie Naegleria fowleri, que poden arribar a ser patògenes per als éssers humans i sovint fatals. El grup sencer també s'anomena Jakoba, encara que aquest terme es pot restringir per als membres en etapes ameboides.
L'etapa ameboide té forma aproximadament cilíndrica, típicament amb una longitud de voltant de 20-40 μm. Tradicionalment s'han considerat com amebes lobosas, però no estan relacionades amb elles i al contrari que aquestes últimes no formen veritables lobopodis. En lloc d'això, avancen per ones eructes originats per bombaments hemisfèrics de citoplasma al marge davanter de la cèl·lula. L'etapa flagel és lleugerament més petita, amb dues o quatre flagels anteriors a una boca o solc d'alimentació ventral. L'etapa ameboide es forma generalment quan l'aliment és abundant, mentre que la flagel s'utilitza per a una locomoció ràpida.
No obstant això, no totes les espècies poden prendre dues formes, ameboides i flagel. Els gèneres Percolomones,Lyromones i Psalteriomones es coneixen només com flagel·lats, mentre que Vahlkampfiidae, Pseudovahlkampfia i Acrasidae no tenen etapes flagel·lars. Acrasida és un grup d'amebes socials que, sota condicions desfavorables, s'agreguen per formar esporangis. Aquests són superficialment similars als esporangis de Dictyosteliida, però les amebes s'agreguen només com a individus o en grups petits i no moren per formar la tija.
Loukozous es relaciona estretament amb euglenozou, amb els quals comparteixen la inusual encara que no única característica de tenir mitocondris amb crestes discoides. La presència d'un solc d'alimentació ventral en l'etapa de flagel, així com altres característiques, suggereixen que formen part del supergrup dels excavats.
Jakoba va ser inicialment definit com una classe d'amebes per Page i Blanton el 1985, encara que aquests només inclouen les espècies amb etapes ameboides. Cavalier-Smith va crear el fílum loukozous per al grup complet, afegint l'enigmàtic flagel·lat Stephanopogon. Ell va mantenir Jakoba com una classe de formes ameboides, però la majoria dels experts l'amplien per incloure també a les formes flagel·lades.

## Vegeu també

* Naegleria gruberi

## Referències

* ↑ Page, F.C.; R.L. Blanton (1985). «The Heterolobosea (Sarcodina: Rhizopoda), a new class uniting the Schizopyrenida and Acrasidae (Acrasida)» Protistologica. Vol. 21. pp. 121-132. (anglès)
* ↑ Cavalier-Smith, T. (1991). «Cell diversification in heterotrophic flagellates», D.J. Patterson & J. Larsen (ed.). The Biology of Free-living Heterotrophic Flagellates. Oxford University Press, pp. 113-131. (anglès)
# Casa el Cacahuero

La casa el Cacahuero és una obra del Mas de Barberans (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici amb dues façanes, coberta a doble vessant, ràfec d'ample volada amb rajola esglaonada i carener paral·lel a la façana principal. Aquesta consta de planta baixa, dos pisos i golfes obertes, i la posterior d'un sol pis, donat el desnivell dels carrers. La façana principal presenta una distribució de les obertures irregular, destacant-ne la porta d'accés, d'arc rebaixat i brancals adovellats. Les finestres són de tipologia diversa, algunes amb arc molt rebaixat i altres amb llinda. Les golfes són obertes mitjançant una finestra força llarga, estructurada per una gran biga de fusta, i dues de petites a cada banda.
La façana posterior presenta una porta allindanada amb carreus i dues finestres, una d'elles tapiada.
Els murs són fets de maçoneria, amb carreus escairats als angles cantoners i arrebossat al sector corresponent a la planta baixa de la façana principal.

## Història

L'habitatge que disposà, antigament, d'un molí d'oli a la planta baixa. Actualment és en desús i ostenta, a la llinda de la porta de la façana posterior, la inscripció "1862".

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa el Cacahuero». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Casa el Cacahuero». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Itayanagi

Itayanagi (板柳町; Itayanagi-machi) és un poble del Japó situat a la prefectura d'Aomori.

## Referències

* ↑ «Aomori (Japan): Prefecture, Cities, Towns and Villages - Population Statistics, Charts and Map» (en anglès).
# Quertle

Quertle és una empresa fundada pels doctors informàtics biomèdics Jeff Saffer and Vicki Burnett que ofereix una interfície de cerca web gratuïta especialitzat en biomedicina anomenat Quetzal. Quetzal fou guanyadora del primer desafiament de desenvolupament de programari de la Biblioteca Nacional de Medicina dels Estats Units, l'any 2011, i és considerada una de les millors bases de dades de l'any 2015 segons la revista Library Journal.

## Referències

* ↑ Coppernoll-Blach, Penny «Quertle: the conceptual relationships alternative search engine for pubmed». Journal of the Medical Library Association, 99, 2, 2011, pàg. 176. DOI: 10.3163/1536-5050.99.2.017 [Consulta: 29 octubre 2016].
* 1 2 «Best Databases - Best Reference 2015». Library Journal, 26-02-2016. Arxivat de l'original el 30 d’octubre 2016. [Consulta: 29 octubre 2016].
* ↑ Parker, Robin MN «Quetzal». Journal of the Canadian Health Libraries Association/Journal de l'Association des bibliothèques de la santé du Canada, 37, 1, 2016, pàg. 27–30. DOI: 10.5596/c16-004 [Consulta: 29 octubre 2016].
* ↑ «NLM honors winners of software development challenge». National Institutes of Health, 27-10-2011 [Consulta: 29 octubre 2016].
# 367

El 367 (CCCLXVII) fou un any comú començat en dilluns del calendari julià.

## Esdeveniments

* Llista de llibres oficials del Nou Testament ordenada per Sant Anastasi.
* S'inicia la construcció a Britànnia del fossat defensiu de Bokerley Dyke.

## Necrològiques

* 13 de gener – Hilari de Poitiers, bisbe i sant (b. c. 315)

## Referències

* ↑ Putnam, Bill. Discover Dorset: The Romans. The Dovecote Press, 2000.
* ↑ «Saint Hilary of Poitiers - bishop of Poitiers» (en anglès). [Consulta: 7 novembre 2017].
# Apa Sâmbetei

Apa Sâmbetei (pronunciat en romanès: [ˈApa ˈsɨmbetej]; literalment aigua del dissabte) és el nom que rep en la mitologia romanesa l'oceà mundial, l'oceà que es deia que englobava tota la terra. La seva descripció varia segons la regió. Es descriu com a bullent a causa de la proximitat de l'infern (a Bucovina), o com a freda, ja que es diu que el Regne de Déu hi està construït damunt. Es diu que les ànimes dels difunts segueixen el curs dels rius fins a l'Apa Sâmbetei. Els corrents d'aquest oceà envolten la terra tres vegades abans de baixar a l'infern amb el propòsit de transportar les ànimes a l'altra vida. És a causa d'aquesta creença que els romanesos fan el signe de la creu abans de beure d'un rierol, per tal d'assegurar-se que no “beuen” una d'aquestes ànimes. També a Bucovina, es creu que una dona no pot creuar l'Apa Sâmbetei, sinó només els homes, especialment els monjos que es considerava que vivien una vida piadosa.

## Ús contemporani

La paraula aigua del dissabte s'utilitza sovint en romanès col·loquial en l'expressió sa dus pe Apa Sâmbetei! (ha anat a l'aigua del dissabte), és a dir, que alguna cosa ha fallat o s'ha malgastat.

## Referències

* ↑ Cosma, Aurel. Cosmogonia poporului român (The Cosmogony of the Romanian People) (1942). Bucharest: Tipografia Ziarului "Universul", p 24.
# Sada Yacco

Sada Yacco (Nihonbashi, Tòquio, 1872 - Gifu, 1946) fou una actriu japonesa. Fou la dona de l'actor Kawakami Otojiro. Esdevingué la creadora del Teatre Lliure del Japó. Les seves actuacions assoliren un gran èxit a París el 1900 i tot seguit debutà al Teatre Novetats de Barcelona, on actuà durant tres dies el maig del 1902. Per al públic entès constituí una revelació i va deixar un record inesborrable, tot i que el gran públic no la va entendre.

## Referències

* ↑ Montoriol, Carme «A propósít del Teatre Japonès». Mirador, núm 76, 10-07-1930, pàg. 5.
* ↑ Mendoza 1995: 229

## Bibliografia

* Mendoza, Cristina. Ramon Casas, Retrats al carbó. Sabadell: Editorial AUSA, 1995, p. 282pp. (catàleg). ISBN 84-8043-009-5.
# Illa de Melville (Austràlia)

Illa de Melville es troba a l'est del mar de Timor, al Territori del Nord d'Austràlia. Està a l'oest de la península Cobourg a Arnhem Land i al nord de Darwin. Ocupa una superfície de 5.786 km² i és la segona illa més gran d'Austràlia després de Tasmània. En idioma Tiwi es diu Yermalner.
L'illa de Melville i l'illa de Bathurst formen les illes Tiwi.
Aquesta illa segurament la van descobrir els portuguesos i Abel Tasman ja hi va estar el 1644.
El seu nom europeu és en honor de Robert Dundas, segon vescomte Melville.

## Enllaços externs

* Tiwi Land Council Arxivat 2006-12-30 a Wayback Machine.
* Tiwi Art
* Tourist Information Arxivat 2008-07-08 a Wayback Machine.
# Rabib-ad-Dawla

Rabib-ad-Dawla Abu-Mansur ibn Abi-Xujà Muhàmmad ibn al-Hussayn (àrab: en àrab ربيب الدولة أبو منصور بن أبي شجاع محمد بن الحسين, Rabīb ad-Dawla Abū Manṣūr b. Abī Xujāʿ Muḥammad b. al- Ḥusayn) o, més senzillament, Rabib-ad-Dawla fou un visir abbàssida i seljúcida.
El visir Abu-Xujà Muhàmmad ad-Rudhrawarí (1083-1090), nomenat pel califa al-Muqtadí (1075-1094) per desfer-se de la tutela seljúcida, va anar en pelegrinatge a la Meca i va deixar al seu lloc al seu fill que portava el làqab de Rabib-ad-Dawla, conjuntament amb el nàqib an-nuqabà, Tirab ibn Muhàmmad az-Zaynabí. A la mort d'Abu-l-Qàssim Alí ibn Fakhr-ad-Dawla Muhàmmad ibn Jahir, que era visir del califa abbàssida Al-Mustànsir (1113) el va succeir exercint com a visir per segona vegada però primera en què ocupava el càrrec efectivament. L'abril del 1118 el nou sultà seljúcida Mahmud II ibn Muhàmmad ibn Màlik-Xah (1118–1131), de 14 anys, buscant un visir competent, va optar per Rabib-ad-Dawla, que encara ho era del califa, però que no va satisfer les expectatives i el juliol del 1119 va cessar en el càrrec o va morir.

## Bibliografia

* D. Sordel, 'Le vizirat abbaside', Damasc, 1959.
* C. L. Klaustner, The Seldjuk vezirate, Cambridge, 1973.
# Pagyda

Pagyda és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Pagyda amphisalis (Walker, 1859)
* Pagyda arbiter (Butler, 1879)
* Pagyda argyritis Hampson, 1899
* Pagyda atriplagiata Hampson, 1917
* Pagyda botydalis (Snellen, [1880])
* Pagyda calida Hampson, 1898
* Pagyda citrinella Inoue, 1996
* Pagyda discolor Swinhoe, 1894
* Pagyda fumosa Kenrick, 1912
* Pagyda griseotincta Caradja, 1939
* Pagyda hargreavesi Tams, 1941
* Pagyda lustralis Snellen, 1890
* Pagyda nebulosa Wileman & South, 1917
* Pagyda ochrealis Wileman, 1911
* Pagyda orthocrates Meyrick, 1938
* Pagyda perlustralis Rebel, 1915
* Pagyda poeasalis (Walker, 1859)
* Pagyda pullalis Swinhoe, 1903
* Pagyda pulvereiumbralis (Hampson, 1918)
* Pagyda quadrilineata Butler, 1881
* Pagyda quinquelineata Hering, 1903
* Pagyda rubricatalis Swinhoe, 1890
* Pagyda salvalis Walker, 1859
* Pagyda schaliphora Hampson, 1899
* Pagyda sounanalis Legrand, 1966

## Espècies antigues

* Pagyda trivirgalis de Joannis, 1932

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». [Consulta: 25 desembre 2018].
# Tepehua

* No s'ha de confondre amb tepehuan.
El tepehua és una (macro)llengua indígena parlada en l'orient de Mèxic per l'ètnia dels tepehues. Aquest grup ètnic habita en diverses comunitats dels estats de Veracruz, Hidalgo i Puebla. El tepehua forma part de la família lingüística totonaques amb el totonaca, i no ha de ser confós amb la llengua uto-asteca anomenada tepehuan.
El tepehua és una llengua de l'àrea lingüística mesoamericana i mostra alguns dels trets comuns a les diverses famílies que formen part d'aquesta regió. Juntament amb altres seixanta-vuit llengües indígenes de Mèxic i tres-centes seixanta-quatre variants lingüístiques, és reconeguda per llei com una llengua nacional a tot el territori de la República Mexicana, amb igual validesa que el castellà, que és la llengua majoritària en aquest país.

## Morfologia

el tepehua és una llengua aglutinant, on les paraules fan servir sufixos complexos per a una varietat de propòsits amb diversos morfemes encadenats.

## Referències

* ↑ INEGI, 2005, pàgina 41.
* ↑ Ley General de Derechos Lingüísticos de los Pueblos Indígenas Arxivat 2007-02-08 a Wayback Machine., decret publicat el 13 de març de 2003
* ↑ Informe d'Ethnologue per al Tepehua de Huehuetla.
* ↑ Informe d'Ethnologue per al Tepehua de Pisaflores.
* ↑ Informe d'Ethnologue per al Tepehua de Tlachichilco.