OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Obiols i Puigpinós

Joan Obiols i Puigpinós (Peramola, 1952) és llicenciat en història, mestre de català, professor i tècnic de turisme rural, humanista i escriptor. Tota la seva obra gira entorn el Pirineu, on continua residint a la Seu d'Urgell. Es focalitza en aproximar-se als pobles i habitants del Pirineu, tot recorrent-los i parlant amb els seus habitants. És col·laborador habitual de diversitat de mitjans, sempre amb el Pirineu de rerefons. El 2021 finalitza les seves obres després de 36 anys, escrivint el llibre Viatge íntim per la Seu d'Urgell.
És pare del músic pirinenc Arnau Obiols i Campi. L'any 2020, Òmnium li atorga el Premi de periodisme 'Mossèn Albert Vives'.

## Obres

Editades amb Editorial Salòria i Garsineu Edicions.
* El Pirineu i la poesia de la història (Col·lecció de 8 llibres: Esvorancs, Marrades, Nits de taverna, Fulls de pergamí, El desert verd, L’infern dolç, La cucota i La gramola)
* Viatge Universal pel Pirineu (Col·lecció de 10 llibres)
* Viatge íntim per la Seu d'Urgell

## Referències

* 1 2 Pirineus, Viure als. «Joan Obiols rep el Premi Mossèn Albert Vives de Periodisme 2020» (en castellà). [Consulta: 26 juliol 2021].
* 1 2 «Manufacturer Details Obiols, Joan». [Consulta: 27 juliol 2021].
* ↑ Escribà, ACN / Salomé. «L'escriptor urgellenc Joan Obiols publica el llibre que tanca un recorregut per tots els pobles de l'Alt Pirineu i Aran - 30 març 2009». [Consulta: 26 juliol 2021].
* ↑ «Joan Obiols presenta el llibre 'Viatge íntim per la Seu d'Urgell. Moments de conversa'». [Consulta: 27 juliol 2021].
* ↑ «Joan Obiols presenta el llibre 'Viatge íntim per la Seu d'Urgell. Moments de conversa'». [Consulta: 3 agost 2021].
* ↑ «Viatge íntim per la Seu d'Urgell». [Consulta: 27 juliol 2021].
# Neoperla limbatella

Neoperla limbatella és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Xina.

## Referències

* ↑ Needham, 1905. Proc.Biol.Soc.Wash. 18:108.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Navàs, 1933. Not. Entomol. Chin. Mus. HEUDE Shanghai 9:16.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)

## Bibliografia

* Wu, C.F., 1938. Plecopterum sinensium, a monograph of the stoneflies of China (Order Plecoptera) 1-225.
* Claassen, 1940. Mem. Cornell agric. Exp. Sta. 232:162, 168.
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:272.
* Zwick, P., 1973. Das Tierreich 94:259.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* BioLib (anglès)
* Perlidae Species Listing Arxivat 2011-01-16 a Wayback Machine. (anglès)
# Al-Saadi al-Gaddafi

Al-Saadi al-Gaddafi (àrab: الساعدي معمر القذافي, as-Sāʿdī Muʿammar al-Qaḏḏāfī) (Trípoli, 28 de maig de 1973) és un empresari i antic futbolista libi. És fill de l'antic líder del país Muammar al-Gaddafi.
Després de jugar al seu país natal signà pel Perugia Calcio de la lliga italiana el 2003, i més tard signà per Udinese Calcio i UC Sampdoria, però només jugà dos partits entre els tres clubs. Mentre jugà al Perugia donà positiu per dopatge.
Fou capità de la selecció de Líbia i president de la Federació Líbia de Futbol.

## Referències

* ↑ National Football Teams

## Enllaços externs

* Gaddafi set to quit Udinese
# Oxivanadiodravita

L'oxivanadiodravita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la turmalina. Rep el nom pel seu contingut en vanadi i per la seva relació amb la dravita.

## Característiques

L'oxivanadiodravita és un silicat de fórmula química Na(V)₃(V₄Mg₂)Si₆O$_{18}$(BO₃)₃(OH)₃O. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 7.
Primer va ser descrita i aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1999 com vanadiodravita (IMA n.1999-050, Retznitsky et al., 2001). Posteriorment va ser redefinida i reanomenada el 2012 com oxivanadiodravita (IMA 11-E), ja que el mineral pertany al grup alcalí, oxisubgrup 3 de la nomenclatura del supergrup de turmalina. No s'ha de confondre amb vanadiooxidravita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'oxivanadiodravita pertany a «09.CK - Ciclosilicats, amb enllaços senzills de 6 [Si₆O$_{18}$]$^{12-}$, amb anions complexos aïllats» juntament amb els següents minerals: fluorschorl, fluorbuergerita, cromiodravita, dravita, elbaïta, feruvita, foitita, liddicoatita, olenita, povondraïta, schorl, magnesiofoitita, rossmanita, oxidravita, oxirossmanita, cromoaluminopovondraïta, fluordravita, fluoruvita, abenakiïta-(Ce), scawtita, steenstrupina-(Ce) i thorosteenstrupina.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Slyudyanka, a l'àrea del llac Baikal, dins l'óblast d'Irkutsk (Districte Federal de l'Extrem Orient, Rússia). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Oxy-vanadium-dravite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 març 2018].
# Alois Alzheimer

Aloysius "Alois" Alzheimer (pronunciació alemanya en AFI:/'a:lois ˈalts.hai.mə/) (Marktbreit, Baviera (Alemanya), 14 de juny de 1864 - Breslau, 19 de desembre de 1915) fou un psiquiatre i neuròleg alemany que va identificar per primera vegada els símptomes del que després es coneixeria com a malaltia d'Alzheimer. Els va observar en Auguste Deter, una pacient que va visitar i tractar el 1901, i va fer públics en una conferència pública celebrada l'any 1906 els descobriments que va fer en examinar post mortem el seu cervell.
Alzheimer va assistir a les universitats de Tubinga, Berlín i Würzburg, on es va llicenciar en Medicina el 1887. A l'any següent va estar cinc mesos assistint a malaltes mentals, abans d'ocupar-se d'una consulta en un asil mental de Frankfurt. Allí va conèixer al neuròleg Franz Nissl (1860-1919). Gran part del treball d'Alzheimer en patologia cerebral es basa en el mètode de Nissl, que consistia en una tintura de plata de les seccions histològiques.
Va ser cofundador i copublicador de la revista Zeitschrift für die gesamte Neurologie und Psychiatrie. No va escriure mai una obra en solitari. El desembre de 1915, Alzheimer va emmalaltir durant un viatge amb tren a Breslau. Probablement li va afectar una infecció d'estreptococ que li va provocar febre i insuficiència renal. Va morir als 51 anys d'un atac al cor.

## Referències

* ↑ Zilka, N.; M. Novak «The tangled story of Alois Alzheimer». Bratisl Lek Listy, 107, 9-10, 2006, pàg. 343–345. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2013 [Consulta: 4 setembre 2012].
* ↑ Berrios, G. E. «Alzheimer's Disease: A Conceptual History». International Journal of Geriatric Psychiatry, 5, 1991, pàg. 355-365.
* ↑ Maurer K., Maurer U.. Alzheimer: The Life of a Physician and Career of a Disease. Nova York: Columbia University Press, 2003. ISBN 0-231-11896-1.
# Jane Akre

Jane Akre (segle XX) és una periodista estatunidenca. Amb el seu exmarit, Steve Wilson, apareixen a la pel·lícula documental de 2003 The corporation. Ha treballat a CNN i a Fox Broadcasting Company. El 2007 es va convertir en l'editora en cap d'InjuryBoard.com.

## Trajectòria

El 1997, Akre i Wilson van començar a treballar en una història sobre l'empresa de biotecnologia agrícola Monsanto i l'hormona de creixement bovina recombinant (rBGH), un additiu de la llet l'ús del qual havia estat aprovat per l'Administració d'Aliments i Fàrmacs però que s'associava al càncer. Akre i Wilson van planejar un reportatge televisiu d'investigació de quatre parts sobre l'ús de l'rBGH per part de Monsanto, que va fer que l'empresa pressionés el president de Fox News Channel perquè censurés el reportatge per a evitar un «dany enorme a la seva imatge».
Finalment, la cadena de televisió va silenciar el reportatge, després que Akre i Wilsom el reescrivissin fins a vuitanta vegades al llarg de 1997, i va decidir «rescindir els seus contractes de treball unilateralment». L'any següent, Fox va emetre un reportatge sobre Monsanto i l'rBGH favorable a la corporació.
Quan els seus contractes es van rescindir, Akre i Wilson van presentar una demanda sobre la censura informativa, al·legant que la seva terminació va ser una represàlia per «resistir els intents de de distorsionar o suprimir la història de l'hormona de creixement bovina recombinant de Monsanto». En una declaració conjunta, Wilson va afirmar que a ell i a Akre «se'ls va ordenar repetidament que seguissin endavant i emetessin versions demostrablement inexactes i deshonestes de la història», i «se'ls va donar aquestes instruccions per part d'alguns lobbys corporatius de Monsanto». El judici va començar l'estiu de 2000 amb un jurat que va desestimar totes les reclamacions presentades per Wilson, però es va posar del costat d'un aspecte de la demanda d'Akre, indemnitzant-la amb 425.000 dòlars d'acord amb la Comissió Federal de Comunicacions.
Amb aquesta història, Akre i Wilson van guanyar el Premi Mediambiental Goldman, així com l'Ethics in Journalism Award de la Society of Professional Journalists.

## Referències

* 1 2 3 InjuryBoard.com biography: Jane Akre. URL accessed 8 April 2010. Arxivat April 3, 2009, a Wayback Machine.
* 1 2 3 Reason: "The Strange Case of Steve Wilson," John Sugg, May 2006 issue.
* 1 2 New World Communs. of Tampa, Inc. v. Akre, 866 So. 2d 1231(2003)
* ↑ Prepared Statement Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.: Steve Wilson and Jane Akre, 2 April 1998. URL accessed 8 April 2010.
* ↑ Florida Laws: FL Statutes – Title XXXI Labor Section 448.01 Legal day's work; extra pay Arxivat 2010-06-23 a Wayback Machine.
* ↑ Project Censored Arxivat 2010-04-21 a Wayback Machine.: The Media Can Legally Lie. 2003. URL accessed 8 April 2010.
* ↑ Society of Professional Journalists for Performing in an Outstanding Ethical Manner.
* ↑ «StackPath».
# Sandhi

Sandhi (del sànscrit: samdhi) en lingüística és com es coneix els diferents tipus d'alteracions fonosintàctiques, determinades pel context fonològic que pateixen els fonemes enmig d'una paraula o dins de la frase en entrar en contacte amb altres sons.
Els fenomes de sandhi han produït la lenició, avui dia gramaticalitzada, a les llengües cèltiques insulars, mitjançant la desaparició de les vocals finals de la declinació, però fricatitzant o palatalitzant les consonants inicials o finals (per exemple, en irlandès an capall bán [el cavall blanc] i an chapaill bháin [del cavall blanc]).
# Albert Belhomme de Franqueville

Albert Belhomme de Franqueville, (Pinterville, 16 d'octubre del 1814 - Bizanos, 5 d'agost del 1891) va ser un botànic francès i un dels primers escaladors dels Pirineus.

## Biografia

Nascut a la Normandia, el Comte Albert Belhomme de Franqueville era fill d'Ambroise Belhomme de Franqueville i de Marie Aglaé Le Pesant de Boisguilbert.
El comte Albert de Franqueville s'instal·là al château de Visanòs, el 1854. El parc del château tenia plantes exòtiques. Albert de Franqueville havia confeccionat un gran herbari, de refèrència internacional va adquirir els herbaris d'Achille Richard i de Steudel. Tenia plantes originàries de Java recollides per Zollinger o Blume, d'Amèrica i d'Abissínia. Va recórrer els Pirineus cercant plantes i trofeus de caça com els isards de l'Aneto. Des de Bagnères-de-Luchon, el juliol de 1842, va fer la primera ascensió registrada del pic Aneto, anomenat en aquella època Néthou, en companyia de Platon Tchikhatchov i quatre guies de Luchon.
Albert de Franqueville és l'inventor del mític lloc anomenat « Pont de Mahoma » en referència a una tradició musulmana sobre que l'entrada al paradís és estreta com una espasa i només la poden passar els justos. Sobre la carena de Llosas, al massís de la Maladeta, les agulles Argarot (3.035 m), Tchihatcheff i Franqueville porten els noms dels escaladors i d'un guia, Jean Sors (dit Argarot). El château de Bizanos porta actualment el nom de château de Franqueville.

## Bibliografia

* Voyage à la Maladetta Albert de Franqueville éditeur = L. Maison, Paris any 1845
* Albert de Franqueville et Platon de Tchiatcheff, Première ascension du Néthou, éditions Monhélios, Oloron-Sainte-Marie, 2007.
* Renaud de Bellefon, Un récit oublié...l'Aneto sans pyrénéisme.

## Fonts

* Société Ramond, Explorations Pyrénéennes, 1901: Bulletin Trimestriel de la Société Ramond, pp. 605-6.

## Referències

* ↑ Généalogie Charles Belhomme de Franqueville
* ↑ «Histoire du château de Franqueville». Arxivat de l'original el 2014-06-05. [Consulta: 15 novembre 2014].
* ↑ «Actes du Congrès International de Botanique de Paris d'août 1867». Arxivat de l'original el 2014-06-05. [Consulta: 15 novembre 2014].
* ↑ Explorations Pyrénéennes, 1901: Bulletin Trimestriel de la Société Ramond.
* ↑ «Le château de Franqueville». Arxivat de l'original el 2014-06-05. [Consulta: 15 novembre 2014].
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Cuaespinós crestat

El cuaespinós crestat (Cranioleuca subcristata) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos a turons i muntanyes del nord-est de Colòmbia i nord i oest de Veneçuela.

## Referències

* ↑ «Cuaespinós crestat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/04/2021(català)
# Solovei-Kliutx

Solovei-Kliutx (en rus: Соловей-Ключ) és un poble (un possiólok) del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 375 habitants.

## Referències

* ↑ Сборник «Муниципальные образования Приморского края»
# Alfredo Viejo Sánchez

Alfredo Viejo Sánchez fou un futbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 1930.

## Referències

* ↑ Alfredo Viejo Sánchez Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ CARRILLO, Omar. La Historia de las Copas del Mundo: Crónicas de la Selección Mexicana, El Tri en cada mundial.. Mèxic: Editorial Televisa edición, 2006.
# John Cunliffe

John Cunliffe (Colne, 16 de juny de 1933 - Ilkley, 20 de setembre de 2018) va ser un escriptor de llibres infantils anglès, creador dels personatges de Pat, el carter i Rosie and Jim, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Postman Pat and Rosie and Jim creator John Cunliffe dies» (en anglès). Sky News.
# Sant Marc de Cal Bassacs

Sant Marc de Cal Bassacs o capella de Sant Marc és una església situada en una zona rural als afores de Cal Bassacs, al municipi de Gironella, inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església d'una sola nau, adossada a un penyal que fa la funció d'absis. Aquest penyal, considerat un eremitori del segle x, és de forma piramidal a l'exterior i còncava a l'interior, i és precedit per una obertura d'arc de mig punt i amb una finestra oberta a llevant formada per tres blocs monolítics. El 1853 la nau fou reforçada amb dos contraforts i coberta amb volta. La façana té un petit campanar d'espadanya, un òcul central i, protegida per un porxo, una porta d'arc de mig punt adovellat, emmarcada per un guardapols i amb grafits medievals, dels segles XIII- XIV, que reprodueixen un castell. A la roca situada darrere l'ermitatge o absis i a la seva part superior s'hi aprecien restes d'altres construccions, un hàbitat probablement medieval. Els esgrafiats o grafits són situats a la porta d'entrada de l'església, la qual és de mig punt i està emmarcada per un guardapols que retorna en imposta; els grafits són a la clau de l'arc i als salmers. Un mateix dibuix es reprodueix seguint la tipologia d'un castell de tres cossos coronat per merlets triangulars i amb un portal de mig punt al bell mig de la representació castellera. Diferents nivells de relleu marquen les parts dels castells: relleu més gran al dibuix de la porta i dels merlets i nivell menys incisiu a l'hora de dibuixar els carreus del castell.

## Història

L'església actual fou bastida el 1749 segons indica una pedra de cantonada i el 1853 calgué construir-hi uns contraforts laterals per tal de contrarestar el pes de la volta. Malauradament les notícies històriques són molt escasses. Les primeres referències són ja d'època moderna, quan les masies veïnes col·laboren en la construcció de l'actual capella, al segle xviii. De fet, a finals del segle xvii, ni tan sols s'esmenta com a sufragània de la parroquial de santa Eulàlia de Gironella. De totes maneres, el cos principal d'aquesta església (llevat de l'absis-ermitatge del segle IX-X), sembla correspondre a un edifici del segle xiii que fou modificat i consolidat de nou al segle xviii.
Pel que fa als grafits, és molt difícil determinar-ne la data de forma precisa. Per la temàtica utilitzada en la representació (castells únicament) podria tractar-se d'un treball baix medieval o posterior a causa de les grans reminiscències i permanència del Romànic en aquesta comarca.

## Referències

* 1 2 3 4 «Església de Sant Marc - Capella de Sant Marc de cal Bassacs». pat.mapa. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 novembre 2014].

## Enllaços externs

* Eremitori de l'ermita de Sant Marc a Cal Bassacs, a Festa Catalunya. Conté abundants imatges.
# Offa (Nigèria)

Offa és una ciutat localitzada a l'estat de Kwara, Nigèria central amb una població (cens del 2006) d'aproximadament 90.000 habitants en concret 88.975 habitants. La vegetació a la comarca d'Offa és sabana i la ciutat és notable pel seu comerç de teixits i tenyits, utilitzant tints vegetals crescuts localment com anyil i altres plantes. Offa és coneguda també pel cultiu de patates dolces i blat de moro que forma part de la dieta local. Bestiar, cabres i ovelles són també criats en l'entorn. Les religions principals a la ciutat són l'islam, el cristianisme i les religions tradicionals.
La tradició antiga per la que la ciutat és coneguda és la lluita. La rica història d'Offa està documentada en un llibre escrit per James Bukoye Olafimihan un educador i clergue, titulada Iwe Itan Offa, literalment traduït 'El Llibre de la Història de Offa'.
Offa és en la línia de ferrocarril de Lagos, que fou capital de Nigèria, i Offa va servir com a estació terme abans que la línia es va estendre al nord, a Kano i Nguru.
Les institucions terciàries a la ciutat inclouen el Federal Polytechnic, Offa, establerta el 1992, el Kwara State College of Health Technology (establerta el 1976), i la Nigeria Navy School of Health Sciences. Hi ha també dues universitats privades i un politècnic la construcció dels quals està a punt d'acabar-se.
Les dues famílies reials a la ciutat d'Offa són la Anilelerin i la Olugbense, ben conegudes a la història d'Offa. Algunes famílies prominents conegudes són els Olatinwos, el Ijaiyas i els Adekeyes. Individus prominents que són coneguts a tot el país són Fadilat Maolana Sheikh Jamiu Shamsudeen (Bulala), Fadilat Maolana Sheikh Mohammed Raji (Afelele), Aremo (Prof) Mosbalaje Olaloye Oyawoye, Capità de Grup Salaudeen Latinwo (retirat), Cap Sunday Olawoyin (més tard Asiwaju d'Offa), Cap Olatunji Emmanuel Adesoye, Tunji Olagunju, Awa Ibrahim, Alhaji Kunle Ajeigbe, Alhaji Leke Shitu, Justice Adegbite, Cap Ayo Raji i Dr. Ismaila Bello qui activament han ajudat en millorar les vides dels habitants d'Offa amb diversos programes.
Offa fou establerta al voltant de l'any 1000 per iorubes. Offatedo a l'estat d'Osun, Iyana Offa a l'estat d'Oyo, Offa a la Costa d'Ivori, tots emanen d'Offa. Els prominent cavallers caps d'Offa inclouen Esa, Ojomu, Sawo, Ola i Balogun. El nom d'elogi d'Offa és "Ijakadi Loro Offa", una frase ioruba que significa "la lluita és el nostre joc". La mascota de la ciutat és l'ocell paó que és una de les més prominents espècies aviaries exòtiques de la regió.

## Bibliografia

* Barber, Karin: I Could Speak Until Tomorrow, London 1991.
* Olafimihan, James Bukoye: Iwe Itan Offa (The Book of the History of Offa).

## Referències

* ↑ Super User. «Population Distribution By Age and Sex: 2006 Census Priority Tables (Vol 4)». population.gov.ng. Arxivat de l'original el 14 de juny 2015. [Consulta: 12 setembre 2015].
# Académica Petróleos do Lobito

L'Académica Petróleos do Lobito, sovint conegut com a Académica Lobito, és un club de futbol de la ciutat de Lobito, Angola.
Va ser fundat el 1970 com a Académica da Chilimba. El 1981 canvià al nom actual. El seu camp és l'Estádio do Buraco. Els seus colors són el groc i el negre.

## Palmarès

* Segona Divisió angolesa:
** 2014

## Referències

* ↑ «Futebol: Plantel da Académica do Lobito satisfaz equipa técnica» (en portuguès). ANGOP.com, 14-02-2015. Arxivat de l'original el 2 d’abril 2015. [Consulta: 3 març 2015].
* ↑ Girabola.com profile
* ↑ Zerozero.pt profile
* ↑ Facebook profile
* ↑ «Académica Petróleos do Lobito» (en portuguès). O Gol. [Consulta: 15 setembre 2009].
* ↑ «Colors del club». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Futebol: Académica do Lobito campeã da segunda divisão» (en portuguès). ANGOP.com, 18-11-2014. Arxivat de l'original el 2014-11-29. [Consulta: 19 novembre 2014].
# Oderwitz

Oderwitz (alt sòrab: Wódrjeńca) és un municipi alemany que pertany a l'estat de Saxònia. Es troba a nou quilòmetres al nord-oest de Zittau, i a quinze al sud de Löbau. Limita amb Eibau al nord-oest, Herrnhut al nord, Großhennersdorf al nord-est, Mittelherwigsdorf al sud-est, Hainewalde al sud i Leutersdorf al sud-oest.
# Corydoras flaveolus

Corydoras flaveolus és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Paranà.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Lacépède B. G. E. 1803. Histoire naturelle des poissons. Hist. Nat. Poiss. v. 5. i-lxviii + 1-803 + index.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 «Corydoras flaveolus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Burgess, W.E. 1992. Colored atlas of miniature catfish. Every species of Corydoras, Brochis and Aspidoras. T.F.H. Publications, Inc., Estats Units. 224 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Ihering, R. von. 1911. Algumas especies novas de peixes d'agua doce (Nematognatha) (Corydoras, Plecotsomus, Hemipsilichthys). Rev. Mus. São Paulo v. 8 (1910): 380-404.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Reis, R.E. 2003. Callichthyidae (Armored catfishes). p. 291-309. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Soloviovka (Tula)

* Per a altres significats, vegeu «Soloviovka».
Soloviovka (en rus: Соловьёвка) és un poble de l'óblast de Tula, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 242 habitants.

## Referències

* ↑ «Закон Тульской области от 14 марта 2005 года № 555-ЗТО «О переименовании муниципального образования „город Богородицк и Богородицкий район“ Тульской области, установлении границ, наделении статусом и определении административных центров муниципальных образований на территории Богородицкого района Тульской области»». Arxivat de l'original el 2021-11-23.
* ↑ «Закон Тульской области от 27 декабря 2007 года N 954-ЗТО «Об административно-территориальном устройстве Тульской области»». Arxivat de l'original el 2017-04-27.
* ↑ ОКАТО Plantilla:ОКАТО
* ↑ «Церковь Параскевы Пятницы (1834г.) в Балахне». Arxivat de l'original el 2015-04-02.