OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Malá Čalomija

Malá Čalomija és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1342.
# Manel Nadal i Oller

Manel Nadal i Oller (Cassà de la Selva, 29 d'agost de 1923 - Girona, 17 d'octubre de 2017) va ser un empresari de la fusta, casat amb Montserrat Farreras i Forns, pare dels polítics Joaquim Nadal i Farreras i Manel Nadal i Farreras.

## Biografia

El seu avi era Francisco Oller i Martinell, empresari dels taps de suro que després d'una estada a França a causa de la fil·loxera tornà a Catalunya després de la I Guerra Mundial. Fill de Francisco, Joaquim Nadal i Vilallonga es casà amb Angèle Oller i Viader i tingueren vuit fills, el quart dels quals fou Manel Nadal i Oller. Els llibres Quan en dèiem xampany i Quan érem feliços, del periodista Rafel Nadal, retraten aquesta família.
Va estudiar als Hermanos de la Salle de Cassà del 1930 al 1934. Marxà de Cassà de la Selva a Girona a treballar als magatzems de fusta Farreras el 1939, amb disset anys, on conegué Montserrat Farreras i Forns, amb qui es va casar a l'Ermita de la Fosca. Van tenir dotze fills: Joaquim Nadal i Farreras, Pep, Nando, Jordi, Manel, Rafel, Maria Teresa, Jaume, Toni, Anna, Mercè i Elena.
El negoci de la fusta cresqué, es traslladà a la ronda Ferran Puig de Girona i després a Vilablareix, obrí magatzems al Baix Empordà. Va compaginar la indústria de la fusta amb el món forestal i la rehabilitació de finques rústiques. Per la seva tasca empresarial i la gestió forestal fou reconegut per l'Associació Espanyola d'Importadors de Fusta.
A la dècada del 1950 i 1960 tingué una important participació en diverses entitats, tot i que sempre fou distant a entrar en política. En aquest sentit, participà activament en moviments socials catòlics com Acció Catòlica, l'Escoltisme i més tard l'Opus Dei. El 2002 en una entrevista deia que «la religió ens ha ajudat molt a ser el màxim d'honrats i seriosos».

## Referències

* 1 2 3 G., J. «Mor Manel Nadal, empresari gironí del sector de la fusta». El Punt Avui, 18-10-2017 [Consulta: 19 octubre 2017].
* ↑ «Mor l'empresari Manel Nadal als 94 anys». Diari de Girona, 18-10-2017 [Consulta: 19 octubre 2017].
# Manel Ollé i Rodríguez

Manel Ollé i Rodríguez (Barcelona, 11 d'octubre de 1962) és un escriptor i professor universitari català. Com a docent exerceix de professor titular en història i cultura de la Xina moderna i contemporània a la Universitat Pompeu Fabra, coordinador del màster en Estudis Xinesos de la UPF i codirector del curs de postgrau en Cinemes Asiàtics (UPF-Casa Àsia). Ha publicat llibres de poesia, antologies, ha traduït al català a Balzac, a Gao Xingjian i alguns poemes de Li Qingzhao. També ha publicat diversos assajos sobre crítica literària i sobre història i cultura xineses.

## Obra
### Poesia

* De bandera liberiana, premi Guerau de Liost de poesia 1993
* Mirall negre, premi Ciutat de Palma-Joan Alcover de Poesia en Català 2001
* Bratislava o Bucarest, Premi Gabriel Ferrater de poesia 2012
* Un grapat de pedres d’aigua, Premi Jocs Florals de Barcelona 2021

### Assaig

* La invención de China (Harrasowitz Verlag, 2001)
* La empresa de China: de la armada invencible al galón de Manila (Acantilado, 2002)
* Made in China: el despertar social, político y cultural de la China contemnporánea (Destino, 2005)
* La Xina que arriba: perspectives del segle XXI (Eumo 2009)

### Literatura infantil

* Tao. Fragments del vell camí xinès del mestre Laozi (Fragmenta 2017). Edicions en català, castellà i portuguès. Il·lustrat per Neus Caamaño.

## Referències

* ↑ «Ollé Rodríguez, Manel». LletresCatalanes.cat, 25-08-2013. [Consulta: 31 desembre 2013].
* 1 2 «Ollé Rodríguez, Manel». UPF.edu. Arxivat de l'original el 2013-12-31. [Consulta: 5 desembre 2013].
* ↑ «Manel Ollé». [Consulta: 4 abril 2021].
* ↑ «Manel Ollé, premi Ferrater». Ara.cat, 05-12-2013. [Consulta: 5 desembre 2013].
* ↑ «El poeta Manel Ollé guanya el premi Jocs Florals de Barcelona 2021». Vilaweb, 15-04-2021. [Consulta: 15 abril 2021].
* ↑ Marquès, Carles «Entrevista a Manel Ollé per 'Tao'». IB3 Ràdio, 13-11-2017. Arxivat de l'original el 2017-12-01 [Consulta: 21 novembre 2017].

## Enllaços externs

* Visat.cat - Biografia
* Portal de Producció Científica de la UPF
# Luis Mandoki

Luis Mandoki (Ciutat de Mèxic, 17 d'agost de 1954) és un director de cinema mexicà que treballa a Mèxic i Hollywood.
Luis Mandoki va estudiar Belles Arts a Mèxic i al San Francisco Art Institute, el London College of Printing i la London International Film School. Mentre assistia a aquesta última institució, va dirigir el seu primer curtmetratge Silent Music que va guanyar un premi al Festival Internacional de Cinema Aficionat del Festival de Canes el 1976.
De tornada a Mèxic, va dirigir curtmetratges i documentals per a l'Instituto Nacional Indigenista, Conacine (Comissió Nacional de Cinema) i el Centro de Producción de Cortometraje. El 1980 va rebre un premi Ariel de l'Acadèmia Mexicana de Cinema pel seu curtmetratge El secreto. Quatre anys després, la seva pel·lícula Motel va ser seleccionada per representar Mèxic a festivals de cinema d'arreu del món.
Als 30 anys va desenvolupar, escriure, produir i dirigir Gaby: A True Story, una pel·lícula sobre les lluites de la discapacitada Gabriela Brimer. Aquesta pel·lícula va ser nominada als premis Academy and Golden Globe. Durant els següents 15 anys, només va filmar en anglès fins a l'aclamada Voces inocentes del 2004. Aquesta pel·lícula li va atorgar una nominació al Premi Ariel a la millor direcció el 2005. La pel·lícula també va rebre tres premis i va ser nominada a la millor pel·lícula. La pel·lícula va ser seleccionada per representar a Mèxic per l'Oscar a la millor pel·lícula en llengua estrangera i va tenir una producció de taquilla de 49,4 milions de pesos (aproximadament 4,5 milions de dòlars nord-americans) i va ser vista per 1,5 milions de persones.
Actualment, Luis Mandoki resideix a Ciutat de Mèxic amb la seva dona, Olivia, i els tres fills Camille, Daniel i Michelle.

## Filmografia

* La vida precoz y breve de Sabina Rivas (2012)
* Fraude: México 2006 (2007)
* ¿Quién es el señor López? (2006) (DVD)
* Voces inocentes (2004)
* The Edge (2003)
* Trapped (2002)
* Mirada d'àngel (2001)
* Amazing Grace (2000)
* Missatge en una ampolla (1999)
* Quan un home estima una dona (1994)
* Nascuda ahir (1993)
* White Palace (1990)
* The Edge (TV, 1989)
* Gaby: A True Story (1987)
* Motel (1984)
* Papaloapan (1982)
* El secreto (1980)
* Campeche, un estado de ánimo (1980)
* Mundo mágico (1980)

## Referències

* ↑ Luis Mandoki al web del Festival de Morelia
* ↑ ¿Quién es Luis Mandoki, el cineasta que puede dirigir la agencia de radio?, El Universal, 20 de novembre de 2018

## Enllaços externs

* Notícies de Luis Mandoki a El País
* Notícies de Luis Mandoki a El Universal
# Luis Mamerto López-Tapia

Luis Mamerto López-Tapia (Madrid, 1942 – Torremolinos, 9 de novembre de 2006) va ser un guionista, director i productor de cinema espanyol.

## Biografia

Va néixer a Madrid en una família d'origen basc i que es va instal·lar a la Costa del Sol. Es va llicenciar en dret a la Universitat de Navarra, però no va arribar a exercir, ja que es va dedicar des de 1963 a escriure crítica cinematográfica al diari Sur. El 1965 va fundar i presidir el Cine Club Málaga, i el 1967, després de crear la productora Mino Films, va produir la pel·lícula Días de viejo color de Pedro Olea Retolaza, amb la qual es va convertir en el productor més jove d'Espanya.
El 1969 va promoure la Setmana del Cinema d'Autor de Benalmádena, però després d'un motí protagonitzat per Ricardo Franco i Luis Eduardo Aute el 1970 fou apartat de la direcció de la Setmana. El 1971 va escriure i produir El hombre oculto d'Alfonso Ungría, basat en la història real del darrer alcalde republicà de Mijas ("el topo de Mijas"), que va romandre ocult al rebost de casa seva durant 30 anys per no ser afusellat pels franquistes. Això i la producció el 1972 de Tirarse al monte del mateix Ungría va provocar que fos perseguit pel règim. Tot i així, el 1974 va presentar un dels seus curtmetratges, Tanata, al Festival Internacional de Cinema de Cannes. Després va recórrer Andalusia rodant documentals com Málaga y Picasso (1976) de Miguel Alcobendas, i d'altres documentals sobre la repressió franquista com El barranco de Viznar (1976). El 1992 va rodar un nou documental sobre el pintor anomenat Picasso, ocho historias de amor, amb el qual va obtenir la medalla d'or al Festival de Houston. El 1998 també fou un dels promotors del Festival Internacional de Curtmetratges i Cinema Alternatiu de Benalmàdena. El 2004 va escriure i dirigir el documental Memorias de un peliculero, homenatge al polifacètic cineasta Eduardo García Maroto. Va morir el novembre de 2006 d'un tumor cerebral.

## Premis

Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics
| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1973 | Millor curtmetratge | Tanata | Guanyador |

## Filmografia com a director

* 2004 Memorias de un peliculero (Documental)
* 1992 Picasso, ocho historias de amor (Documental)
* 1981 Sevilla (Curt)
* 1980 Villalar (Curt)
* 1978 Espuma (Curt)
* 1976 Soria y Antonio Machado (curt)
* 1974 Tanata
* 1971 Mantis (curt)
* 1965 Crónica, Torremolinos invierno (documental)

## Referències

* ↑ Luis Mamerto López-tapia a IMDB
* ↑ Muere Mamerto López-Tapia, creador de la mítica Semana de Autor, Diario Sur, 11 de novembre de 2006
* ↑ El festival que burló al franquismo: medio siglo de la Semana de Cine de Autor de Benalmádena, eldiario.es, 29 de març de 2019
* ↑ Luis Mamerto López tapia, al web del Festival de Canes
* ↑ Luis Mamerto López-Tapia, productor y director cinematográfico, El País, 20 de novembre de 2006
* ↑ La Filmoteca Española programa dos sesiones en recuerdo del cineasta Luis Mamerto López-Tapia, 22 de gener de 2007
* ↑ «Medallas del CEC a la producción española de 1973». CEC. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 15 desembre 2018].
# Maiden Rock

Maiden Rock és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 121 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Maiden Rock tenia 121 habitants, 54 habitatges, i 30 famílies. La densitat de població era de 41,3 habitants per km².
Dels 54 habitatges en un 24,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 31,5% hi vivien parelles casades, en un 16,7% dones solteres, i en un 44,4% no eren unitats familiars. En el 29,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,24 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,77.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,8% tenia menys de 18 anys, un 9,1% entre 18 i 24, un 28,9% entre 25 i 44, un 25,6% de 45 a 60 i un 11,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.625 $ i la renda mediana per família de 55.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.250 $ mentre que les dones 28.750 $. La renda per capita de la població era de 22.781 $. Aproximadament el 2,3% de les famílies i el 2,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Maiden Rock» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Maiden Rock». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Maltitol

El Maltitol, amb la fórmula química C₁₂H$_{24}$O$_{11}$, és un poliol usat com a edulcorant. Té el 75-90% de la dolçor de la sacarosa (sucre de taula) però té menys calories, no provoca càries i té un efecte menor sobre la glucosa en la sang. Té diversos noms comercials com Maltisorb, Maltisweet i Lesys.

## Producció i ús

El maltitol és un disacàrid es fa per la hidrogenació de la maltosa obtinguda del midó. Es fa servir especialment per a produir dolços sense sucre (caramels, xiclets, xocolates, gelats, etc.) En la indústria farmacèutica s'utilitza com excipient, amb l'avantatge que la cristal·lització és menys probable que usant la sacarosa. També es fa servir el maltitol com plastificant en càpsules de gelatina, emol·lient i humectant.
Un consum excessiu de maltitol, com la majoria dels edulcorants artificials, pot tenir efectes laxants i problemes gastrointestinals.

## Referències

* ↑ Field, Simon Quellen; Simon Field. Why There's Antifreeze in Your Toothpaste, 2007, p. 86. ISBN 1556526970, 9781556526978.
* ↑ http://www.cargillexcipients.com/index.php?id=14 Arxivat 2007-08-12 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Calorie Control Council: Maltitol Arxivat 2009-04-15 a Wayback Machine.
* Net Carbs & Maltitol Glycemic Index Information
Viccionari
# Marcos Gustavo Carámbula Volpi

Marcos Gustavo Carámbula Volpi (Las Piedras, 23 de desembre de 1947) és un metge i polític uruguaià, actual intendent del departament de Canelones i precandidat a les eleccions presidencials del 2009 pel partit d'esquerra Front Ampli.
És fill de Felisberto Carámbula, un antic militant del Partit Colorado i maçó, i de María Delia Volpi.
El 1973, amb el cop d'estat, va ser expulsat del Partit Socialista (PSU) i va formar part del nou Partit Comunista fins a l'any 1992, quan va signar com a membre del Front Ampli.

## Vegeu també

* Eleccions municipals de l'Uruguai de 2005.

## Referències

* ↑ Article del periòdic uruguaià La República: "Marcos Carámbula, el tercer hombre del Frente Amplio" (en castellà)
* ↑ La República: "VA y Movimiento Canario pedirán a Carámbula que compita en internas" (en castellà)
# Manuel González-Hontoria y Fernández Ladreda

Manuel González-Hontoria y Fernández Ladreda (Trubia, Oviedo, 31 de gener de 1878 - Madrid, 1954) fou un advocat i polític asturià, ministre d'Estat durant el regnat d'Alfons XIII.

## Biografia

Nascut el 31 de gener de 1878 a Trubia, era fill del Mariscal de Camp i Brigadier de l'Armada Espanyola José González Hontoria. Fou diputat per Alcoi pel sector romanonista del Partit Liberal a les eleccions generals espanyoles de 1916, 1918 i 1919, on vencé el republicà Juan Botella Asensi amb suport dels carlins i integristes. A les eleccions generals espanyoles de 1920 es presentà pel Partit Conservador maurista, però fou vençut pel romanonista Joaquim Salvatella i Gibert. En 1921 va passar al Senat com a senador vitalici. Va ser també Gentilhome de cambra amb exercici del Rei Alfonso XIII.
Va ser ministre d'Estat entre el 15 d'abril i el 20 de juliol de 1919, en un govern presidit per Antoni Maura cartera que tornaria a ocupar entre el 14 d'agost de 1921 i el 8 de març de 1922 en un nou gabinet Maura.
Com a diplomàtic va participar en la Conferència d'Algesires (1906), i en la negociació del tractat hispano-francès de 1912. És autor d'un Tratado de Derecho Internacional i El protectorado francés en Marruecos.
Després de la Guerra Civil Espanyola va formar part del comitè monàrquic fundat al març de 1943 per promoure la causa del pretendent al tron Joan de Borbó enfront del general Franco que es negava a abandonar el poder i donar pas a la restauració de la monarquia.

## Referències

* 1 2 De Urquijo y Goitia, 2008, p. 248.
* ↑ Heine, Hartmut. La oposición política al franquismo. De 1939 a 1952. Grijalbo: Crítica, 1983, p. 268. ISBN 84-7423-198-1.

## Bibliografia

* De Urquijo y Goitia, José Ramón. Gobiernos y ministros españoles en la edad contemporánea. Madrid: Editorial CSIC - CSIC Press, 2008. ISBN 978-84-00-08737-1.
* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.264. ISBN 9788495484802.

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
Càrrecs públics :
| Precedit per: Álvaro Figueroa y Torres Mendieta Salvador Bermúdez de Castro y O'Lawlor | Ministre d'Estat (abril-setembre) 1919 1921-1922 | Succeït per: Salvador Bermúdez de Castro y O'Lawlor Joaquín Fernández Prida |
| Premis i fites |||
| Precedit per: Rafael Marín Lázaro | Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques Medalla 29 1927-1959 | Succeït per: Pablo Garnica y Echevarría |
# Marià Carreras i Vila

Marià Carreras i Vila (Barcelona, 1831 - Barcelona, 26 de febrer de 1888) fou un pintor escenògraf català. Se'l considera escenògraf pont entre el romanticisme i el realisme.
Era fill de Sebastià Carreras i Josepa Vila. Estudià a Llotja i amplià estudis a París. A Barcelona treballà per al Teatre Odeon i, més tard, per al Liceu. Fou mestre de Joan Ballester i Ayguals de Izco i de Francesc Soler i Rovirosa. Carreras es va associar al Liceu amb Ballester durant el període 1865-1868 i, posteriorment, amb Soler i Rovirosa, així com amb Maurici Vilomara. El 1883 dissenyà les motllures daurades del sostre del Gran Teatre del Liceu. Els seus darrers anys treballà amb el seu fill, el també escenògraf, Sebastià Carreras, en obres com ara la decoració del "Teatrino" del Conservatori del Liceu, l'any 1886.
Mor a Barcelona el 26 de febrer de 1888 a l'edat de 57 anys al carrer Girona, 47-1. Casat amb Cornèlia Hoppe.

## Referències

* ↑ «Defuncions. Any 1881. Registre núm.1685. (pdf pàg. 15)». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 26-02-1888. [Consulta: 25 febrer 2023].
* ↑ «Marià Carreras i Vila». Gran Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Bravo, Isidre. L'Escenografia Catalana. Barcelona: Diputació de Barcelona, 1986, p. 350. ISBN 84-505-4741-9.
* ↑ Bassegoda Nonell, Joan «El Conservatorio del Liceu, 150 años de vida intensa». La Vanguardia, 18-10-1987, pàg. 91.
# Marc Letori Mergus

Marc Letori Mergus (llatí: Marcus Laetorius Mergus) va ser un tribú militar durant la Tercera Guerra Samnita (298-290 aC).
Va ser acusat d'adulteri pel tribú de la plebs Comini. Es va escapar i finalment es va suïcidar, però ja mort encara es va dictar la sentència condemnatòria.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/719?rgn=full+text;view=image;q1=LaetoriusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 709. ]
# Marcus Pfister

Marcus Pfister (Berna, 30 de juliol de 1960) és un autor i il·lustrador suís de llibre infantil. Pfister utilitza l'aquarel·la com a tècnica d'il·lustració, sobretot en els seus primers llibres; però també ha treballat amb altres tècniques. Els seus llibres han rebut diversos premis internacionals. Els llibres de Pfister s'han traduït a més de 50 idiomes (entre ells, el català) i se n'han venut més de 30 milions d'exemplars.
Pfister va estudiar a l'Escola d'Arts Aplicades de Berna i es va graduar com a dissenyador gràfic. Va treballar en una agència de publicitat, però des de 1983 es va centrar en la seva carrera artística com a escultor i fotògraf. El seu primer llibre il·lustrat, Die Müde Eule (L'òliba cansada), és de 1986. El seu gran èxit va ser, però, el 1992 quan va publicar a l'editorial NordSüd Der Regenbogenfisch (traduït al català com El peix irisat; ed. Beascoa). Es tracta d'un peix que té unes escates brillants que no vol compartir amb els altres peixos, fins que descobreix que serà més feliç compartint-les. Després de l'èxit, Pfister va publicar molts altres llibres protagonitzats pel mateix peix. També ha publicat molts llibres protagonitzats per altres personatges (sovint animals; conills, pingüins, ratolins); fins al 2010 havia publicat 47 llibres. L'any 2000 el canal de televisió estatunidenc PBS va produir una sèrie de televisió sobre la sèrie del peix irisat.

## Referències

* ↑ Segons la seva pàgina web: http://www.marcuspfister.ch/marcus%20pfister.htm
* ↑ http://www.marcuspfister.ch/faq.htm

## Enllaços externs

* Pàgina personal de Marcus Pfister (en alemany o anglès; amb fotos)
* Entrevista a Marcus Pfister a Publishers Weekly (anglès)
* Llibres de Marcus Pfister al catàleg de les biblioteques de la diputació de barcelona
# Margareta Capsia

Margareta Capsia (Estocolm, 1662 - Turku, 20 de juny 1759) va ser la primera pintora professional finlandesa. Es dedicà principalment a pintar retaules, però també destaca com a retratista.

## Biografia

Margareta Capsia va néixer l'any 1682 a EstocolmVa ser filla de Gottfried Capsia i Anna Schultz, il'any 1719 es va casar amb el sacerdot Jacob Gavelin a Estocolm. Després de la Gran Guerra del Nord el 1721, es van traslladar a Vasa), on Margareta es va fer coneguda com a pintora de retaules a Österbotten.
El 1730 es van establir a Åbo , on es va convertir en una artista famosa a tot Finlàndia, i on finalment va morir. Els seus retaules es descriuen com a il·lustracions individuals de la Bíblia, i és considerada una de les millors pintores del gènere juntament amb Mikael Toppelius.Tot i que es va especialitzar principalment en la creació d'art eclesiàstic i retaules, també va retrata bisbes, soldats i burgesos. També va acceptar encàrrecs per a la creació de pintura decorativa. Va pintar retaules en diferents esglésies, el 1725 va rebre l'encàrrec d'un retaule per a l'església de Pedersöre amb el motiu del Sant Sopar, el 1727per a la de Paltamo i per a la de Säkylä el 1739.

## Referències

* ↑ «1700-luvun maalaustaide», 20-02-2002. Arxivat de l'original el 2002-02-20. [Consulta: 18 desembre 2023].
* ↑ «Etusivu». [Consulta: 18 desembre 2023].
* ↑ «Biografik Lexikon» (en suec). [Consulta: 18 desembre 2023].
* ↑ «Sök - Uppslagsverket Finland». [Consulta: 18 desembre 2023].
# Mario García Jiménez

Mario García Jiménez, conegut com a Mario, (Barcelona, 5 de març de 1923 - Barcelona, 18 de gener de 1992) fou un futbolista català de la dècada de 1940.

## Trajectòria

Jugava d'extrem esquerre. Començà a destacar al FC Barcelona Amateur a començament de la dècada de 1940. El 1945 ingressà al CE Sabadell on passà tres temporades, dues de les quals a primera divisió. Jugà una bona temporada al Reial Valladolid, també a Primera, i a continuació fou contractat pel RCD Espanyol, però només jugà 3 partits de lliga i dos de copa amb l'equip blanc-i-blau. A continuació jugà dues temporades a Segona, amb el RCD Mallorca i la UD Melilla. Retornà a Catalunya on passà els darrers anys de la seva carrera a CE Europa, UE Sants i UD Hospitalet.

## Referències

* 1 2 «Mario García Giménez». Gran Enciclopèdia Catalana, 28-02-2014. [Consulta: 7 setembre 2016].
* 1 2 3 4 5 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Mascagnita

La mascagnita és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el seu nom de Paolo Mascagni (1755-1815), professor d'anatomia de la Universitat de Siena, qui va descriure per primera vegada el material.

## Característiques

La mascagnita és un sulfat de fórmula química (NH₄)₂SO₄. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2 i 2,5. Forma una sèrie de solució sòlida amb l'arcanita. És lleugerament higroscòpica.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la mascagnita pertany a «07.AD - Sulfats (selenats, etc.) sense anions addicionals, sense H₂O, amb cations grans només» juntament amb els següents minerals: arcanita, mercal·lita, misenita, letovicita, glauberita, anhidrita, anglesita, barita, celestina, olsacherita, kalistroncita i palmierita.

## Formació i jaciments

Es produeix a les fumaroles volcàniques actives, en aigües termals, i en la crema de dipòsits de les mines de carbó. Va ser descoberta l'any 1800 al Vesuvi, a la província de Nàpols (Campània, Itàlia).

## Referències

* ↑ «Mascagnite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 juliol 2016].
* ↑ «Arcanite-Mascagnite Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 juliol 2016].
# Mascara (desambiguació)

«Mascara» té aquests significats:
* Emirat de Mascara
* Mascara
* Província de Mascara
Viccionari