OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fàbrica Bagaria

La Fàbrica Bagaria és un edifici industrial de Cornellà de Llobregat (Baix Llobregat) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

El 1920, Bonaventura Bagaria i Vidal (1875-1939), fabricant de mantes, tovalloles, vànoves i teixits, va encarregar-ne el projecte a l'arquitecte Modest Feu i Estrada. La construcció va començar el 1922, i va costar unes 800.000 pessetes. L'edifici va ser estrenat el 1925. Dirigida pels fills Bonvantura (1894-1970) i Eduard Bagaria i Puig (1898-1995), la fàbrica va tancar el 1972. S'hi van instal·lar diverses empreses.
Durant les darreres dècades, la fàbrica Bagaria s'ha anat degradant i ha patit diversos desperfectes per l'acció de vàndals, lladres, actes delictius i deshigienització. A causa de l'ocupació de la planta baixa de la porteria del complex (coneguda com a Casa del Director), l'any 2013 es va produir un incendi que va malmetre la teulada de l'edifici. Sense cap manteniment o rehabilitació posterior per part de les dependències municipals, es va esfondrar parcialment el setembre de 2016.
Actualment, una de les naus és la caserna de la Guàrdia Urbana.

## Descripció

La fàbrica s'organitza als dos costats d'una zona central de serveis, amb dues naus simètriques que es subdivideixen cadascuna en tres cossos. Aquests estan coberts per una teulada a dues vessants, resultant el conjunt una línia de teulada en ziga-zaga. La fàbrica es troba coberta per voltes que s'aguanten sobre pilars de fonament i tenen claraboies centrals. Una cambra d'aire separa les voltes de la teulada. Aquest sistema d'il·luminació amb claraboies explica la migradesa de finestres del conjunt de l'edifici. Sobre el cos central hi ha una petita torre arranjada com a habitatge.
L'estil és modernista per l'època i les formes estructurals, però els motius decoratius i sobretot les formes de les finestres tenen molt d'historicisme neomedieval i neomudèjar. Com a mostra d'arquitectura modernista aplicada a les instal·lacions industrials, destaca la combinació de voltes de maó de doble curvatura amb tirants d'acer.
* Casa del Director l'any 2012
* Any 2016, dies després de l'esfondrament

## Referències

* 1 2 3 4 «Fàbrica Bagaria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 «Fàbrica Bagaria». A: Revisió del pla especial de protecció del patrimoni històric, artístic i arquitectònic i catàleg de Cornellà de Llobregat, p. 95-105. Arxivat 2018-06-18 a Wayback Machine.
* ↑ «Fàbrica Bagaria». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* ↑ Simò Gil, Gener «Diagnosi i proposta d'intervenció a l'antiga fàbrica modernista Can Bagaria de Cornellà de Llobregat». Treballs acadèmics UPC. Universitat Politècnica de Catalunya, 2013.

## Enllaços externs

* «Fàbrica Bagaria». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Gerald Gahima

Gerald Gahima és un jutge a la Cambra de Crims de Guerra del Tribunal de Bòsnia i Hercegovina i una figura destacada del Congrés Nacional de Ruanda, un grup polític establert en 2010 que representa l'oposició exiliada al govern de Ruanda del president Paul Kagame.
Des de 1996, va ser conseller principal del Ministeri de Justícia. Més endavant es va convertir en Fiscal General de Ruanda. Gahima ha estat exiliat després de caure en desgràcia davant Kagame, i recentment ha estat sentenciat a 20 anys de presó per un tribunal ruandès sota càrrecs que han estat motivats políticament. Ha estat membre del United States Institute for Peace des de 2006-2007. És autor de Transitional Justice in Rwanda: Accountability for Atrocity publicat per Routledge en 2013, en qui descriu la seva experiència en el sistema de justícia de Ruanda assessorant al Tribunal Penal Internacional per a Ruanda, els judicis de genocidi, i gacaca.

## Referències

* ↑ Gerald Gahima Beloit College, 2014. Retrieved 4 January 2014. Archived here. Arxivat 2014-01-04 a Wayback Machine.
* ↑ About Us Arxivat 2014-01-04 a Wayback Machine. Rwanda National Conference, 2010. Retrieved 4 January 2014.
* ↑ Gerald Gahima, Transitional Justice in Rwanda: Accountability for Atrocity, London: Routledge, 2013, pp. xlii-xliii
* ↑ Exiled foes live in fear of Kagame by Donna Bryson, Associated Press, in The Washington Times, 26 January 2011. Retrieved 4 January 2014. Archived here. Arxivat 2014-01-04 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.usip.org/past-senior-fellows Arxivat 2017-02-11 a Wayback Machine.
* ↑ Gerald Gahima, Transitional Justice in Rwanda: Accountability for Atrocity, London: Routledge, 2013
# Gemäldegalerie

«Gemäldegalerie» té aquests significats:
* Gemäldegalerie (Berlín). És una pinacoteca de Berlín, un dels Museus Nacionals de Berlín, situat dins el complex museïstic del Kulturforum obert el 1998. És un dels més importants museus del món de pintura europea del segle xiii al XVIII.
* Gemäldegalerie Alte Meister. Galeria de Pintures dels Mestres Antics. És una pinacoteca situada al Palau Zwinger a Dresden, Alemanya. La pinacoteca té prop de 700 pintures des del Renaixement al Barroc.
* Gemäldegalerie (Viena). La pinacoteca de l'Acadèmia de Belles Arts de Viena, que té uns 250 quadres de mestres cèlebres. Una part té propòsits acadèmics i està a disposició dels estudiants.
# Goma de tragacant

La goma de tragacant és un polisacàrid obtingut per incisió de tiges de diverses espècies d'Astragalus, que es troben en regions muntanyenques de Turquia, Síria, l'Iraq, l'Iran i Rússia.

## Producció

La formació de la goma tragacant és completament diferent de la de la goma aràbiga, perquè la goma traspua immediatament després de ferir l'arbre i, per tant, és preformada en la planta, mentre que la goma aràbiga es produeix lentament després de la ferida. Un tall de la tija de la planta mostra que les membranes cel·lulars de la medul·la i ràdios medul·lars es transformen gradualment en goma, procés denominat gomosi. La goma absorbeix aigua i dona lloc a una considerable pressió dins de la tija.

## Collita

La majoria de les plantes de les quals es recol·lecta el tragacant creixen una altitud d'1000-3000 m. La goma es pot obtenir de les plantes en el seu primer any, però seria de baixa qualitat i no adequada per a ús comercial. Així, les plantes són sagnades en el segon any. El collidor utilitza una peça de fusta amb forma de tascó per a forçar l'obertura de la incisió, de manera que la goma traspuï més lliurement. El tascó es deixa generalment en el tall entre 12 i 24 hores.

## Característiques

La goma és de color blanca o blanca groguenca molt pàl·lida, translúcida i còrnia. Es trenca amb fractura breu, és inodora i té una lleugera sabor. Quan es posa en aigua, la goma tragacant s'infla, produeix una massa gelatinosa, però sols se'n dissol una petita porció.

## Usos

La goma adragant s'empra en farmàcia com a agent de suspensió per a pólvores insolubles o com a agent aglutinant en píndoles i comprimits. La seva utilització com a substitutiu en la indústria de l'alimentació està en declivi.

## Bibliografia

* Trease, G.E. Tratado de Farmacognosia, 12a edició, Ed. Interamericana, 1986. Pàgines 374-376
# Galina Bréjneva

Galina Leonídovna Bréjneva (rus: Галина Леонидовна Брежнева; 18 d'abril de 1929 – 30 de juny de 1998) fou la filla del polític soviètic i el secretari general veterà Leonid Bréjnev i Viktória Bréjneva.

## Biografia

Galina Bréjneva va néixer el 18 d'abril de 1929 a Sverdlovsk. Quan era adolescent va rebutjar esdevenir membre del Komsomol; més tard, va rebutjar estudiar per obtenir un grau acadèmic. Va estar casada durant un breu període amb Igor Kio, una unió que només va durar nou dies. L'any 1971, el seu pare Leonid Brezhnev ja estava insatisfet amb la manera amb com estava esdevenint la vida de Galina. Volia fer-la casar després que un segon matrimoni fos anul·lat. Ella va acabar elegint Iuri Txurbànov d'un nombre de pretendents. Txurbànov fou escollit tot i que ell ja estava casat i tenia fills. Cap al final de la vida de Bréjnev, Galina era molt menys visible i durant el regnat de Iuri Andrópov, va desaparèixer totalment de la mirada pública. Brejneva va fer un retorn públic durant el curt mandat de Konstantín Txernenko i va aparèixer en una conferència commemorant el Dia Internacional de les Dones. A la conferència, duia només una única joia, l'Orde de Lenin amb què l'havia premiat Andrei Gromiko el 1978 pel seu quinzè aniversari.
Més tard, després que Txurbànov fos detingut per corrupció, Bréjneva se'n va divorciar. Es va casar per quart i últim cop als 65 anys amb un home de 29 anys. Abans de la seva mort, Galina Brejneva va ser convidada a la televisió britànica per parlar sobre la vida a l'URSS. De més gran, el seu consum d'alchohol va incrementar gradualment i la seva filla va portarla a un hospital psiquiàtric on va morir el 30 de juny de 1998.

## Referències

* 1 2 «Galina Brezhneva». The Economist, 09-07-1998 [Consulta: 16 desembre 2010].
* ↑ «Famous Russian illusionist Igor Kio dies at 62». Russian International News Agency, 30-08-2006. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-06-05. [Consulta: 12 maig 2020].
* ↑ Vasilʹeva 1994, p. 211.
* ↑ (en rus) Loyd [Consulta: 16 desembre 2010]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-03-05. [Consulta: 12 maig 2020].
# Gilda

Gilda és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Charles Vidor i estrenada l'any 1946. Ha estat doblada al català.

## Argument

El jugador d'estar per casa Johnny Farrell (Glenn Ford) arriba a Buenos Aires, Argentina. Ballin Mundson (George Macready), el propietari d'un casino i persona indesitjable, el salva d'un pistoler, i el converteix en la seva mà dreta en el negoci que regenta. No obstant això, la relació entre els dos homes, que es basa en una mútua desconfiança i falta d'escrúpols, es ressent definitivament quan Mundson torna d'una absència, acompanyat de Gilda (Rita Hayworth), a qui ha conegut en el viatge i amb la qual s'ha casat. Farrell havia tingut anys enrere una relació amb aquesta dona, extremadament sensual i atractiva, però a la qual va acabar odiant. La nova relació entre Farrell i Gilda està plena d'emocions i reticències, de sentiments i de retrets, i es torna més estranya quan sobtadament Mundson desapareix.

## Comentaris

Un film mític que ha generat una llegenda que ha arribat a imposar-se per sobre dels seus propis valors. Melodrama amb alguns tints negres que mostra el delirant erotisme de Rita Hayworth (des del seu striptease de guants fins a l'ambigua bufetada que li propinà Glenn Ford), que va aconseguir transcendir el conjunt, proporcionant-li un encant i una aurèola que el temps no ha aconseguit erradicar. Més enllà del seu valor estrictament artístic, aquest drama passional es va convertir en una icona de la història del cinema. La dècada dels quaranta va produir pel·lícules molt millors, però el simbolisme i estètica de Gilda la van convertir, encara avui, en una obra imprescindible.
Gilda va impactar de tal manera en els espectadors de l'època, que la primera experiència atòmica de la postguerra, la bomba llançada pels nord-americans sobre l'atol Bikini, va portar per nom Gilda i tenia enganxada una fotografia publicitària de la Hayworth. Aquest paper va consagrar l'actriu a la categoria d'estrella eterna del cel·luloide. L'escena en la qual interpreta Put the Blame on Mame, en què es treu un guant (i que va motivar la prohibició de la pel·lícula a Espanya), és una de les més famoses de la història del cinema, i el ballet d'Amado mio no es queda enrere.

## Repartiment

* Rita Hayworth: Gilda
* Glenn Ford: Johnny Farrell
* George Macready: Ballin Mundson
* Joseph Calleia: Miguel Obregon
* Steven Geray: oncle Pio
* Joe Sawyer: Casey
* Gerald Mohr: el capità Delgado
* Robert Scott: Gabe Evans
* Ludwig Donath: l'alemany
* Don Douglas: Thomas Langford

## Referències

* ↑ esadir.cat. Gilda. esadir.cat.
* ↑ «Gilda». The New York Times.
* ↑ Sánchez Noriega, José Luis; Gubern, Román. Historia del cine: teoría y géneros cinematográficos, fotografı́a y televisión. Nueva edición. Madrid: Alianza, 2006. ISBN 978-84-206-7691-3.
# Gilbertès

El gilbertès o gilbertés (taetae ni Kiribati en aquesta llengua) és un idioma de la família de les llengües austronèsies.
Aproximadament unes 105.000 persones parlen gilbertès, de les quals 98.000 viuen a Kiribati, un 92,7% de la població. La resta de parlants són habitants de Nui (Tuvalu), Rabi (Fiji), Mili, (Illes Marshall) i algunes altres illes on existeixen colònies d'antics habitants de Kiribati (Salomó, Vanuatu, Nova Zelanda o Hawaii).
Al contrari que altres idiomes de la regió del Pacífic, el gilbertès no es troba en perill d'extinció, i gairebé tots els parlants l'utilitzen cada dia. Només el 30% dels parlants són completament bilingües amb l'anglès, de manera que el gilbertès no corre el perill de ser absorbit per la llengua anglesa.
Pescadors, mariners, grangers i gent involucrada en la producció de copra conformen la major part de parlants d'aquesta llengua.

## Dialectes

El gilbertès té dos dialectes principals: el del nord i el del sud; la principal diferència entre ells es troba en la pronunciació d'algunes paraules. Les illes de Butaritari i Makin també tenen el seu propi dialecte, que difereix tant en vocabulari com en pronunciació i en vocabulari del gilbertès estàndard.

## Escriptura

Per a l'escriptura s'utilitza l'alfabet llatí des del segle xix, quan el missioner Hiram Bingham Jr. va traduir la Bíblia. Anteriorment el llenguatge no tenia forma escrita. Una de les dificultats amb les quals es va trobar Bingham al traduir la Bíblia van ser referències a paraules com per exemple muntanya, un fenomen geogràfic desconegut per als habitants de Kiribati d'aquella època i del qual només havien sentit parlar en llegendes samoanes.

## Alfabet

Alfabet Gilbertès :
| A | B | E | I | K | M | N | NG | O | R | T | U | W |
| ah | bee | eh | i | ki | mm | nn | ngg | oh | ri | si | ú | wi |

## Frases útils

* Hola - Mauri
* Hola (singular) - Ko na mauri
* Hola (plural) - Kam na mauri
* Com estàs? - Ko uara?
* Gràcies - Ko rabwa
* Gràcies (a diverses persones) - Kam rabwa
* Adéu - Ti a bo (ens veurem)
* Sí - eng
* No - iaki

## Referències

* ↑ Gilbertés en pronúncia occidental i gilbertès en pronúncia oriental. Per a més informació, consulteu: el Llibre d'estil
* ↑ Te taetae ni Kiribati - Kiribati Language Lessons - 10

## Enllaços externs

* Ethnologue report for Kiribati
* Colección de palabras en gilbertense
* Diccionari amb traduccions gilbertès - anglès
* Kiribati Tourism - Language & Culture Arxivat 2012-01-01 a Wayback Machine.
* Kiribati, llengua i cultura.
# Gilboa

Gilboa és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 170 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Gilboa tenia 170 habitants, 72 habitatges, i 43 famílies. La densitat de població era de 437,6 habitants/km².
Dels 72 habitatges en un 29,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,2% hi vivien parelles casades, en un 8,3% dones solteres, i en un 38,9% no eren unitats familiars. En el 33,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,36 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,05.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,5% tenia menys de 18 anys, un 4,1% entre 18 i 24, un 34,1% entre 25 i 44, un 20,6% de 45 a 60 i un 14,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 104,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.844 $ i la renda mediana per família de 31.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.286 $ mentre que les dones 22.045 $. La renda per capita de la població era de 15.535 $. Cap de les famílies i el 5,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Gilboa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Gilboa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Gran dodecàedre truncat

En geometria, el gran dodecàedre truncat és un políedre uniforme no convex indexat com a U$_{37}$. Té 24 cares (12 pentagrames i 12 decàgons), 90 arestes i 60 vèrtexs. Té un símbol de Schläfli {5,$^5$⁄$_2$}. És una truncació del gran dodecàedre.

## Políedres relacionats

Comparteix l'arranjament de vèrtexs amb tres altres políedres uniformes: el gran rombicosidodecàedre no convex, el gran dodecicosidodecàedre i el gran rombidodecàedre. També té el mateix arranjament de vèrtexs que els compostos uniformes de 6 o 12 prismes pentagonals:
| gran rombicosidodecàedre no convex | gran dodecicosidodecàedre | gran rombidodecàedre |
| gran dodecàedre truncat | compost de sis prismes pentagonals | compost de dotze prismes pentagonals |

## Referències

* ↑ Maeder, Roman. «37: truncated great dodecahedron».

## Bibliografia

* Wenninger, Magnus. Dual Models. Cambridge University Press, 1983. ISBN 978-0-521-54325-5.

## Vegeu també

* Llista de políedres uniformes

## Enllaços externs

* Weisstein, Eric W., «Truncated great dodecahedron» a MathWorld (en anglès).
# Gran domèstic

El gran domèstic (grec medieval: μέγας δομέστικος, mégas doméstikos) fou un alt càrrec militar de l'Imperi Romà d'Orient entre el segle xi i el segle xv. Els homes que l'ocupaven eren els comandants en cap de l'exèrcit romà d'Orient, just per sota de l'emperador. Evolucionà a partir de l'anterior càrrec de domèstic de les escoles i es convertí en un dels títols més preeminents de l'Imperi Romà d'Orient durant els últims segles de la seva història. L'Imperi de Trebisonda i l'Imperi Serbi del segle xiv també adoptaren aquest càrrec.

## Referències

* ↑ «Gran domèstic». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Grimaucourt-près-Sampigny

Grimaucourt-près-Sampigny és un municipi francès situat al departament del Mosa i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 102 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Grimaucourt-près-Sampigny era de 102 persones. Hi havia 32 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 8 parelles sense fills i 20 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 40 habitatges, 33 eren l'habitatge principal de la família i 7 eren segones residències. Tots els 40 habitatges eren cases. Dels 33 habitatges principals, 31 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien dues cambres, 2 en tenien tres, 9 en tenien quatre i 20 en tenien cinc o més. 28 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 15 habitatges hi havia un automòbil i a 17 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Grimaucourt-près-Sampigny el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 8 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 8 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 8 |
| 4 | 30 a 34 | 8 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 8 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 63 persones, 45 eren actives i 18 eren inactives. De les 45 persones actives 40 estaven ocupades (22 homes i 18 dones) i 5 estaven aturades (2 homes i 3 dones). De les 18 persones inactives 4 estaven jubilades, 7 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Grimaucourt-près-Sampigny hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Grimaucourt-près-Sampigny a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Grimaucourt-près-Sampigny a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Guilligomarc'h

Guilligomarc'h (en bretó Gwelegouarc'h) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2006 tenia 650 habitants.

## Demografia

Evolució de la població Cassini et INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1 000 | 1 050 | 957 | 936 | 1 005 | 1 056 | 1 038 | 1 141 | 1 053 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1 070 | 1 111 | 1 113 | 1 011 | 1 056 | 1 064 | 1 125 | 1 206 | 1 210 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1 257 | 1 228 | 1 276 | 1 284 | 1 275 | 1 172 | 1 142 | 1 250 | 924 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 936 | 666 | 560 | 569 | 520 | 571 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Pierre Calvar | |
| 2008- | Alain Follic | |

## Referències

* ↑ http://cassini.ehess.fr/ Population avant le recensement de 1962
* ↑ INSEE: Population depuis le recensement de 1962