OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Capità (Sant Feliu de Buixalleu)

Can Capità és una masia de Sant Feliu de Buixalleu (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia aïllada, situada al barri de Gaserans, a la Serra de Can Rumbo, dins el terme municipal de Sant Feliu de Buixalleu.
L'edifici, consta de planta baixa i pis, i té un garatge annex al costat esquerre. La teulada és a doble vessant desigual.
A la façana principal, hi destaquen dos contraforts situats a cada costat de la porta d'entrada. Aquests reforcen els murs de l'edifici. La porta d'entrada és adovellada amb pedra i hi destaca un rostre esculpit. A dreta i esquerra, dues finestres en arc pla. La de l'esquerra té brancals i ampit de pedra.
Al pis, tres finestres. Destaca la de la part esquerra, amb un arc conopial. La central té brancals, llinda i ampit (decorat amb dentallons) de pedra. L'altre té arc pla.
A la façana hi ha un rellotge de sol.
Tots els murs són de maçoneria. Les façanes estan arrebossades, però en mal estat de conservació.

## Història

Hom creu que el rostre que hi ha esculpit dalt de la porta d'entrada és el retrat d'un capità que segons la veu popular havia viscut en aquesta masia, del qual va prendre el nom. Els propietaris de la casa diuen haver trobat un sabre, probablement d'aquest capità.
La masia es conserva intacte des dels inicis del segle xix.
Antigament s'anomenava cal Sagrer de la Creu, però canvià de nom des que fou habitada, al segle xix, per un militar.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Can Capità». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Pedro Olivieri

Pedro Olivieri Casaretto (20 de març de 1892) va ser un futbolista i entrenador de futbol uruguaià.

## Carrera

Nascut a l'Uruguai. Va ser un jugador reconegut al seu país als anys vint. Després de la seva jubilació, va treballar com a entrenador de diversos clubs del seu país i de l'estranger. A més, va ser director tècnic de les seleccions de l'Uruguai i el Perú. El 1937, va ser entrenador del Nacional.

## Referències

* ↑ «Pedro Olivieri» (en castellà). atilio.uy. [Consulta: 8 setembre 2022].
* ↑ «Pedro Olivieri: Como Pedro en su casa» (en castellà). De Chalaca, 27-03-2017. [Consulta: 8 setembre 2022].
* ↑ «La selección tuvo 21 técnicos extranjeros, pero peruanos de corazón» (en castellà). once.pe. [Consulta: 8 setembre 2022].

## Enllaços externs

* Històrics de Entrenadores - AUF
# Tentaculats

Els tentaculats (Tentaculata) són una classe de l'embrancament Ctenophora. Tots tenen en comú dues àrees de tentacles que poden retreure's dins de proteccions especialitzades. En algunes espècies, els tentacles es redueixen i són molt petits en relació als secundaris.
El grup inclou al petit i oval Pleurobrachia, trobat tant en platges dels oceans Atlàntic com a Pacífic. Les espècies més aplatades del gènere Mnemiopsis, de prop de 10 cm de longitud, són comunes de les costes de l'Atlàntic; té una gran boca i s'alimenta principalment de larves de mol·luscs i crustacis. Aquestes espècies tenen intensa bioluminescència. Un altre gènere similar, però més gran, Leucothea abunda en les costes del Pacífic.

## Taxonomia

La classe dels tentaculats inclou els següents ordres:
* Ordre Cambojiida
* Ordre Cestida
* Ordre Cryptolobiferida
* Ordre Cydippida
* Ordre Ganeshida
* Ordre Lobata
* Ordre Platyctenida
* Ordre Thalassocalycida

## Referències

* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Tentaculata». [Consulta: 9 març 2020].
# Abahuda

Abahuda (Abu Hoda) és un lloc de Núbia al Djebel Adda amb un temple excavat a la roca construït per ordre del faraó Horemheb i dedicat a Amon, Thoth i altres déus de Núbia. Es creu que estava situat a uns 50 km al sud d'Ibrim.
# Pim Ligthart

Pim Ligthart (Hoorn, 16 de juny de 1988) és un ciclista neerlandès, professional des del 2011, que actualment corre a l'equip Direct Énergie. Ha combinat tant el ciclisme en ruta com la pista. Del seu palmarès destaca el Campionat nacional en ruta del 2011.

## Palmarès en ruta

* 2006
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Ístria
* 2011
** Campió dels Països Baixos en ruta
** 1r a la Hel van het Mergelland
* 2013
** Vencedor d'una etapa de la Ster ZLM Toer
* 2015
** 1r al Gran Premi d'Obertura La Marseillaise
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Andalusia
* 2019
** 1r al Tour de Drenthe

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2013. 161è de la classificació general
* 2016. 126è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2011. 108è de la classificació general
* 2012. 126è de la classificació general
* 2014. 127è de la classificació general
* 2020. Abandona (15a etapa)

## Palmarès en pista

* 2006
** Campió dels Països Baixos en Puntuació
** Campió dels Països Baixos en 50 km.
* 2007
** Campió dels Països Baixos en Puntuació
* 2009
** 1r als Sis dies d'Apeldoorn (amb Robert Bartko i Léon van Bon)
* 2012
** 1r als Sis dies d'Amsterdam (amb Michael Mørkøv)

### Resultats a la Copa del Món

* 2007-2008
** 1r a Copenhaguen, en Puntuació

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# José María Martín Rodríguez

José María Martín Rodríguez (La Corunya, 24 de maig de 1926 - La Corunya, 23 de juny de 2006), també conegut com a Cheché Martín, fou un futbolista espanyol de la dècada de 1950. Va ser internacional amb la selecció espanyola.

## Trajectòria

Jugava com a defensa central. L'any 1936, el seu pare, secretari de l'Ajuntament, fou afusellat pels Nacionals, fet que obligà la seva família a emigrar a Buenos Aires. En aquesta ciutat, Martín començà a practicar el futbol amb només 10 anys al club Banfield. Més tard jugà a Veneçuela, al Vasco de Caracas i a França, a l'Angers SCO. L'any 1948 retornà a Espanya i fitxà pel Deportivo de La Coruña, club on jugà dues temporades i arribà a ser subcampió de lliga. L'any 1950 ingressà al FC Barcelona, on jugà tres temporades a gran nivell, formant part de l'inoblidable Barça de les Cinc Copes. Durant aquests anys guanyà dues lligues, tres copes i la Copa Llatina com a principals títols. Jugà un partit amb la selecció espanyola l'1 de junyu de 1952 contra Irlanda. Les tres temporades següents defensà els colors de l'Atlètic de Madrid i les dues posteriors jugà amb el València CF. Acabà la seva carrera al Morelia mexicà.
Fou precisament a Mèxic on començà la seva trajectòria com a entrenador als clubs Morelia i Deportivo Toluca. Dirigí el Deportivo de La Coruña en diverses etapes. També entrenà a clubs com el Reial Saragossa, Reial Múrcia, Reial Valladolid, Terrassa FC, entre d'altres.

## Palmarès

* Lliga espanyola:
** 1951-52, 1952-53
* Copa espanyola:
** 1951, 1952, 1953
* Copa Llatina:
** 1952
* Copa Eva Duarte:
** 1952-53

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «Fallece Cheché Martín, jugador del Deportivo en los cincuenta». La Voz de Galicia, 22-06-2006. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «CHECHÉ MARTÍN». colchonero.com. Arxivat de l'original el 2015-04-14. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Cheché Martín : futbol sobre lienzo». fameceleste.blogspot.com.es. [Consulta: 1r febrer 2015].
* 1 2 «José María Martín Rodríguez dit "Cheche Martín"». Angers SCO. Arxivat de l'original el 2015-04-16. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «CHECHE MARTIN». aupadeportivo.com. Arxivat de l'original el 2015-04-12. [Consulta: 1r febrer 2015].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol (jugador)
* Perfil a BDFutbol (entrenador)
# Club Me

Club Me és el tercer EP publicat l'any 1997 per la banda californiana de punk rock The Offspring. Originalment només estigué disponible pels membres del seu club de fans, però posteriorment es van posar algunes còpies a la venda en la seva botiga virtual.
Aquest treball fou editat durant l'època de creació d'Ixnay on the Hombre (1997), malgrat que cap de les cançons presents en aquest EP varen ser incloses en aquest l'àlbum d'estudi, ni en qualsevol posterior. La portada del CD és una versió més gran d'una de les fotografies que apareixen en la contraportada d'Ixnay on the Hombre.
La cançó "D.U.I." és l'única en la trajectòria de The Offspring que és totalment composta per Noodles. La cançó "Smash It Up" fou llançada com a senzill per la banda sonora de Batman Forever (1995).

## Personal

* Bryan Holland – Cantant, guitarra
* Noodles – Guitarra
* Greg K. – Baix
* Ron Welty – Bateria

## Referències

* ↑ «Batman Forever > Soundtracks» (en anglès). IMDb. [Consulta: 24 abril 2015].
* ↑ «The Offspring − Club Me» (en anglès). Discogs. [Consulta: 24 abril 2015].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de The Offspring (anglès)
# Pašavaïta

La pašavaïta és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el seu nom en honor del geògraf txec Dr. Jan Pašava, del Servei Geològic Txec, per la seva investigació a llarg termini dels dipòsits de PGE.

## Característiques

La pašavaïta és un sulfur de fórmula química Pd₃Pb₂Te₂. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic en forma de grans subèdrics <20 micres en polaritat. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la pašavaïta pertany a «2.BE: Sulfurs metàl·lics, M:S > 1:1 (principalment 2:1), amb Pb (Bi)» juntament amb els següents minerals: betekhtinita, furutobeïta, rodoplumsita, shandita, parkerita i schlemaïta.

## Formació i jaciments

La pašavaïta apareix format a partir de la fase tardana de líquids residuals separats d'una massa fosa de sulfur de Ni-Cu derivat d'una intrusió màfica altament diferenciada.
Se n'han trobat jaciments a Rússia.
Sol trobar-se associada a altres minerals com: polarita i la sperrylita.

## Referències

* 1 2 3 «Pašavaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 3 4 5 «Pašavaite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 3 febrer 2017].
# Eduard Miralles Veintimilla

Eduard Miralles Veintimilla (Barcelona, 1961 - 29 d'agost de 2018) va ser un gestor cultural català.
Va iniciar la seva carrera a l'Ajuntament de Barcelona on va contribuir a la creació de la xarxa de centres cívics de la ciutat. Posteriorment treballà a la Diputació de Barcelona i va dirigir el Centre d'Estudis i Recursos Culturals, un organisme pioner en la gestió cultural a Catalunya, entre 1996 i 2004.
Se'n destaca la seva capacitat de bastir ponts entre iniciatives de l'associacionisme cultural i el poder polític, particularment durant els primers anys de la Transició.

## Referències

* ↑ «Mor Eduard Miralles, Un savi de la gestió cultural». Ara.cat.
* ↑ «Eduard Miralles Ventimilla | Culture 21» (en anglès). [Consulta: 31 agost 2018].
* ↑ «Ha mort Eduard Miralles, arquitecte de la relació entre la gestió cultural i les polítiques públiques». [Consulta: 31 agost 2018].
# Monuments del Japó

Monuments (記念物 kinenbutsu) és un terme col·lectiu utilitzat a la Llei del govern japonès per la protecció de béns culturals per tal de designar elements del patrimoni cultural del Japó. S'aplica a emplaçaments històrics; per exemple, amuntegaments de petxines, kofuns, palaus, castells japonesos, habitatges monumentals i altres llocs d'alt valor històric o científic; també a jardins, ponts, congostos, muntanyes, i altres llocs de gran bellesa paisatgística, i a elements naturals com animals, plantes i formacions geològiques o minerals d'alt valor científic.

## Referències

* ↑ «Cultural Properties for Future Generations» (PDF). Agence pour les Affaires culturelles, 01-03-2013. Arxivat de l'original el 23 de setembre 2013. [Consulta: 18 febrer 2015].
# Meronímia

La meronímia és una relació semàntica no-simètrica entre els significats de dues paraules dins el mateix camp semàntic. És un merònim la paraula el significat de la qual constitueix una part del significat total d'una altra paraula, anomenada holònim. Per exemple, dit és merònim de mà i mà és merònim de braç; així mateix, braç és holònim de mà i mà és holònim de dit.
Per tant:
    X és merònim de Y si X forma part d'Y.
    X és merònim de Y si X és una substància d'Y.
    X és merònim de Y si X és un membre d'Y.

## Vegeu també

* Onomasiologia
* Semasiologia
# Pont d'en Valentí

El Pont d'en Valentí és una obra del municipi de Montagut i Oix (Garrotxa).

## Descripció

El Pont d'en Valentí està tot bastit amb pedra menuda del país i conformada la seva estructura per dos arcs de mig punt realitzats amb carreus molt ben tallats que encara avui dia es conserven molt bé. El que està pitjor són les baranes, un xic deteriorades. Està ubicat sobre el riu Llierca, afluent per l'esquerra del Fluvià.

## Història

El Pont d'en Valentí, situat en un petit eixamplament de la gorja, té dues arcades. Causa estranyesa trobar un pont antic, relativament important, a un lloc tan desert i solitari, freqüentat tan sols per carboners, llenyataires, desemboscadors i, temps enrere, per contrabandistes.
S'han realitzat obres de restauració dirigides per l'arquitecte de la diputació de Girona, Lluís Baiona i Prats i realitzades per voluntaris del Centre Excursionista de Banyoles.

## Referències

* 1 2 3 «Pont d'en Valentí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r desembre 2015].
# José María Mas Millet

José María Mas Millet (València, 1953) és un advocat valencià, últim president de Bancaixa des de maig de 2012 fins a la dissolució de l'entitat.
Llicenciat en dret per la Universitat de València, Mas Millet ha ocupat importants responsabilitats en diversos consells d'administració d'importants entitats financeres i empreses com Banco Zaragozano, Banco Popular, Telefónica i Antena 3 Televisió. Vinculat a Bancaixa des del 1996 quan ocupà la vicepresidència del consell d'administració fins al 1999. El 2010 tornà al consell d'administració de Bancaixa a proposta del Partit Popular com a vicepresident segon.
El maig de 2012 va rebre el mandat per unanimitat del consell d'administració de la caixa d'estalvis valenciana de substituir al president interí Antonio Tirado, liquidar la caixa i transformar-la en una fundació que s'encarregarà de mantenir la seua obra social. La liquidació de Bancaixa ve donada per la nacionalització de Bankia, marca de la matriu Banco Financiero y de Ahorros (BFA) on a més de Bancaixa s'integraren altres caixes espanyoles com Caja Madrid.

## Referències

* ↑ «Mas Millet, el último presidente de Bancaja». Economía Digital, 30-05-2012. [Consulta: 3 març 2020].
* ↑ «José María Mas Millet, elegido por unanimidad nuevo presidente de Bancaja» (en espanyol). ABC, 30-05-2012. [Consulta: 7 desembre 2013].
* ↑ «José María Mas Millet, un consejero profesional para poner en valor a la nueva Bancaja» (en espanyol). valenciaplaza.com, 31-05-2012. [Consulta: 7 desembre 2013].
# Centrosaure

«Centrosaure» té aquests significats:

## Dinosaures

* Centrosaure (ceratòpsid), el gènere Centrosaurus
* Centrosaure (estegosàurid), el gènere Kentrosaurus
# Riu Myjava

El Myjava és un afluent del Morava, neix a Nová Lhota, Moràvia, i recorre la part occidental d'Eslovàquia i una petita part de la República Txeca.
Neix a la zona dels Carpats Blancs i travessa la frontera direcció sud entre la República Txeca i Eslovàquia abans d'arribar al municipi de Myjava (Eslovàquia), on es troben els turons de Myjava.
Al llarg del seu recorregut travessa les viles de Prietrž, Záhorie, Jablonica, Senica i Kúty.
# Teodòrides de Sició

Teodòrides (en llatí Theodoridas, en grec antic Θεοδωρίδας) fou un polític de la Lliga Aquea, nadiu de Sició que va viure al segle ii aC.
Va ser enviat com a ambaixador a Egipte l'any 187 aC per renovar l'aliança amb Ptolemeu V Epífanes. Devia tenir un poder i una influència considerables al seu país, ja que el 168 aC els dos Ptolemeus d'Egipte (Ptolemeu VI Filomètor i Cleòpatra II, fills d'Epífanes i que governaven conjuntament), es van dirigir a ell per demanar l'enviament d'un miler de mercenaris, segons diu Polibi.

## Referències

* ↑ Theodoridas of Sicyon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1045
# Adair

«Adair» té aquests significats:

## Vegeu també

* Comtat d'Adair
# Merops

Merops és el gènere amb més espècies de la família dels meròpids (Meropidae), que pertany a l'ordre dels coraciformes (Coraciiformes). Són ocells molt acolorits, principalment insectívors. La major part de les espècies habiten a l'Àfrica, però n'hi ha que són presents a Euràsia (incloent els Països Catalans) i una fins i tot a Oceania.

## Morfologia

* Al contrari que les espècies dels altres dos gèneres de la família, els membres d'aquest tenen una banda ocular negra. En aquelles espècies en què aquesta banda no és molt patent, els ulls estan envoltats de negre.
* Gairebé totes les espècies presenten colors verds o blaus al plomatge.
* La forma de la cua pot ser recta, escotada, com la d'una oreneta, o acabada en una espècie d'estilet més o menys llarg.

## Taxonomia

Segons recents revisions,aquest gènere està formada per 28 espècies:
* Abellerol capnegre (Merops breweri)
* Abellerol capblau oriental (Merops muelleri)
* Abellerol capblau occidental (Merops mentalis)
* Abellerol negre (Merops gularis)
* Abellerol cua d'oreneta (Merops hirundineus)
* Abellerol petit (Merops pusillus)
* Abellerol pitblau (Merops variegatus)
* Abellerol d'Etiòpia (Merops lafresnayii)
* Abellerol muntanyenc (Merops oreobates)
* Abellerol gorja-roig (Merops bulocki)
* Abellerol frontblanc (Merops bullockoides)
* Abellerol de Somàlia (Merops revoilii)
* Abellerol gorjablanc (Merops albicollis)
* Abellerol de Böhm (Merops boehmi)
* Abellerol maragda oriental (Merops orientalis)
* Abellerol maragda africà (Merops viridissimus)
* Abellerol maragda d'Aràbia (Merops cyanophrys)
* Abellerol de Pèrsia (Merops persicus)
* Abellerol de Madagascar (Merops superciliosus)
* Abellerol cuablau (Merops philippinus)
* Abellerol irisat (Merops ornatus)
* Abellerol gorjablau (Merops viridis)
* Abellerol de les Filipines (Merops americanus)
* Abellerol cap-rogenc (Merops leschenaulti)
* Abellerol comú (Merops apiaster)
* Abellerol de Malimba (Merops malimbicus)
* Abellerol escarlata septentrional (Merops nubicus)
* Abellerol escarlata meridional (Merops nubicoides)

## Referències

* ↑ Josep del Hoyo i J. Nigel. Illustrated checklist of the birds of the world. Vol.1, Non passerines. Lynx Edicions, 2014. ISBN 978-84-96553-94-1
* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Termcat
# Axomi (llengua)

L'axomi (persa: اچمی) o lari, llengua irànica o iraniana, és un dialecte persa del comtat de Larestan i d'alguns territoris de la província d'Hormozgān (Iran). També és parlat a alguns països del Golf Pèrsic, com Kuwait, Qatar i els Emirats Àrabs Units. Actualment l'axomi és utilitzat entre la família i al carrer, juntament amb el persa occidental o l'àrab del Golf. Té els següents parlars: khonji, lari, gerashi, evazi, fedaghi, aradi, bastaki, fishvari i khookherdi.

## Referències

* 1 2 3 4 Lewis, M. Paul (ed.). Ethnologue: Languages of the World (en anglès). Dallas: SIL International, 2009 [Consulta: 12 setembre 2012].
* ↑ «Persa». Linguamón – Casa de les Llengües. Arxivat de l'original el 2013-01-31. [Consulta: 12 setembre 2012].
# José María Mato de la Paz

José María Mato de la Paz (Madrid, 1949) és un químic espanyol, director general del Centre de Recerca Cooperativa en Biociències, CIC-bioGUNE (Parc Tecnològic de Bizkaia) i antic President del Consell Superior d'Investigacions Científiques (1992-1996).
Llicenciat en bioquímica per la Universitat Complutense de Madrid el 1972 i Doctor per la Universitat de Leiden (Països Baixos) el 1978, s'ha especialitzat en xarxes metabòliques i de transducción de senyals bioquímicas en l'organisme humà, amb àmplia utilitat en hepatologia. Va treballar a l'Institut Nacional de la Salut dels Estats Units, i quan tornà el 1986 es va integrar a l'Institut d'Investigacions Biomèdiques "Alberto Sols" del CSIC, del que en fou director de 1990 a 1991.
Va pertànyer al Comitè Internacional de Bioètica de la UNESCO, i el 1997 va participar en l'elaboració de la Declaració Universal sobre el Genoma Humà i els Drets Humans de la UNESCO. De 1994 a 1997 va ser membre de l'Assemblea Europea de les Ciències i la Tecnologia.
Ha estat guardonat amb el Premi Nacional d'Investigació Gregorio Marañón i altres premis nacionals i internacionals per la seva activitat científica. També és acadèmic corresponent de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals des de 2005. Actualment, es dedica al desenvolupament de tests genòmics.

## Referències

* ↑ José María Mato | Director General de CIC bioGUNE y CIC biomaGUNE
* ↑ Perfil a bloomberg.com
* ↑ Puig-Samper Mulero, Miguel Angel. Tiempos de investigación: JAE-CSIC, cien años de ciencia en España. Editorial CSIC, 2007, p. 422. ISBN 978-84-00-08523-0 [Consulta: 3 febrer 2018].
* ↑ Biografia Arxivat 2018-02-04 a Wayback Machine. al web del CSIC
* ↑ Ilmo. Sr. D. JOSÉ MARÍA MATO DE LA PAZ al web de la RACAB
# Can Llopart de la Costa

Can Llopart de la Costa o de Subirats és una masia d'aquest municipi de l'Alt Penedès inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Can Llopart de la Costa està situada prop del nucli urbà dels Casots. És una masia de planta rectangular formada per planta baixa i golfes, amb coberta a dues vessants. Diversos elements gòtics que es conserven a la masia permeten situar-ne la construcció original en època medieval, encara que al llarg dels temps s'hi hagin fet nombroses modificacions. La façana presenta una porta d'arc de mig punt adovellat i, a la part superior, una finestra coronella sense columna central, de tipologia gòtica. Es conserva a l'interior un arc ogival.

## Història

En els seus inicis, el mas va anar canviant de propietat. El document més antic que l'esmenta és del 1269, quan la comanda a les Cabanyes de l'Ordre de Sant Joan el va comprar a Arnau i Elisenda, senyors d'un castell proper a Pacs del Penedès. Al segle següent va ser el dot de la pubilla Maria Ferrer, de Lavern, en casar-se amb Ferrer Llopart. Tot i ser de Subirats, sembla que el matrimoni vivia a Sant Climent de Llobregat, i per això el marit va entregar el mas i totes les terres adjacents al seu germà gran Bernat Llopart l'any 1385, aparentment sense cap transacció econòmica. Els Llopart formaven part de la baixa noblesa present al terme del castell de Subirats des del segle x, i des de llavors ha estat sempre propietat de la mateixa família.
La data de 1714 (1744?) inscrita a una finestra de la façana posterior, possiblement indica una de les diverses reconstruccions del mas. Els anys 1970 del segle xx s'hi van fer reformes importants: es va canviar la direcció dels vessants de la teulada, la finestra coronella es va traslladar del vessant nord a la façana sud actual, i l'interior fou completament reestructurat per a la vida moderna. Actualment funciona com a segona residència, però el celler continua funcionant en el marc de les Caves Llopart, fundades per la mateixa família el 1887.

## Referències

* 1 2 3 Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya: fitxa "Can Llopart de la Costa"
* ↑ Medina, 2004: p. 217
* ↑ Medina, 2004: p. 211-220
* «Can Llopart de la Costa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2015].
* Medina Vicioso, Vicente. Can Romagosa de Begues. Una familia para una tierra. Una familia para un pueblo. (en castellà). Esplugues de Llobregat: Ediciones Rondas, maig 2004. Dipòsit Legal B-9.439-2004. ISBN 84-85247-18-3.