OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Deportivo Italia Fútbol Club

El Deportivo Italia Fútbol Club és un club de futbol veneçolà de la ciutat de Caracas.

## Història

El club va ser fundat com a Deportivo Italia el 18 d'agost de 1948 per un grup d'immigrants italians: Carlo Pescifeltri, Lorenzo Tommasi, Bruno Bianchi, Giordano Valentini, Samuel Rovatti, Angelo Bragaglia, Giovanni de Stefano, Giuseppe Pane i Alfredo Sacchi.
El 1958, Mino D'Ambrosio agafà les regnes del club, juntament amb el seu germà Pompeo D'Ambrosio, i el club assolí la seva època daurada, durant els següents vint anys. L'agost de 1998, es fusionà amb el Deportivo Chacao F.C., naixent el Deportivo Italchacao Fútbol Club, S.A., mantenint els colors, logotips i història del Deportivo Italia. La temporada 2006/2007 retornà al seu nom original de Deportivo Italia.
Canvià el nom per Deportivo Petare el 2010. Cinc anys més tard esdevingué Petare Fútbol Club.

## Palmarès

* Lliga veneçolana de futbol
** Era Professional:
** 1961, 1963, 1966, 1972, 1999 (Deportivo Italchacao), 2008 (Apertura).
* Copa veneçolana de futbol:
** 1961, 1962, 1970

## Futbolistes destacats

* Alejandro Valldeperas

## Referències

* ↑ Video about the strong opposition to the name change Arxivat 2011-07-11 a Wayback Machine.
* ↑ «Venezuela - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 20 juny 2011].
* ↑ «Venezuela - List of Cup Winners and Runners Up». rsssf.com. [Consulta: 9 febrer 2018].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2008-04-02 a Wayback Machine.
# Idil·lis i cants místics

Idil·lis i cants místics és un poemari de Jacint Verdaguer publicat el 1879 amb un pròleg de Manuel Milà i Fontanals. Publicat sis mesos després de l'edició bilingüe dels versos heroics de L'Atlàntida, fou el seu primer recull de poemes lírics de caràcter místic. Ha estat traduït al castellà (1879, 1908, 1965) i al francès (1906) i diversos poemes han estat musicats.
En el pròleg Milà i Fontanals indicava que Verdaguer havia intentat "seguir humilment les petjades de l'inspirat poeta dels Cantars i dels angèlics autors de La llama de amor i de Las moradas.
La majoria dels poemes reflexionen sobre la cerca romàntica de l'absolut a partir de l'experiència del jo religiós i partint dels Salms, el Càntic dels càntics, Ramon Llull, santa Teresa de Jesús, sant Joan de la Creu i la mística holandesa, i sota formes que van de la modulació popular com "Lo noi de la mare" a altres de gran ambició conceptual, que, en els idil·lis, incorporen el recurs del diàleg. El centre temàtic és Jesús Salvador, l'Amat, objecte del desig de la unió mística amb Déu.
Quan va sortir el llibre Teodor Llorente al diari Las Provincias li dedicà un extens comentari on lloava Verdaguer i venia a dir que L'Atlàntida no era un bolet sinó que la nova obra confirmava que estaven davant d'un gran escriptor. Miquel Costa i Llobera considerava que els poemes eren "preciosos" i qualificava Verdaguer com "un dels pocs esperits privilegiats que encara tenen ales per volar pel cel dels serafins".

## Referències

* ↑ Jacint Verdaguer; Narcís Garolera i Carbonell Homenatge a Jacint Verdaguer, 1845-1902: esbós biogràfic i antologia. Generalitat de Catalunya, 2002, p. 24. ISBN 978-84-393-5767-4.
* ↑ Joan Torrent i Fàbregas. Jacint Verdaguer: resum biogràfic. Barcino, 1977, p. 47.
* 1 2 «Idil·lis i cants místics». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Biblioteca de Catalunya. Verdaguer, un geni poètic: catàleg de l'exposició commemorativa del centenari de la mort de Jacint Verdaguer, 1902-2002. Biblioteca de Catalunya, 2002, p. 177–. ISBN 978-84-7845-148-7.
* ↑ Rafael Roca Ricart. Teodor Llorente, líder de la Renaixença valenciana. Universitat de València, 28 novembre 2011, p. 234–. ISBN 978-84-370-8431-2.
* ↑ Josep Massot i Muntaner. Escriptors i erudits contemporanis: tercera sèrie. L'Abadia de Montserrat, 2003, p. 128–. ISBN 978-84-8415-455-6.
# Gutierre-Muñoz

Gutierre-Muñoz és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Història

La població de Gutierre-Muñoz sorgeix en l'època medieval a partir de la repoblació del segle xi de les terres d'Àvila, dirigida per Ramon de Borgonya, sota les ordres d'Alfons VI. El seu origen ve d'un poble sorgit arran de la seva posició en una canyada reial. Aquí va morir Alfons VIII de Castella en 1214.

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 16 setembre 2021].
# Denis Sanders

Denis Sanders (21 de gener de 1929 - 10 de desembre de 1987) va ser un director, guionista i productor de cinema estatunidenc que va dirigir les actuacions de debut de Robert Redford i Tom Skerritt a la pel·lícula de 1962 War Hunt. Va guanyar dos Premis Oscar, el primer al Millor Curtmetratge el 1955 per A Time Out of War, que li havia servit com la seva tesi de màster a la UCLA i que va co-guionitzar amb el seu germà Terry Sanders; i el segon al Millor Curtmetratge Documental el 1970 prr Czechoslovakia 1968. El 1958 va tornar a formar equip amb Terry Sanders per adaptar la novel·la ambientada en la Segona Guerra Mundial de Norman Mailer Els nus i els morts.
Va néixer a la ciutat de Nova York i va morir d'un atac de cor a San Diego, on va ser professor i cineasta resident a la Universitat Estatal de San Diego. La seva filla, Victoria Sanders, és una agent literari i productora de cinema.

## Filmografia selecta

* A Time Out of War (1954) (amb Terry Sanders)
* The Naked and the Dead (1958, adaptació a la pantalla)
* Crime and Punishment U.S.A. (1959)
* War Hunt (1962)
* Shock Treatment (1964)
* One Man's Way (1964)
* Czechoslovakia 1968 (1969) (amb Robert M. Fresco)
* Elvis: That's the Way It Is (1970)
* Trial – The City and County of Denver vs. Lauren S. Watson (1971)
* Soul to Soul (1971)
* Invasion of the Bee Girls (1973)

## Referències

* ↑ 1955-Oscars.org-Academy of Motion Picture Arts and Sciences
* ↑ Fred Astaire Cuts Loose: 1970 Oscars
* ↑ «Denis Sanders, Winner of 2 Oscars, Dies», 15-12-1987.
* ↑ «Victoria Sanders».
* ↑ https://www.loc.gov/programs/static/national-film-preservation-board/documents/czech.pdf
* ↑ Thompson, Howard «Rousing 'Soul to Soul'» (en anglès). The New York Times, 19-08-1971 [Consulta: 12 febrer 2021].
# (72827) Maxaub

(72827) Maxaub és un asteroide de la sèrie 2001 HT8, pertanyent al cinturó principal. Va ser descobert el 23 d'abril de 2001 per Rafael Ferrando des de l'observatori astronòmic Pla d'Arguines de la ciutat valenciana de Sogorb (Alt Palància). La seua òrbita presenta una forma de semieix major de 2,5900764 ua amb una excentricitat de 0,1244649, inclinada 14,89954° respecte de l'eclíptica. El seu període orbital és de 1.522,42 dies i la seua velocitat orbital és de 18,50743588 km/s.
Fou batejat en homenatge a l'escriptor valencià Max Aub.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 9 gener 2024].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 27 febrer 2024].

## Vegeu també

* Llista d'asteroides

## Enllaços externs

* (72827) Maxaub a la base de dades del Jet Propulsion Laboratory del California Institute of Technology (anglès)
* Diagrama orbital del (72827) Maxaub (anglès)
# Classificació d'Udden-Wentworth

L'escala granulomètrica de Wentworth o classificació de Wentworth (o d'Udden-Wentworth), és una escala logarítmica adoptada internacionalment per a la classificació granulomètrica de les partícules sedimentàries, la qual fou proposada per C. K. Wentworth, que prengué com a base la d'Udden amb algunes modificacions en les classes límits: partint d'un mil·límetre, i emprant la raó 1/2 en un sentit i 2 en l'altre, s'obtenen els límits de diàmetre de cada classe. Les partícules majors de 64 mm s'anomenen blocs. Les partícules més petites són els còdols, palets, grànuls, sorres, llims i argiles.

## Referències

* ↑ Escala de Wentworth
* ↑ «Udden-Wentworth scale - Schlumberger Oilfield Glossary». [Consulta: 28 març 2018].
# Cingles de la Lleixa

Els Cingles de la Lleixa, és una cinglera del terme municipal de Talamanca, del Bages.
Forma una continuïtat amb la Cinglera de Rocablanca, els Cingles de Mussarra i els Cingles de l'Estoviada, que formen tot el límit meridional del Pla de Mussarra.
Estan situats al sud-oest de la masia de Mussarra, a la dreta del torrent de la Font dels Pets.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.
# Vera, un cuento cruel

Vera, un cuento cruel és una pel·lícula espanyola de 1973 dirigida per Josefina Molina, una de les directores pioneres al cinema espanyol, en el que va ser el seu primer llargmetratge, sobre un conte de l'escriptor francès Auguste Villiers de L'Isle-Adam.

## Sinopsi

La història transcorre al Sud de França, segle xix. Alfredo de Quiroga, un cavaller espanyol no aconsegueix acceptar la idea que Vera, amb qui s'ha casat, a penes fa un any, hagi mort. Tan afectat està que tot a la casa segueix com si ella encara visqués. En aquesta ficció compta amb el suport i lleialtat del seu fidel majordom, únic servent en haver acomiadat als altres. Però un dia arriba la filla del notari, que sempre ha estat enamorada d'ell, per a intentar que reconstrueixi la seva vida i això fa que tot es precipiti.

## Repartiment

* Fernando Fernán Gómez com el majordom Roger.
* Mel Humphreys com Vera.
* Víctor Valverde com Alfredo Quiroga.
* Julieta Serrano com María.
* Alfredo Mayo com D. Juan Manuel
* José Vivó com el notari (Don Carlos).
* Lucia Bosè com Cecilia.
* Miguel Bosé com Enrique.
* Luis Ciges com el cura.

## Recepció

Fou exhibida com a part de la selecció oficial al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1973.

## Referències

* ↑ Josefina Molina: “Estábamos destinadas a ser amas de casa” al web del Festival de Sant Sebastià
* ↑ Vera, un cuento cruel. Ficha IMDb
* ↑ Revista de cinema sensacine.com
* ↑ Pel·lícules a la selecció de 1973 al web del Festival

## Enllaços externs

* Vera, un cuento cruel a Historia de nuestro cine, rtve.es
# Josep Maria Graells i Forcada

Josep Maria Graells i Forcada (Albesa, Noguera, 3 de juliol de 1941) és un polític català.

## Biografia

El 1963 es graduà com a enginyer tècnic agrícola per l'Escola d'Enginyers Tècnics Agrícoles de Barcelona. També és un artesà autodidacta en la tècnica dels vitralls emplomats. Aprovà les oposicions al Servei nacional de concentració parcel·laria a l'IRYDA i treballà a Guadalajara i Segòvia (1963-1966), Girona (1966-1972) i Lleida (1972-1980). De 1980 a 1982 fou destinat a Brasil per fer transformacions de secà amb rec a l'estat de Paraíba.
El 1977 s'afilià a Convergència Democràtica de Catalunya (CDC). A les eleccions municipals de 1979 fou elegit regidor d'Albesa, i a les eleccions municipals espanyoles de 1991 en fou escollit alcalde.
Fou cap de serveis territorials d'Agricultura, Ramaderia i Pesca el 1982-1984 i vicepresident del consell assessor d'Agricultura, Ramaderia i Boscos. Fou elegit diputat per la circumscripció de Lleida a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1984 i 1988 per Convergència i Unió. Actualment és membre de la junta directora de l'Associació d'Antics Diputats del Parlament de Catalunya.

## Referències

* ↑ Diputats III Legislatura
* ↑ Diputats II Legislatura

## Enllaços externs

* Diputats al Parlament de Catalunya a La Vanguardia, 31 de maig de 1988
# Aatos Lehtonen

Aatos Lehtonen (Hèlsinki, 15 de febrer de 1914 - Hyvinkää, 10 d'abril de 2005) fou un futbolista finlandès de la dècada de 1930 i entrenador.
Fou 19 cops internacional amb la selecció finlandesa amb la qual participà en els Jocs Olímpics de 1936. Pel que fa a clubs, destacà a Helsingin Ponnistus i Helsingin Jalkapalloklubi.

## Referències

* ↑ Aatos Lehtonen Arxivat 2009-10-19 a Wayback Machine.. sports-reference.com
* ↑ Perfil a eu-football.info
* ↑ «Hall of Fame». Arxivat de l'original el 2021-04-17. [Consulta: 22 febrer 2019].
# Abd-al-Muàkkhir (nom)

Abd-al-Muàkkhir és un nom masculí teòfor àrab islàmic (àrab: عبد المؤخر, ʿAbd al-Muʾaẖẖir) que literalment significa ‘Servidor de Qui ajorna’, essent «el Qui ajorna» un dels epítets de Déu. Si bé Abd-al-Muàkkhir és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit `Abdul Moakhier... normalment per influència de la pronunciació dialectal o seguint altres criteris de transliteració. Com a teòfor, també el duen molts musulmans no arabòfons que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua.

## Notes

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «أخر». ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Corriente, Federico. Diccionario árabe-español. Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1977, p. s.v. «أخر». ISBN 8460008428.
* ↑ Cortés, Julio. Diccionario de árabe culto moderno: Árabe-español. Madrid: Gredos, 1996, p. s.v. «أخر» (Biblioteca Románica Hispánica). ISBN 8424917944.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# 180

El 180 (CLXXX) fou un any de traspàs començat en divendres del calendari julià del calendari julià.

## Necrològiques
### Resta del món

* 17 de març - Marc Aureli, emperador romà.

## Referències

* ↑ «Marc Aureli». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 24 setembre 2023].
# Abu Mansur Mamari

Abu Mansur Mamari fou ministre (dastur) d'Abu Mansur ibn Abd al-Razzak (mort 961) comandant militar dels samànides de Transoxiana al Khurasan.
Va ordenar la composició de l'obra Šāh-nāma-ye Abū Manṣūrī que s'ha perdut excepte la introducció escrita pel mateix Mamari que explica que era d'origen sassànida, d'un dels kanarang o nobles militars governadors sota Cosroes II.

## Bibliografia

* V. Minorsky, The Older Preface to the Shah-nama, a Studi Orientalistici in onore di Giorgio Levi Della Vida II, Roma, 1956
* Dj. Khalegi-Motlagh, “Abu Mansur Mamari,” Encyclopædia Iranica, I/4, p. 337; una versió actualitzada es troba disponible en línia a http://www.iranicaonline.org/articles/abu-mansur-mamari-minister-dastur-of-abu-mansur-b
# Idil·li a l'Orient Express

Idil·li a l'Orient Express (títol original: Romance on the Orient Express) és un telefilm britànic dirigit par Lawrence Gordon Clark el 1985. Ha estat doblada al català.

## Argument

Després d'una estada a Venècia, Lily Parker (Cheryl Ladd), una bonica estatunidenca, recentment promoguda redactora d'una revista, decideix anar a París agafant un tren de luxe: el Venècia-Simplon-Orient-Exprés. En la primera tarda passada a bord, troba fortuïtament Alex Woodward (Stuart Wilson), un jove aristocrata britànic, amb qui va tenir una història d'amor 10 anys abans en unes vacances a França. Després d'una curta aventura apassionada, Alex la va abandonar brutalment sense donar-li la menor explicació sobre les raons de la seva ruptura. Ara que s'han trobat, Alex intenta fer-se perdonar mentre que Lily busca conèixer les motivations de la seva conducta passada. Malgrat els anys, el seu amor no s'ha apagat…

## Repartiment

* Cheryl Ladd: Lily Parker
* Stuart Wilson: Alex Woodward
* Renée Asherson: Béatrice
* Ralph Michael: Harry
* Ruby Wax: Susan Lawson
* Julian Sands: Sandy
* John Gielgud: Théodore Woodward
* Barry Stokes: Flavio
* Betsy Brantley: Stacey
* Danielle Tylke: Alexandra o 'Lexa'
* Olivier Pierre: l'arrendador de bicicletes
* John Serret: un empleat d'hotel

## Nominacions

* Primetime Emmy al millor actor en minisèrie o telefilm per John Gielgud

## Referències

* ↑ esadir.cat. li a l Orient Express Idil·li a l'Orient Express. esadir.cat.
* ↑ «=tt ov pl Romance on the Orient Express». IMDb.
# Gàlban

El gàlban (del llatí galbănu y aquest de l'hebreu חלבנה 'helbenà) és una goma resina, semblant a l'asafètida, que s'extreu per incisió de l'arrel d'una umbel·lífera asiàtica Ferula gummosa o Ferula galbaniflua (originària, aquesta, de Pèrsia). Aquestes plantes habiten a l'Aràbia, Síria, l'Iran, l'Afganistan i en alguns punts de l'Índia. Té una tija força dreta a l'extrem de la qual surten unes panotxes que n'enclouen la llavor, de forma i mida semblant a les llenties. Les fulles són amples i dentades.
Aquesta droga s'usa en Medicina i entra a la composició de molts emplastres. Té propietats expectorants i balsàmiques. El gàlban és mencionat a la Torà fa 3300 anys, com ingredient de l'encens sant, i ja era conegut a l'Egipte cap a l'any 2000 aC on se'n fa referència en una recepta de pastilles per a perfumar l'alè. Diversos autors grecs l'esmenten com un analgèsic eficaç. L'oli essencial té propietats tonificants i donen energia al mateix temps que representa un antiinflamatori actiu. També està indicat en l'àmbit esportiu. En perfumeria s'utilitza particularment en les tonalitats verdes, de tipus Xipre i herbàcies.

## Referències

* ↑ Boy, Jaime. «Gálbano». Diccionario teórico, práctico, histórico y geográfico de comercio, Volumen 3. Junta y Consulado de Comercio. [Consulta: 5 novembre 2015].
* ↑ «gàlban». Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 5 novembre 2015].
* ↑ Éxode, capítol 30, verset 34
* ↑ «Gàlban». Museu del Perfum. Arxivat de l'original el 22 d’octubre 2016. [Consulta: 5 novembre 2015].
# Desmoxytes purpurosea

Desmoxytes purpurosea, batejat amb el nom comú de drac espinós rosat, una nova espècie de miriàpode de la classe dels diplòpodes, amb una particularitat única; per a defensar-se dels depredadors té unes glàndules que produïxen cianur.
Es creu que la sorprenent coloració rosa és un senyal d'alerta (aposematisme) per als depredadors que hi faran un àpat fatal. Aquesta espècie és part de les més de mil noves espècies que s'han descobert en l'àrea de Mekong (Xina), una de les últimes regions inexplorades per al món científic.

## Referències

* 1 2 «Greater Mekong's species spectacle» (en anglès). BBC News.

## Enllaços externs

* Enghoff, Henrik; Sutcharit, Chirasak; Panha, Somsak «The shocking pink dragon millipede, Desmoxytes purpurosea, a colourful new species from Thailand». Zootaxa, 1563, 2007, pàg. 31–36. ISSN: 11755326.
* http://www.species.asu.edu/2008_species03 Arxivat 2014-01-06 a Wayback Machine..
# Josep Maria Guix (desambiguació)

«Josep Maria Guix» té aquests significats:
* Josep Maria Guix Sugranyes (Barcelona, 1911 - Reus, 1993), escriptor reusenc
* Josep Maria Guix i Ferreres (Cardona, 1937 - Vic, 2009), sacerdot català
* Josep Maria Guix i Aguilar (Reus, 1967), compositor, professor, divulgador i gestor musical català
# Classificació de Cutter

La Classificació Expansiva de Cúter (EC) és un sistema de classificació desenvolupat per Charles Ammi Cutter. Fa servir lletres i números per a proporcionar un codi alfanumèric als cognoms dels autors dels documents, en contrast amb la Classificació Decimal de Dewey que només utilitza nombres, i la Classificació de la Biblioteca del Congrés que utilitza una combinació de lletres i números.
És una de les més antigues i va influir sobre altres posteriors, especialment sobre el sistema de Classificació de la Biblioteca del Congrés dels Estats Units.
Aquesta classificació es considera font d'informació terciària en ser un producte documental destinat al control i recuperació de la informació.
Cutter va dividir les matèries en grans grups que poden ampliar-se; el resultat de la classificació és un document que remet a referències catalogràfiques, que al seu torn és font secundària dels documents originals.

## Referències

* ↑ «The Boston Athenaeum's Guide to the Cutter System». Arxivat de l'original el 2009-02-05. [Consulta: 4 maig 2016].
* ↑ «Forbes Library's Outline of Cutter Classification». Arxivat de l'original el 2010-09-23. [Consulta: 4 maig 2016].
* ↑ Rules for a dictionary catalog, by Charles A. Cutter, fourth edition, alojado en UNT Libraries Digital Collections
# Versió (música)

En música popular, una cançó versionada o una versió (es fa servir de vegades l'anglicisme cover, que significa 'coberta', tot i el seu ús impropi) és una nova interpretació (en directe, o un enregistrament) d'una cançó gravada prèviament per un altre artista que aquell qui la interpreta. En català és comú utilitzar el terme «versionar» per referir-se a l'acció de crear o interpretar una cançó versionada. En anglès, una cover band és una banda que exclusivament interpreta versions.

## Objectiu d'una versió

Els músics populars poden interpretar cançons versionades com a tribut a l'intèrpret o compositor original, per guanyar audiència a la qual li agrada escoltar una cançó familiar, o per incrementar la seva oportunitat d'èxit utilitzant una cançó ja reconeguda com a èxit popular, comprovat o guanyant credibilitat per la comparació amb la versió original.
Les cançons versionades amb certa freqüència compleixen una funció de «renovació» del so d'un tema, de manera que la nova versió és d'alguna manera presentada a una nova generació de l'audiència que potser no coneixia abans el tema. En alguns casos una cançó versionada que arriba a ser molt aclamada és més associada amb el nou intèrpret que amb l'intèrpret original, per exemple, Knockin' on Heaven's Door de Guns N' Roses, un tema original de Bob Dylan o The Man Who Sold The World de Nirvana un tema de David Bowie, així com el famós èxit Torn de Natalie Imbruglia, interpretat originalment per la banda Ednaswap.
Fer cançons versionades és un mètode important d'aprenentatge de diferents estils musicals. Les bandes també poden interpretar-lo pel simple plaer de tocar una cançó familiar.

## Referències

* ↑ «versió | enciclopèdia.cat». [Consulta: 18 octubre 2020].

## Enllaços externs

* Second Hand Song Cover database
* Cover Info Cover database
* Myway online Cover info
* Martín Azar, "Una que sepamos todos" Arxivat 2018-09-05 a Wayback Machine. El cover i la traducció. (castellà)