OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rapshonian

Els Rapshonian o també Ropsean van ser una família de nakharark (nobles) d'Armènia amb feu hereditari al Nakhtxivan. Tradicionalment s'identifica aquesta dinastia amb el cadets de la casa reial, descendents del segon matrimoni d'un rei d'Armènia amb una dama romana anomenada Rufa. Aquest rei, segons el Pseudo-Moisès, era Sohemos o Sohemus d'Armènia (entre el 140/144 al 161 i després del 163 al 185/193) suposadament de la casa de sacerdots d'Emesa.
A la rebel·lió nacional del 451 coneguda amb el nom de Revolta d'Ankl, quan Vasak de Siunia es va aixecar contra el rei persa Yezdegerd II, apareixen Babik i Iukhman (o Ohan) com a nakharark al costat dels nacionalistes. La dinastia es va extingir després d'aquesta revolta.

## Referències

* ↑ «-Armenian Princely Families-». Arxivat de l'original el 2020-07-31. [Consulta: 2 desembre 2021].
* ↑ Adontz, Nicolas. Armenia in the period of Justinian : the political conditions based on the Naxarar system. Lisboa: Calouste Gulbenkian Foundation, 1970, p. 323.

## Bibliografia

* René Grousset, Histoire de l'Arménie des origines à 1071. París: Payot, 1947 (reimpr. 1973, 1984, 1995, 2008), 644 pàgs
* Cyril Toumanoff, "Introduction to christian Caucasian history II: States and Dynasties of the Formative Period", Traditio, Vol. 17 (1961), Published by: Fordham University .
# Estat Portuguesa

Portuguesa és un dels 23 estats en què és dividida Veneçuela amb capital a Guanare. El territori de Portuguesa està repartit administrativament en els municipis de:
* Agua Blanca (Agua Blanca)
* Araure (Araure)
* Esteller (Píritu)
* Guanare (Guanare)
* Guanarito (Guanarito)
* Monseñor José Vicente de Unda (Paraíso de Chabasquén)
* Ospino (Ospino)
* Páez (Acarigua)
* Papelón (Papelon)
* San Genaro de Boconoito (Boconoito)
* San Rafael de Onoto (San Rafael de Onoto)
* Santa Rosalía (El Playón)
* Sucre (Biscucuy)
* Turén (Villa Bruzual)

## Vegeu també

* Bandera de Portuguesa

## Enllaços externs

* http://iies.faces.ula.ve/Proyecciones_de_Poblacion/Portuguesa.htm Arxivat 2013-02-10 a Wayback Machine.
# Agrippa d'Aubigné

Théodore-Agrippa d'Aubigné (8 de febrer de 1552 – 9 d'abril de 1630) va ser un poeta i soldat francès. El seu poema èpic Les Tragiques (1616) es considera com la seva obra mestra.

## Biografia

Nascut a Aubigné château de Saint-Maury prop de Pons actualment Charente-Maritime, era fill de Jean d'Aubigné, implicat en la cosnpiració huguenot d'Amboise per tal de raptar el rei (1560). Aubigné estudià a París, Orleans, Ginebra i Lió abans d'unir-se a la causa hugonot per a Enric IV de Navarra com a soldat i conseller. Quan Marie de Medici va passar a ser regent per l'assassinat d'Enric IV i el protestant Aubigné va ser proscrit i s'exilià a Ginebra per la resta de la seva vida.
La seva filla Louise Arthemise d'Aubigné, Madame de Villette, es casà amb Benjamin Valois de Vilette a Maillezais.
El seu fill Constant d'Aubigné va portar una vida d'aventurer escandalosa. La segona dona de Constant, Jeanne de Cardilhac, va ser la mare de Mme. de Maintenon (qui es va casar amb el rei de França, Louis XIV) i Chevalier D'Aubigné. La família finalment es va exiliar a Amèrica del Nord per la persecució dels hugonots i on va canviar el seu cognom pel de Dabney.

## Obres literàries i d'història

* Histoire universelle (1616–1618)
* Les Tragiques (1616)
* Avantures du Baron de Faeneste
* Confession catholique du sieur de Sancy
* Sa vie à ses enfants

## Notes

* ↑ A colloquy featuring Aubigné and the poets of his generation, Une volée de poètes : D'Aubigné et la génération poétique des années 1570-1610 organised by Association des Amis d'Agrippa d'Aubigné is scheduled for October 2008 at Laboratoire Forell (Université de Poitiers) (Colloquy website Arxivat 2008-04-20 a Wayback Machine.).

## Referències

* Linden, Paul, Voice and Witnessing in Agrippa d'Aubigné's Les Tragiques. Dissertation, Emory University, 2003.
* Fragonard, Marie-Madeleine, La pensée religieuse d'Agrippa d'Aubigné et son expression. Bibliothèque littéraire de la Renaissance 53 (París: Honoré Champion, 2004).
* Junod, Samuel, Agrippa d'Aubigné ou les misères du prophète, (Geneva: Droz), 2008.

## Enllaços externs

* Biography Arxivat 2006-01-14 a Wayback Machine. (francès)
* http://www.agrippadaubigne.org/ (francès)
* Les Tragiques. (French Ebook PDF format, layout and fonts inspired by 17th century publications)
# Carme Feliu Álvarez de Sotomayor

Carme Feliu Álvarez de Sotomayor (Palma, 24 d'agost de 1968) és una política mallorquina, diputada al parlament de les Illes Balears en la VI i VII legislatures i al Congrés dels Diputats en la IX Legislatura.
Diplomada en magisteri a la Universitat de les Illes Balears i militant del Partit Popular, fou presidenta del Consell de la Joventut de les Illes Balears el 1993-1994, regidora de cultura de l'ajuntament de Palma el 1995-1999 i primera tinent de batle de 1999 a 2003.
Després fou escollida diputada a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 2003 i 2007, nomenada consellera d'IB3 i portaveu d'afers socials del PP al Parlament de les Illes Balears. Fou diputada en substitució de Maria Salom Coll a les eleccions generals espanyoles de 2011.

## Referències

* ↑ Consell de la Joventut de les Illes Balears Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a l'EEIF
* ↑ «Diputats Balears de la VII Legislatura». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 31 juliol 2015].
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
# Butifarra!

Butifarra! va ser una revista satírica editada en castellà a Barcelona, de periodicitat mensual, crítica amb l'actualitat política i social de l'etapa final del franquisme i de la transició. El juny de 1975 es va publicar el primer número, no com a revista en el sentit estricte de la paraula sinó com a butlletí, editada pels mateixos autors amb el nom d'Associació Nacional de Comunicació Humana i Ecologia (ANCHE). En aquell moment, la seva aparença era més aviat la d'un fanzine. Es va professionalitzar el novembre de 1977 i va passar a convertir-se en una capçalera publicada per Iniciativas Editoriales, S.A. En aquesta segona època, la revista la va dirigir inicialment Ivan Tubau i, més endavant, José Luiz Gómez Mompart. El darrer número es va publicar l'any 1979.

## Història

La revista estava dedicada a l'humor gràfic i al còmic i tenia un fort lligam amb les organitzacions veïnals dels barris de l'àrea metropolitana de Barcelona. L'any 2014 el fons d'originals de la revista van ser cedits a l'Arxiu Històric de la Ciutat, Casa de l'Ardiaca.

## Dibuixants

Alfonso López va ser el principal impulsor de la revista. Entre els col·laboradors es poden destacar els noms d'Adolfo Usero, Antonio Martín, Carlos Azagra, Josep Briz, Carlos Giménez, Carles Vila, El Cubri, Francisco Pérez Navarro, Gallardo, Jan, Javier Salamero, Joan Tharrats, Juanjo Sarto, L'Avi, Marika, Max, Miracle, Montse Clavé, Raf amb el pseudónim de Dino (Joan Rafart i Roldán), Rafa Gordillo, Rafael Vaquer, Ricard Soler, Tha, Toni Batllori, Enrique Ventura & Nieto,.

## Referències

* 1 2 «Butifarra». Humoristan. [Consulta: 16 maig 2020].
* ↑ «Butifarra!» (en castellà). Tebeosfera. [Consulta: 16 maig 2020].
* 1 2 3 Butifarra! El còmic dels barris (1975-1987). Diversos autors. Ajuntament de Barcelona, Barcelona, 2015. ISBN 978-84-9850-678-5 Ajuntament de Barcelona.
* ↑ Inventari dels fons, Arxiu (pdf) Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine.
* ↑ «Butifarra». Humoristan. [Consulta: 16 maig 2020].

## Enllaços externs

* Humoristan
* Azagra,tal cómo éramos (castellà)
* El Punt Avui Televisió, 40è aniversari de la revista satírica Butifarra! Vídeo 19-5-2015
# Korsaki

Korsaki (en rus: Корсаки) és un poble (una possiólok) de l'óblast de Rostov, a Rússia, segons el cens rus del 2010 tenia 71 habitants. Pertany al districte de Proletarsk.

## Referències

* ↑ «Топографическая карта Ростовской области. Генштаб Советской Армии.». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
* ↑ «Почвенная карта России». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
# Eustaci de Capadòcia

Eustaci de Capadòcia (grec antic: Εὐστάθιος, llatí: Eustathius) fou un filòsof neoplatònic grec, deixeble de Iàmblic i d'Edesi de Capadòcia.
Quan Edesi va haver de sortir de Capadòcia per establir-se a Pèrgam, Eustaci va ocupar el seu lloc al capdavant de l'escola que aquell havia fundat. Segons Eunapi era un gran orador i va adquirir una gran reputació. Quan els perses van assetjar Antioquia l'emperador Constanci II el va cridar i, tot i que era pagà, el va enviar com a ambaixador al rei Sapor II l'any 358. El rei persa va quedar meravellat de la seva oratòria. Va romandre a Pèrsia, segons sembla, per certs signes i prodigis que allí va observar. La seva dona Sosípatra, també filòsofa, es diu que encara fou més llesta que el seu marit. Tingué un fill de nom Antoní.

## Referències

* ↑ 3.Eustathius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 120
# Rapsodes

Rapsodes va ser un col·lectiu musical valencià nascut el 2002 que mescla diferents estils com el hip-hop, la música electrònica o el jazz. Les lletres tenen un fort component de crítica social combinades amb altres més divertides, humanes i íntimes.
Rapsodes van començar el seu camí musical en la localitat de Llíria, d'on s'inspiraren en moltes de les lletres. El grup va presentar el seu primer àlbum, Contes per versos en la sala Loco de València. Aquest àlbum es considera un disc fundacional. El 2007 va rebre el Premi Ovidi Montllor «grup revelació» i l'any següent el primer premi del Circuit de la Música en Valencià, i el premi a la millor lletra dels Ovidi Montllor de 2009.
En aquesta mateix lloc, la sala Loco, es van acomiadar el gener de l'any 2014 amb el disc Pessics i Pessigolles. Amb la marxa d'Andreu Laguarda a l'Amèrica del Sud es tancava la trajectòria del grup, pioner al País Valencià en l'ús del valencià en el hip-hop. Respecte a aquesta última qüestió el grup va dir que «veuen el present del hip-hop valencià (i no només en valencià) amb esperança, presa d'una ebullició que no era tan palpable, perquè el rap és una música que, vaja on vaja, tindrà acceptació en més o menys mesura, tot i que és clar que, per a nosaltres, acaba de nàixer i que no està al nivell de les grans estreles del rap espanyol».
Un any després de la dissolució del grup, dos dels integrants de Rapsodes, Ivan Almero i David de Matías, van encetar un nou projecte musical junt amb Sandra Aragó i Berta Íñiguez: Herba Negra.
Quant a Mireia Vives, des de l'any 2016 conforma un duet musical amb el guitarrista Borja Penalba. A més, és una de les components del conjunt artístic Ovidi4.

## Discografia

A més dels discos propis, van formar part d'un disc d'homenatge a Raimon (Gràcies, Raimon. Al vent: 50 anys; 2009), i un altre que recordava Ovidi Montllor i Joan Fuster (A dos de val; 2012).

## Referències

* ↑ Pau «Entrevista amb Rapsodes». InfoTúria, 17-05-2011.
* ↑ «Contes per versos». [Consulta: 16 agost 2017].
* ↑ Castellano, E. ««Hem notat que la nova música creix entre els joves»». El Punt Avui, 31-07-2010.
* ↑ Aliaga, Xavier «Rimant en valencià». El País, 11-05-2011. ISSN: 1134-6582. «Rapsodes, els pioners del 'hip hop' autòcton, tornen amb 'Ouiea', un segon treball de confirmació»
* ↑ Pérez de Ziriza, Carlos «L'última rima de Rapsodes». El País, 14-01-2015. «La banda de ‘hip-hop’ valenciana, pionera al nostre país en l'ús del català, s'acomiada al cap de vuit anys de trajectòria»
* Pàgina web de Rapsodes a Viasona [Consulta: 11 de novembre de 2021].
* Notícia sobre el comiat de rapsodes, revista Enderrock: EDR 3 [Consulta: 12 de novembre de 2021].
* Entrevista d'Enderrock a Ivan Almero sobre Herba Negra [Consulta: 12 de novembre de 2021].
# Eustaci de Constantinoble

Eustaci (en grec medieval Ευστάθιος) va ser patriarca de Constantinoble de l'any 1019 al 1025.
Era Protoiereu al palau reial i l'emperador Basili II Bulgaròcton el va nomenar patriarca després de la mort de Sergi II.
Va morir el mes de novembre o desembre de l'any 1025. L'Església Ortodoxa el va declarar sant i celebra la seva festa el dia 31 de maig. El va succeir Aleix I Estudita.

## Referències

* ↑ «Ὁ Ἅγιος Εὐστάθιος Πατριάρχης Κωνσταντινουπόλεως» (en grec). ΜΕΓΑΣ ΣΥΝΑΞΑΡΙΣΤΗΣ. [Consulta: 9 juliol 2023].
# Korsàkov

Korsàkov (en rus: Корсаков) és una ciutat de l'óblast de Sakhalín, a Rússia, segons el cens del 2021 tenia 33.451 habitants.

## Referències

* ↑ Телефонные коды Сахалина - Dialing codes of Sakhalin Arxivat 17 December 2017$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. (rus)
* ↑ The Conquest of Ainu Lands, Brett L. Walker, ISBN 0-520-24834-1, ISBN 978-0-520-24834-2
* ↑ Coast of Kushunkotan Arxivat 29 September 2007$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine., 1873 map.
# 399

El 399 (CCCXCIX) fou un any comú començat en dissabte del calendari julià.

## Esdeveniments

* 27 de novembre - el Vaticà (Roma): el conclave proclama Anastasi I com papa.

## Naixements

* 19 de gener: Augusta Aelia Pulcheria, imperadriu de l'Imperi Romà d'Orient , mort el 453

## Morts

* 7 de febrer: Nintoku, emperador del Japó

## Referències

* ↑ Martínez, Tomàs. «Santoral, 19 de desembre». Card.cat, 19-12-2022. [Consulta: 28 gener 2024].
* ↑ Pulcheria a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 604
* ↑ «Genealogy of the Emperors of Japan» (pdf) (en japonès, anglès). The Imperial Houshold Agency. [Consulta: 28 gener 2024].
# Refugi de les Gavarres

El jaciment arqueològic del Regufi de les Gavarres se situa en uns terrenys erms i planers que es troben al municipi de Cassà de la Selva a Catalunya, a tocar el camí dels Metges i la urbanització dels Refugis de les Gavarres, als primers estreps del massís de les Gavarres. Aquestes restes d'un assentament o campament a l'aire llibre formen els primers vestigis d'una ocupació prehistòrica al terme de l'actual municipi de Cassà.
Fou descobert a mitjan dels anys noranta del segle xx per Joaquim Llinars, un affecionat arqueòleg de Llagostera. L'any 2003 es va visitar el jaciment per catalogar-lo amb motiu de la revisió de la Carta Arqueològica de la comarca de la Selva. En aquesta ocasió es va poder establir dues fases d'ocupació: una primera al paleolític superior i una segona als neolític, calcolític o l'edat de bronze. S'hi van descobrir diversos elements d'indústria lítica de sílex, que apareixien associats a un petit dipòsit superficial de llims argilosos d'una intensa coloració vermella que van permetre confirmar la localització precisa del jaciment.

## Troballes

S'hi han recollit en superfície artefactes d'una abundant indústria lítica tallada majoritàriament en sílex i que, de manera molt general, està caracteritzada per un fort component laminar i microlític. A part d'alguns nuclis i un lot relativament nombrós d'útils retocats, les ascles, els fragments de talla i les làmines de petita grandària constitueixen el gruix de les col·leccions.
Entre els útils retocats cal destacar rascadores, burins de diversa conformació i complexitat i algunes làmines en dors. El caràcter leptolític del jaciment permet atribuir-lo o bé al paleolític superior inicial (potser a un estadi evolucionat de l'aurinyacià, comparable en aquest cas als jaciments del mateix període de Llagostera) o bé al paleolític superior final (magdalenià). Tot i això, el conjunt del material no permet proposar una atribució cronològica o cultural precisa.

## Referències

* ↑ «Inventari del Patrimoni Arquitectónic de Catalunya». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 març 2021].
* ↑ Niell i Ciurana, Xavier. «Els orígens de Cassà» (pdf). Grup de Recerca d’Estudis Cassanencs, 13-06-2014.
* 1 2 Niell i Ciurana, 2014, p. 103.
* 1 2 Niell i Ciurana, 2014, p. 108.

## Bibliografia

* Cantón i Playà, Pere. Les comarques Gironines: Del Paleolític als Visigots. Diputació de Girona, Associació Arqueològica de Girona, 2001.
* Niell i Ciurana, Xavier. «Prospecció arqueològica a la zona del Puig Gros – Era de la llaca – Serra Llarga i Solells d'en Barril (Cassà de la Selva, Gironès)». A: Dotzenes Jornades d'Arqueologia de les Comarques de Girona : Besalú, Hospital de Sant Julià, 13 i 14 de juny de 2014 (pdf). Barcelona: Generalitat de Catalunya, Museu d'Arqueologia de Catalunya i Universitat de Girona, 2014, p. 101-109. ISBN 978-84-8458-437-7.
# Estrella Durá Ferrandis

Estrella Durá Ferrandis (Puçol, 22 de setembre de 1963) és una psicòloga, professora universitària i política valenciana. Membre del Partit Socialista Obrer Espanyol, el 2019 va ser elegida diputada al Parlament Europeu.
El 1986 va graduar-se en psicologia per la Universitat de València i el 1989 va obtenir un doctorat. Les seves investigacions se centren en el camp de la psicologia de la salut.

## Referències

* ↑ «Inicio | Estrella DURÁ FERRANDIS | Eurodiputados | Parlamento Europeo» (en castellà). [Consulta: 12 abril 2020].
* ↑ «Estrella Durá Ferrandis» (en espanyol europeu). [Consulta: 12 abril 2020].
# Carlota de Prússia (filla d'Albert de Prússia)

Frederica Lluïsa Guillemina Marianna Carlota de Prússia (Berlín, 21 de juny de 1831 -Meiningen, 30 de març de 1855) nascuda princesa de Prússia, fou duquessa de Saxònia-Meiningen per matrimoni.
Carlota va néixer al palau de Schönhausen i va tenir una educació acurada. De jove va demostrar tenir talent musical, cosa que van fer notar músics de renom com Wilhelm Taubert, Theodor Kullak i Julius Stern. Va compondre algunes marxes militars, cançons i peces per a piano. Les composicions més destacades són la mara del regiment dels cuirasses Geschwindmarsch N°55 i la marxa turca Defilemarsch für türkische Musik N°162. Sembla que la seva filla Isabel va heretar aquest talent. El seu pare era el príncep Albert de Prússia (1809-1872), fill del rei Frederic Guillem III i de la duquessa Lluïsa de Mecklenburg-Strelitz; la seva mare era la princesa Marianna d'Orange-Nassau (1810-1883), filla del rei Guillem I dels Països Baixos i de la princesa Guillemina.
Carlota es va casar a Charlottenburg el 18 de maig del 1850 amb el duc Jordi II de Saxònia-Meiningen (1826-1914), fill del duc Bernat II de Saxònia-Meiningen (1800-1882) i de la princesa Maria Federica d'Assia-Kassel (1804-1888). Es tractava d'un matrimoni d'amor i el temps de prometatge fou breu. La seva mare li va donar com a regal de noces un palau a la vora del llac de Como, que des de llavors s'anomena Vil·la Carlotta.
Carlota i el seu marit van tenir quatre fills:
* Bernat, nascut l'1 d'abril del 1851 i mort el 16 de gener del 1928, futur duc, es va casar amb la princesa Carlota de Prússia (1860-1919);
* Jordi Albert, nascut el 12 d'abril del 1852 i mort el 27 de gener del 1855;
* Maria Isabel, nascuda el 23 de setembre del 1853 i morta el 22 de febrer del 1923;
* un fill mascle, nascut el 29 març del 1855 i mort el 30 de març del 1855.
Encara que la vil·la de Como era la seva preferida, el matrimoni també va viure a Berlín, Potsdam i a Meiningen.
El 27 de gener del 1855 el seu segon fill, Jordi Albert, va morir i dos mesos després va morir ella a causa del part del quart fill. El seu marit es va casar dues vegades més, amb Feodora de Hohenlohe-Langenburg i amb Ellen Franz. Carlota fou sepultada al cementiri del parc de Meiningen.

## Referències

* 1 2 3 Darryl Lundy, Genealogia de la princesa Carlotta
* ↑ Hofmeister, Adolf Moritz. Handbuch der musikalischen Literatur; oder, Allgemeines systematisch-geordnetes Verzeichnis der in Deutschland und in den angrenzenden Ländern gedruckten Musikalien auch musikalischen Schriften und Abbildungen, mit Anzeige der Verleger und Preise, volum 5. F. Hofmeister, 1860, p. 13.
* ↑ Marburg, Silke. "Europäischer Hochadel: König Johann von Sachsen (1801-1873) und die Binnenkommunikation einer Sozialformation. Akademie Verlag, 2008, p. 283.

## Bibliografia

* Koller, Ann MarieEdith. "The Theater Duke: George II of Saxe-Meiningen and the German Stage". Stanford University Press, 1984. ISBN 0-8047-1196-8.
# Alcide d'Orbigny

Alcide Charles Victor Marie Dessalines d'Orbigny (Couëron (Loira Atlàntic), 6 de setembre de 1802 - Pierrefitte-sur-Seine (Sena aint-Denis), 30 de juny de 1857) va ser un naturalista francès que va fer aportacions en els camps de la zoologia (incloent la malacologia), paleontologia, geologia, arqueologia i antropologia.
La família d'Orbigny es va traslladar a La Rochelle el 1820, on Alcide va estudiar les criatures marines que va anomenar "foraminifera". A París va ser deixeble del geòleg Pierre Louis Antoine Cordier (1777-1861) i de Georges Cuvier. Durant tota la seva vida d'Orbigny va seguir les teories de Cuvier i oposr-se al Lamarquisme.

## Estada a Amèrica del Sud

D'Orbigny dins una missió del Museu de París va viatjar a Amèrica del Sud entre 1826 i 1833. Va tornar a França amb una gran col·lecció de més de 10.000 espècimens de biologia. Una part va descriure al seu llibre La Relation du Voyage dans l'Amérique Méridionale pendant les années 1826 à 1833 (París, 1824-47). El seu contemporani, Charles Darwin va dir que aquest llibre era «un dels més grans monuments de la ciència al segle XIX». D'Orbigny va assignar el nom comú de Rhea de Darwin a l'ocell sud-americà Rhea pennata.

## Després de 1840

El 1840, d'Orbigny va publicar La Paléontologie Française (8 volums) sobre fòssils de França. El 1849 va seguir sobre el mateix tema Prodrome de Paléontologie Stratigraphique, que conté unes 18.000 espècies amb comparacions bioestratigràfiques. El 1853 va esdevenir professor de paleontologia al Museu Nacional d'Història Natural i publicar el seu Cours élémentaire que va fer de la paleontologia una ciència independent de la zoologia. Actualment en aquest museu hi ha una Salle d'Orbigny sovint visitada pels experts.
Va descriure les primeres escales de temps de la geologia i definir nombrosos estrats geològics que encara s'usen com cronoestratigràfics. Va morir el 30 de juny del 1857 a Pierrefitte-sur-Seine, prop de París.

## Tàxons

Els següents tàxons, gèneres i espècies van rebre el seu nom:
* Nerocila orbignyi (Guérin, 1832)
* Alcidia Bourguignat, 1889
* Ampullaria dorbignyana Philippi, 1851
* Pinna dorbignyi Hanley, 1858
* Haminoea orbignyana A. de Férussac, 1822
* Pink Cuttlefish, Sepia orbignyana Férussac, 1826
* Orbignya speciosa (Mart. ex Spreng.) Barb.Rodr. - Palmerabrasilera "Babaçu"
* Potamotrygon orbignyi (Castelnau, 1855)

## Referències

* ↑ C. Michael Hogan. 2009. Lesser Rhea: Rhea pinnata, GlobalTwitcher.com, ed. N. Stromberg Arxivat 2011-10-04 a Wayback Machine.
* ↑ "Conception et suites de la Paléontologie française d'Alcide d'Orbigny", Comptes Rendus Paleologiques 1.7 (December 2002) pp 599-613.
* ↑ Agnès Lauriat-Rag, "La collection d'Invertébrés fossiles d'Alcide d'Orbigny et la salle d'Orbigny", Comptes Rendus Paleologiques 1.7 (December 2002) pp 615-627.

## Enllaços externs

* «Còpies electròniques d'algunes obres seves» (en francès). Gallica..
* Dictionnaire Universel d'Histoire Naturelle (e-Book).

## Vegeu també

* Esdeveniment de límit Cenomanià-Turonià
# Kom Ombo

Kom Ombo (كوم أمبو) (copte: Embo; grec: Oμβοι, Omboi o Ombos; llatí: Ambo o Ombi) és una ciutat d'Egipte a la governació d'Assuan; és famosa pel seu temple del segle ii aC. És a uns 70 km al nord d'Assuan. La seva activitat principal és el tèxtil, el turisme i l'agricultura. Té uns 50.000 habitants.
És l'antiga ciutat egípcia de Nubt ('ciutat de déu'), però és molt més al sud de l'antiga ciutat de Nubt o Naqada, que també fou coneguda en època clàssica com a Ombos, i es diu Tukh en àrab. La primera era al nomós V de l'Alt Egipte, mentre que Kom Ombos era al nomós I. Ombos (Kom Ombo) tenia un suburbi a l'altre costat de riu, anomenat Contra Ombos.
Fou seu d'una guarnició sota diverses dinasties faraòniques, els Ptolomeus i els romans.
La ciutat té dos temples construïts amb pedres de les pedreres de Hadjar Selseleh, properes a la ciutat. Un dels temples era dedicat a Apol·lo (Aroeres) i a altres deïtats locals, especialment Sobek. Un petit temple al nord-oest era consagrat a Isis.
En el període cristià fou seu d'un bisbe. Com a bisbat catòlic modernament, hi fou bisbe (1958-1963) Karol Wojtyla (Joan Pau II) abans de ser nomenat bisbe de Cracòvia.

## Vegeu també

* Temple de Kom Ombo.