OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aristostomias tittmanni

Aristostomias tittmanni és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 21,5 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües subtropicals que viu entre 15-2000 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Açores, davant les costes de Xile i des del Canadà fins al Golf de Mèxic i el Carib.

## Referències

* ↑ Zugmayer E., 1913. Diagnoses de stomiatidés nouveaux provenant des campagnes du yacht "Hirondelle II" (1911 et 1912). Bull. Inst. Oceanogr. (Mònaco) Núm. 253. 1-7.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Mundy, B.C., 2005. Checklist of the fishes of the Hawaiian Archipelago. Bishop Museum Bulletins in Zoology. Bishop Mus. Bull. Zool. (6):1-704.
* ↑ Santos, R.S., F.M. Porteiro i J.P. Barreiros, 1997. Marine fishes of the Azores: annotated checklist and bibliography. Bulletin of the University of Azores. Supplement 1. 244 p.
* ↑ Pequeño, G., 1989. Peces de Chile. Lista sistemática revisada y comentada. Rev. Biol. Mar., Valparaiso 24(2):1-132.
* ↑ Scott, W.B. i M.G. Scott, 1988. Atlantic fishes of Canada. Can. Bull. Fish. Aquat. Sci. 219: 731 p.
* ↑ Sutton, T.T. i T.L. Hopkins, 1996. Trophic ecology of the stomiid (Pisces: Stomiidae) fish assemblage of the eastern Gulf of Mexico: strategies, selectivity and impact of a top mesopelagic predator group. Mar. Biol. 127:179-192.
* ↑ Claro, R., 1994. Características generales de la ictiofauna. p. 55-70. A R. Claro (ed.) Ecología de los peces marinos de Cuba. Instituto de Oceanología Academia de Ciencias de Cuba i Centro de Investigaciones de Quintana Roo.
* ↑ Claro, R. i L.R. Parenti, 2001. The marine ichthyofauna of Cuba. p. 21-57. A Claro, R., K.C. Lindeman i L.R. Parenti (eds) Ecology of the marine fishes of Cuba. Smithsonian Institution Press, Washington i Londres. 253p.
* ↑ Bigelow, H.B., D.M. Cohen, M.M. Dick, R.H. Gibbs, Jr., M. Grey, J.E. Morrow, Jr., L.P. Schultz i V. Walters, 1964. Fishes of the western North Atlantic. Part four. New Haven, Sears Found. Mar. Res., Yale Univ.
* ↑ Moore, J.A., M. Vecchione, K.E. Hartel, B.B. Collette, J.K. Galbraith, R. Gibbons, M. Turnipseed, M. Southworth i E. Watkins, 2001. Biodiversity of Bear seamount, New England seamount chain: results of exploratory trawling. Scientific Council Research Document. Northwest Atlantic Fisheries Organization. Dartmouth NS 01/155: 8p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Telmatobius peruvianus

Telmatobius peruvianus és una espècie de granota que viu a Xile i al Perú.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Monteza, J.I., Lehr, E., Neira, D., Sinsch, U., Veloso, A. & Núñez, H. 2004. Telmatobius peruvianus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 17 de gener de 2008.
# Dos punts

Els dos punts són un signe de puntuació que s'escriu :. Es col·loquen entre paraules i oracions.
Segons les convencions de l'idioma, poden exigir un espai després o una lletra majúscula. En català es posen enganxats al caràcter de l'esquerra, es deixa un espai en blanc i se segueix en minúscula. Per exemple: així mateix.

## Usos

* marcar l'inici d'una enumeració (com els que precedeixen aquest llistat, per exemple)
* introduir un tros de diàleg en estil directe
* separar el capítol dels versets en escrits antics com poemes de l'èpica o textos religiosos
* separar l'hora dels minuts en format digital (exemple: 23:45)
* iniciar un exemple o una definició quan s'anuncien explícitament
* introduir la conclusió lògica del discurs precedent
* separar títols i subtítols
* funcionar com un apòstrof en finès i suec
* funcionar com a signe de divisió o proporció amb nombres
* equivaldre als ulls en els emoticons
* introduir el text d'una carta
# Gardiner (Maine)

Gardiner és una ciutat del Comtat de Kennebec a l'estat de Maine (EUA).

## Demografia

Segons el Cens dels Estats Units del 2000 Gardiner tenia 6.198 habitants, 2.510 habitatges, i 1.603 famílies. La densitat de població era de 152,7 habitants/km².
Dels 2.510 habitatges en un 32,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,1% hi vivien parelles casades, en un 10,6% dones solteres, i en un 36,1% no eren unitats familiars. En el 29,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,41 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,97.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,8% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 29,7% entre 25 i 44, un 24,2% de 45 a 60 i un 13,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.103 $ i la renda mediana per família de 42.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.069 $ mentre que les dones 25.399 $. La renda per capita de la població era de 18.033 $. Entorn de l'11,4% de les famílies i el 13,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Gardiner». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 15 de febrer 2020. [Consulta: 7 d’agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Gardiner». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Breinert

Breinert és una vila de la comuna de Biwer, situada al districte de Grevenmacher del cantó de Grevenmacher. Està a uns 19 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Breinert». [Consulta: 24 setembre 2015].
# Derbhavti

Derbhavti o Derbhauti fou un estat tributari protegit del districte de Khandesh a la presidència de Bombai del grup anomenats Estats Dangs amb una superfície de 440 km² i una població a l'entorn de 3.000 persones, amb uns ingressos estimats de 370 lliures a l'any. Limitava al nord amb Savarkhal i Karvandia Mal, a l'est amb Kokar i Kothar, al sud amb Bibulpada i Burkhari, i a l'oest amb Visdhule i Patvehr. El sobirà vers el 1880 era Nathu Ankush, un bhil de poc més de 30 anys, amb residència a Uga; la successió seguia el principi de primogenitura i no gaudia de sanad d'adopció.

## Bibliografia

* Gaseta del districte de Khandesh
# Diada de la Sardana

Diada de la Sardana és una festa que se celebra des del 1960 a Catalunya, organitzada per l'Obra del Ballet Popular per fomentar les ballades de sardanes i el sardanisme, és a dir, els valors identitaris, socials i culturals de la sardana. Els actes centrals tenen lloc a l'anomenada Ciutat Pubilla de la Sardana, diferent cada any. La celebració és de gran abast i origina activitats arreu del món, allà on un grup de catalans vol adherir-se a aquesta commemoració amb voluntat d'enaltir la sardana i que només té un element distintiu i unitari, que és la interpretació d'una mateixa composició.
Inicialment se celebrava el diumenge entre el 23 d'abril (Sant Jordi) i el 27 d'abril (Mare de Déu de Montserrat), sent posteriorment traslladada al diumenge anterior a la diada de Sant Joan.
El Missatge del Dia Universal de la Sardana, un compendi d'aplecs o, com va escriure Josep Mainar, L'Aplec dels Aplecs, que organitzava inicialment l'Obra del Ballet Popular i des del 20212 la Confederació Sardanista de Catalunya, és una comunicació pública, de sentit ideològic, sobre aquesta dansa, redactada per una personalitat destacada en l'àmbit literari, científic, cultural o polític. Aquestes comunicacions, que hom va decidir anomenar Missatges, es pronuncien a la Ciutat Pubilla.
Aquests Missatges es varen iniciar el 24 d'abril de l'any 1960, a Girona. De llavors ençà, any rere any, s'han anat elaborant nous Missatges que han estat acollits amb emoció pel món sardanista, alguns dels quals han merescut una destacada repercussió pel seu contingut i pel personatge que l'ha emès.
Els Missatges donen fe de l'alta consideració que mereix la nostra dansa. Personalitats dels camps més diversos, nacionals o foranes, s'han manifestat amb elogi: Albert Schweitzer, Premi Nobel de la Pau de 1953, en el Missatge que adreçava als dansaires el 1962, els saludava així: Teniu tota la raó de conservar el vostre poble, en els temps moderns, les seves danses airoses i l'ideal de la dansa encarnat en la sardana. I el gran músic Pau Casals, l'any 1968, acabava el seu Missatge amb unes frases lapidàries: Musicalment la sardana constitueix (...) un dels patrimonis més importants de la nostra cultura. Una sardana ballada en una plaça de qualsevol poble és un homenatge vivent de Catalunya a un dels seus compositors.
Per no fer la llista exhaustiva, podríem citar el de Josep Carner, Víctor Català, o el bisbe Pere Casaldàliga, des de la selva amazònica, entre la quarantena llarga de Missatges donats a conèixer fins avui.

## Referències

* ↑ «Diada de la Sardana». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Wirth, Rafael «Josep Espar i Ticó organiza el día Universal de la Sardana». La Vanguardia, 18-06-1999, pàg. 2.

## Bibliografia

* Castells, Pere «Torroella de Montgrí Ciutat Pubilla de la Sardana 1975». Llibre de la Festa Major de Torroella de Montgrí, 1975 [Consulta: 8 gener 2015].
* La Sardana de Josep Maria Mas i Solench, Col·lecció Som i serem.
# Drusa (mineralogia)

Una drusa és una formació mineral en la qual els cristalls d'un o més tipus de minerals s'organitzen al voltant d'un nucli que sol ser un altre cristall.
Els minerals comuns que es presenten sovint en forma de drusa són la pirita, el quars, l'ortoclasa i la fluorita.
# Drusa (gènere)

Drusa és un gènere monotípic, una planta herbàcia de la família de les Apiàcies. La seva única espècie és Drusa glandulosa. Es distribueix pel nord d'Àfrica i el sud de la península Ibèrica. Concretament és originària de la zona de boires de Cal Madow a Somàlia.
És una herba caducifòlia, amb tiges de fins a de 60 cm de longitud. Les fulles són oposades, d'ovades a orbiculars, 2-7 x 3-8 cm, més aviat lleugerament trilobades; pecíols de fins a 10 cm de longitud, amb pèls estrellats i gloquidis. Les inflorescències en umbel·les presenten d'1 a 5-flors, sobre peduncles de fins a 4 cm de llarg; falta l'involucre. Els pètals són blancs i per fora pubescents estrellats. Els fruits són sèssils o subsèssils, de 5 a 8 mm de longitud i amplitud, lleugerament cordats a la base, i essent les nervadures laterals.

## Referències

* ↑ «Drusa glandulosa» a EOL. Data consulta: 16 de juny de 2014.
* ↑ «Drusa glandulosa». Royal Botanic Gardens, Kew: World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 27 setembre 2012].
* ↑ «Drusa glandulosa» a Jstor.

## Bibliografia

* Flora Somalia, Vol 2 (1999) Author: by M. Thulin [updated by M. Thulin 2008]
Viccionari
# Dionisi el Periegeta

Dionisi el Periegeta (grec antic: Διονύσιος ὁ Περιηγητής, llatí: Dionysius Periegetes, literalment 'el de la descripció') fou un poeta grec que va escriure una periegesi o descripció de la terra en versos hexàmetrics que s'ha conservat.
Va viure en temps dels emperadors romans: s'ha situat en temps d'August, de Neró i de Marc Aureli, i també en temps de Septimi Sever i els seus fills. Eustaci de Tessalònica, el seu comentarista, tenia dubtes sobre l'època en què va viure, però probablement devia ser al segle iii, perquè parla dels huns, o al segle iv. Eustaci el fa africà de naixement, però la Suïda diu que era nascut a Bizanci o en algun lloc molt pròxim.
La Periegesi de Dionís conté una descripció de tota la terra coneguda al seu temps, i l'autor segueix fidelment les opinions d'Eratòstenes. Està escrita en un estil cuidat, i va ser molt coneguda en el seu temps. Aviè en va fer una traducció al llatí, i Priscià de Cesarea una altra en 1087 versos hexàmetres. Eustaci en va fer un comentari molt valuós, que també es conserva.
A part d'aquesta obra, Eustaci de Tessalònica també li atribuí les obres següents: λιθικά (Sobre les pedres), ὀρνιθικά (Sobre els ocells, que s'atribueix també a un Dionís de Filadelfia) i Βασσαρικά (Dionisíaques). Esteve de Bizanci cita sovint aquesta darrera obra.

## Referències

* ↑ 38.Dionysius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1043-1044
# El Bañuelo

El Bañuelo és un edifici, declarat Bé d'Interès Cultural, situat en la Carrera del Darro, en Granada, comunitat autònoma d'Andalusia, Espanya, que conté un ḥammān o bany àrab, d'època zírida, segle xi.
En la Granada musulmana, aquest edifici era el ḥammān del barri de Rabad Haxarris (o dels Axares), conegut com a ḥammān al-Ŷawza o 'bany del nogal'. En altres èpoques va ser també conegut com a Bany de Palacios i Bany de la Porta de Guadix. Està situat al costat del riu Darro, enfront del Pont del Cadí. S'accedeix a ell a través d'un petit pati amb safareig. La sala principal. disposa d'arcuació en tres dels seus costats, amb arcs de ferradura. Les columnes sobre les quals descarreguen els arcs, tenen capitells romans, visigots i califals, reutilitzats d'edificis més antics derruïts. En un gravat de G. Prangey, de 1837, apareix enmig d'aquesta sala una gran safareig. L'edifici compta, a més, amb altres dues sales cobertes, una immediata a l'accés, i una altra anàloga, darrere de la principal, seguint l'esquema típic d'aigües de les termes romanes (freda-temperada-calenta).
Al fons de l'edifici existeix una sala, avui sense coberta, que va contenir, en el seu moment, les calderes. Totes les sales tenen claraboies octogonals o en forma d'estel.
* Interiors de El Bañuelo

## Referències

* ↑ Ministeri de Cultura d'Espanya. Patrimoni Històric.
* ↑ Seco de Lucena Paredes, Luis,. La Granada nazarí del siglo XV. Granada: Patronato de la Alhambra, 1975, p. 50 y 129.
* ↑ Baena Alcántara, María Dolores et al.. Ruta del Califato: un recorrido histórico-monumental de Córdoba a Granada. Sevilla: Junta de Andalucía, Consejería de Turismo, Comercio y Deporte, Consejería de Cultura; El Legado Andalusí, 2005, p. 521. ISBN 84-96395-02-2.
* ↑ Jerez Mir, Carlos. Guía de arquitectura de Granada. Sevilla: Consejería de Cultura de la Junta de Andalucía, 1996, p. 32. ISBN 84-921824-0-7.
# El Chavo animado

El Chavo animado, també conegut com a El Chavo Del 8 Serie Animada, és una sèrie de televisió mexicana produïda per Televisa i Ánima Estudios, basada en la sèrie live action El Chavo del Ocho, creada per Roberto Gómez Bolaños, produïda per Televisa Ánima Estudios. Es va emetre a Canal 5, i també es van veure repeticions a Las Estrellas i Cartoon Network Latin America. Es van emetre 134 episodis entre 2006 i 2014 i i va comença una pausa.

## Referències

* ↑ «El Chavo del 8». Slate.com, 04-11-2005. [Consulta: 7 setembre 2008].
* ↑ Crump, William D.. Happy Holidays—Animated! A Worldwide Encyclopedia of Christmas, Hanukkah, Kwanzaa and New Year's Cartoons on Television and Film. McFarland & Co, 2019, p. 44–45. ISBN 9781476672939.
# El Chavo del Ocho

El Chavo del Ocho (literalment en català El noi del vuit) va ser una sèrie setmanal de televisió mexicana creada, guionitzada, produïda, dirigida i protagonitzada per l'actor Roberto Gómez Bolaños, Chespirito i emesa originàriament entre els anys 1973 i 1980 [a partir de 1980 i fins a 1992 la sèrie continuarà emetent-se, com a part (juntament amb El Chapulín Colorado) del show de Chespirito]. La sèrie ser estrenada al Canal 8 de Mèxic, si bé al desaparèixer aquest canal i crear-se l'empresa Televisa, la sèrie s'emetrà al Canal de las Estrellas i a Galavisión, ambdós canals del grup Televisa. En 2006 va crear-se una versió en dibuixos animats de la sèrie.
El Chavo del Ocho és la història d'un xiquet orfe i molt, simplement, com "el Chavo del 8", i que viu en un veïnatge de la Ciutat de Mèxic, en el departament número 8, i que té com "amagatall secret" un barril situat en el pati principal del veïnatge. Allí, ell ha de conviure amb els particulars veïns del veïnatge, amb els quals sempre es veu embolicat en divertides situacions.

## Història de l'emissió

El personatges de El Chavo van aparèixer originàriament com a personatges de sketch curts al programa Chespirito.
A principis de 1973, Telesistema Mexicano i Televisión Independiente de México (TIM) es van fusionar per convertir-se en Televisa. Després de la fusió, El Chavo del Ocho es va convertir en una sèrie setmanal de mitja hora de durada.
Fins aproximadament 1975, molts dels primers episodis van tenir una durada inferior als 30 minuts i van tenir un curt al començament, amb el Dr. Chapatin, Chómpiras, o un dels altres personatges dels sketchs de Chespirito.
Quan Carlos Villagrán va abandonar el programa, es va explicar que el seu personatge, Quico, s'havia anat a viure amb la seva padrina. No gaire després, Ramón Valdés també va deixar la sèrie. La sèrie setmanal de El Chavo va ser cancel·lada per Televisa el 1980.

### Chespirito

A partir del 1980, "Chespirito", va començar un nou programa, dins del qual va emetre de nou El Chavo del 8, El Chapulín Colorado i altres de les seues sèries. El debut de en aquest nou programa va ser reeixit, amb gran quantitat de nous episodis produïts. D'altra banda, el 1981, Ramón Valdés va tornar al show, després de protagonitzar alguns programes de poc èxit al costat de Villagrán. No obstant això, va deixar el programa de nou al final de l'any.
A finals dels 80 i principis dels 90, el nombre de nous episodis va començar a declinar, i molts episodis eren remakes dels primers. A més, com Chespirito es va fer gran, ja no es considerava llest per a exercir el paper d'un nen de 8 anys. Com a resultat, la producció d'El Chavo, va ser detinguda el 1992, tres anys abans de la cancel·lació de l'espectacle "Chespirito".

## Personatges

* El Chavo del Ocho (Roberto Gómez Bolaños, Chespirito)
* La Chilindrina (María Antonieta de las Nieves)
* Quico (Carlos Villagrán)
* Doña Florinda (Florinda Meza)
* Don Ramón (Ramón Valdez)
* Profesor Jirafales (Rubén Aguirre)
* Doña Clotilde, la bruja del 71 (Angelines Fernándes)
* Señor Barriga (Edgar Vivar)

## Enllaços externs

* Chavo del 8, Chapulin Colorado y Chespirito (castellà)
# Dutrowita

La dutrowita és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la turmalina. Rep el nom en honor de Barbara L. Dutrow, professora de la Universitat Estatal de Louisiana, expresidenta de la Mineralogical Society of America i governadora del Gemological Institute of America (GIA), per la seva investigació sobre el grup de la turmalina.

## Característiques

La dutrowita és un ciclosilicat de fórmula química Na(Fe$^{2+}$$_{2.5}$Ti$_{0.5}$)Al₆(Si₆O$_{18}$)(BO₃)₃(OH)₃O, sent el primer membre del grup de la turmalina amb titani essencial. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2019, sent publicada el 2023. Cristal·litza en el sistema trigonal. Es tracta del primer membre del grup de la turmalina amb titani essencial
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu d'Història Natural de la Universitat de Pisa (Itàlia), amb el número de catàleg: 19890.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Fornovolasco, a la localitat de Vergemoli de la província de Lucca (Toscana, Itàlia), on sol trobar-se associada a l'oxidravita. Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Dutrowite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 març 2022].
* ↑ Biagioni, Cristian; Bosi, Ferdinando; Mauro, Daniela; Skogby, Henrik; Dini, Andrea; Zaccarini, Federica «Dutrowite, Na(Fe2+2.5Ti0.5)Al6(Si6O18)(BO3)3(OH)3O, a new mineral from the Apuan Alps (Tuscany, Italy): the first member of the tourmaline supergroup with Ti as a species-forming chemical constituent». European Journal of Mineralogy, 35, 1, 10-02-2023, pàg. 81–94. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-35-81-2023 [Consulta: 31 març 2023].
# Duthiea

Duthiea és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.
Creix a les zones temperades i tropicals d'Àsia.

## Taxonomia

* Duthiea brachypodium (P. Candargy) Keng i Keng f.
* Duthiea bromoides Hack.
* Duthiea dura (Keng) Keng
* Duthiea macrocarpa (Stedje) F.Speta
* Duthiea nepalensis Bor
* Duthiea noctiflora (Batt. i Trab.) F.Speta
* Duthiea oligostachya (Munro) Stapf
* Duthiea senegalensis (Kunth) F.Speta
(vegeu-ne una relació més exhaustiva a Wikispecies)

## Sinònims

Thrixgyne Keng, Triavenopsis P. Candargy.

## Referències

* ↑ «Germplasm Resources Information Network, consultada 24.06.08». Arxivat de l'original el 2008-10-11. [Consulta: 24 juny 2008].
# El próximo Oriente

El próximo Oriente és una pel·lícula espanyola de 2006 dirigida, escrita i produïda per Fernando Colomo i protagonitzada per Javier Cifrián, Nur Levi i Asier Etxeandia.

## Sinopsi

Caín, un carnisser del barri madrileny de Lavapiés, està tip de passar inadvertit per a les dones. Abel, el seu germà, és tot el contrari. A més de ser maco té una vida model. Està casat amb una bellesa i és pare d'unes encantadores bessones. L'enveja que Caín li té és clara. Per sorpresa, Abel deixa embarassada a una noia de origen musulmà, veïna del barri. Tots es queden bocabadats quan el seu germà és el que dona la cara davant la família i es fa responsable de l'embaràs.

## Producció

La pel·lícula va ser estrenada el 18 d'agost de 2006.
El director, guionista i productor Fernando Colomo (Al sur de Granada) planteja amb aquesta pel·lícula la situació real que es viu en molts barris de les grans ciutats europees, on les races es barregen a conseqüència de la globalització i la immigració. La idea d'aquest film prové d'un anterior guió en el qual eren dues noies, una maca i una altra lletja, les protagonistes. Però després de conèixer millor el barri de Lavapiés, Colomo es va decantar per aquesta altra història. Per l'actor Javier Cifrián (del programa de televisió Agitación + IVA) aquest és el seu primer llargmetratge, el rodatge del qual l'ha alternat amb l'enregistrament del magazine de sketches. Altres actors són Nur Al Levi (El refugio del mar) i Asier Etxeandia (La mirada violeta).

## Repartiment

* Javier Cifrián... Caín
* Nur Levi ... Aisha
* Asier Etxeandia... Abel
* Ash Varrez... Shakir
* Lalita Ahmed ... Samaah
* Gayathri Kesavan... Reema
* Lakshmi Khabrani ... Fátima
* Laura Cepeda... Milagros
* Kira Miró... Pino

## Premis i nominacions

| Any | Lloc | País | Categoria | Nominat | Resultat |
| 2007 | Premis Goya | Espanya | Millor actor revelació | Javier Cifrián | Nominat |
| 2007 | Premis Goya | Espanya | Millor cançó | Juan Bardem | Nominat |
| 2007 | Festival Internacional de Cinema de Comèdia de Peníscola | Espanya | Millor director | Fernando Colomo | Guanyador |
| 2007 | Premi de la Unión de Actores y Actrices | Espanya | Millor actor revelació | Javier Cifrián | Nominat |

## Referències

* ↑ Fernando Colomo presenta «El próximo Oriente», ABC, 17 d'agost de 2006
* ↑ Abuín, Alberto. «'El Próximo Oriente', que Alá nos coja confesados» (en castellà), 20-08-2006. [Consulta: 10 juliol 2019].
* ↑ Torreiro, Mirito. «El próximo oriente» (en espanyol europeu), 29-05-2008. [Consulta: 10 juliol 2019].
* 1 2 «‘El próximo Oriente’, en ‘Historia de nuestro cine’» (en espanyol europeu), 22-08-2018. [Consulta: 10 juliol 2019].