OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Pere de Boldís Jussà

* No s'ha de confondre amb l'església de Sant Cristòfol de Boldís Jussà, modernament també dedicada a Sant Pere.
Sant Pere de Boldís Jussà és l'antiga església parroquial romànica del poble de Boldís Jussà, en el terme municipal de Lladorre, a la comarca del Pallars Sobirà. Està situada una mica allunyada del poble, al seu nord-oest. La seva categoria de parroquial es transferí a l'església de Sant Cristòfol, dins del nucli de població, que fou advocada modernament també a Sant Pere. És protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici d'una sola nau, escapçada més o menys per la seva meitat a l'alçada de la porta original, situada en la façana sud. La construcció d'una nova façana oest va deixar tot el sector de ponent com un àmbit semiexterior o porxos de la nova església escurçada, que és coberta amb estructura d'embigat de fusta capçada a llevant per un absis semicircular, precedit per un arc presbiteral.
A l'absis s'obren dues finestres, una al sud i una altra al centre, original, de doble esqueixada.
L'aparell és de reble, de lloses irregulars disposades horitzontalment, agafades amb fang, amb els paraments arrebossats amb morter de calç, i la volta absidial construïda amb tècnica de formigó encofrat.
Per les seves característiques, es pot considerar una obra rural del començament del segle xii que empra les tecnologies més tradicionals.

## Història

Malgrat que la capella de Sant Pere és un edifici de factura alt medieval, la primera menció que en tenim és de l'any 1904 en el Plan parroquial de l'Obispado de Urgel, que inclou dins la parròquia de Sant Pere de Boldís Jussà la capella de Sant Pere apòstol. Aquesta duplicitat d'advocacions pot portar a una certa confusió, ja que l'església parroquial de Boldís Jussà estigué tradicionalment dedicada a Sant Cristòfol, fins a una data incerta entre els segles XVII i XVIII, en què, malgrat conservar com a patró sant Cristòfol, fou dedicada a sant Pere apòstol, que és la mateixa advocació que presenta aquesta capella situada als afores de la població.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Sant Pere de Boldís Jussà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].

## Bibliografia

* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Unarre». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
# Holger Zander

Holger Zander (Sankt Michaelisdonn, 24 de maig de 1943) és un piragüista alemany, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio, on va disputar dues proves del programa de piragüisme. En la prova del K-4 1.000 metres, formant equip amb Günther Perleberg, Bernhard Schulze i Friedhelm Wentzke, guanyà la medalla de plata, mentre en la del K-2 1.000 metres, junt a Heinz Büker, guanyà la de bronze. Quatre anys més tard, als Jocs de Ciutat de Mèxic, fou novè en la prova del K-2 1.000 metres.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles al Campionat del Món de piragüisme en aigües tranquil·les, de bronze el 1963 i de plata el 1966, i una de plata al Campionat d'Europa de 1967. A nivell nacional guanyà cinc títols de K1 500 (1963, 1964, 1966 a 1968), dos de K1 1.000 metres (1964 i 1966) i quatre de relleus (1966, 1970 a 1972).

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Holger Zander». [Consulta: 27 agost 2022].
# Robinyera

El Robinyera és una muntanya de 3.003 m d'altitud, amb una prominència de 181 m, que es troba al massís de la Múnia, a la carena del circ de Barrosa, província d'Osca (Aragó).

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Coll, Xavier; Coll, Joan. Ordesa Vignemale Mte Perdido, Esc. 1:40.000. 4a. ed.. Granollers: Editorial Alpina, 1976 (E-25). ISBN 84-7011-067-5.
# Àlvar V del Congo

Álvaro V Mpanzu a Nimi va ser un manikongo del regne del Congo del 27 de febrer al 14 d'agost de 1636
Formava part del kanda Kimpanzu. Era cosí dels monarques fundadors del kanda Kinlaza que governaria el regne fins a la Guerra Civil Congo. El rei Álvaro V va prendre el poder després de l'enverinament del jove rei Álvaro IV. El rei Álvaro V estava gelós del poder creixent i l'estatus del futur Álvaro VI i el seu germà. Va aixecar un exèrcit contra ells i va ser derrotat. Els germans el van salvar i li van permetre continuar com a rei. Sis mesos més tard, el rei va fer un segon intent, però va ser assassinat i el tron va passar al rei Álvaro VI de la casa Kinlaza.

## Referències

* ↑ LaGamma, Alisa. Kongo: Power and Majesty. The Metropolitan Museum of Art, 2015, p. 14.
* 1 2 3 Bentley, William Holman: Pioneering on the Congo, Volume 1, page 32. Fleming H. revel Co., 1990
# Museu de l'Esmalt Contemporani

El Museu de l'Esmalt Contemporani és un museu de Salou, Tarragonès, creat l'any 1991.

## Descripció

Se situa a la torre vella de Salou, una torre de guaita que fou restaurada per fer-hi exposicions d'art i altres activitats culturals. Els fons d'esmalts està format per peces del segle xx, des dels anys 50 fins avui, però sobretot hi abunden les peces a partir dels anys 80. Hi tenen un paper destacat els primers premis de la biennal internacional «El Món de l'Esmalt» que organitza l'ajuntament de Salou. En dues estances de la torre vella de Salou es troben exposades més d'un centenar de peces que permeten descobrir al visitant aquesta tècnica artística sovint oblidada i considerada un art menor. Les peces provenen d'arreu del món, i són tan variades com les tècniques que utilitzen els artistes per fer-les. L'esmalt, tradicionalment relacionat amb la joieria, ha fet un pas més, com ho demostren els objectes exposats: relleus, escultures, quadres, miralls i tota mena d'obres creades per artistes contemporanis que experimenten amb aquesta tècnica. Hi trobarem esmalts pintats, alveolats, cloisonné, grisalla i tècniques mixtes on es fusiona l'art amb el foc.

## Història

La iniciativa de la creació del museu fou fruit de les manifestacions biennals d'exposicions d'esmalts que des de l'any 1985 se celebraven a les sales de la Torre Vella. Les primeres de caràcter nacional i des de l'any 1989 de caràcter internacional. El museu es va constituir sota el patronatge de l'Ajuntament de Salou l'any 1990 a la part més emblemàtica de la Torre Vella de Salou, és a dir, a la singular torre de guaita del segle xvi. Es va inaugurar i obrir al públic poc després, ja entrat l'any 1991 després de la remodelació dels espais on s'havia d'ubicar.
Segons explica el seu director, Andreu Vilasís, que també en fou l'inspirador i impulsor, cal esmentar que el Museu fou primer i únic arreu del món, com a col·lecció d'esmalts contemporanis, que es dedicava a l'art de l'esmalt al foc sobre metalls i amb peces realitzades als segles XX i XXI. Andreu Vilasís també és esmaltador i creador del Departament d'Esmalt de l'Escola Llotja de Barcelona, a més d'autor de nombrosos articles i llibres com «L'art d'esmaltar». El Museu de Salou va ser l'incentiu per a la creació d'alguns altres museus d'aquestes característiques a l'estranger: Alte Mühle, a Himmerod (Alemanya, 1998); el Shosenkyo Ropeway Cloisonné Art Museum, aquest mixt, d'esmalts històrics i contemporanis, a Tokyo (Japó, 1996); el Museum Voor Vlakglas en Emaillekunst, també mixt, d'esmalts i vitralls a Ravenstein (Holanda, 2004) i més recentment, el W.W. Carpenter Enamel Foundation Museum, a Kentucky (EUA).

## Referències

* 1 2 3 4 Clavé, Teresa. «El Museu de l'Esmalt Contemporani de Salou celebra 25 anys». lavila.cat. Arxivat de l'original el 22 de desembre 2015. [Consulta: 13 desembre 2015].
# Natalus jamaicensis

Natalus jamaicensis és una espècie de ratpenat natàlid endèmica de Jamaica.
Antigament estava inclosa dins el ratpenat d'orelles d'embut mexicà, tot i que s'ha vist que era clarament diferent.

## Referències

* ↑ Morgan, G. S. 1989b. Fossil Chiroptera and Rodentia from the Bahamas, and the historical biogeography of the Bahamian mammal fauna. P. 685-740, in Biogeography of the West Indies: Past, present, and future (C. A. Woods, ed.). Sandhill Crane Press, Gainesville, Florida, 878 pp. (anglès)
# Comarca de Cervera

La Comarca de Cervera és una comarca de La Rioja, també coneguda com a comarca de l'Alhama-Linares, la zona més sud-oriental de la Rioja Baixa, amb límits amb Navarra i Soria. Está situada a la zona de Sierra. En els últims anys, s'ha produït un important èxode.
    Núm. de municipis: 5
    Superfície: 291,23 $Km^{2}$
    Població (2007): 4.254 habitants
    Densitat: 14,61 hab/$Km^{2}$
    Latitud mitjana: 41º 59' 52" nord
    Longitud mitjana: 2º 1' 40" oest
    Altitud mitjana: 725,2 msnm

## Municipis de la comarca

* Aguilar del Río Alhama
* Cervera del Río Alhama
* Igea
* Navajún
* Valdemadera
# Acilia Calpurnia

Acilia Calpurnia va ser una llei romana datada l'any 66 aC sota els cònsols Mani Acili Glabrió i Gai Calpurni Pisó, que establia una multa pels condemnats per suborn i els inhabilitava a perpetuïtat per obtenir magistratures i assistir al senat, i concedia premis als acusadors.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 13.
# Scotts Valley

Scotts Valley és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 11.385 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Scotts Valley tenia 11.385 habitants, 4.273 habitatges, i 2.969 famílies. La densitat de població era de 955,6 habitants/km².
Dels 4.273 habitatges en un 36,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,3% hi vivien parelles casades, en un 7,9% dones solteres, i en un 30,5% no eren unitats familiars. En el 23,4% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,05.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,8% tenia menys de 18 anys, un 7% entre 18 i 24, un 30,2% entre 25 i 44, un 23,2% de 45 a 60 i un 13,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 72.449 $ i la renda mediana per família de 88.573 $. Els homes tenien una renda mediana de 74.183 $ mentre que les dones 40.492 $. La renda per capita de la població era de 35.684 $. Entorn del 0,9% de les famílies i el 2,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Scotts Valley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Scotts Valley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Iegorievka

Iegorievka (en rus: Егорьевка) és un poble de Baixkíria, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 25 habitants. Pertany al districte de Iermolàievo.

## Referències

* ↑ Закон Республики Башкортостан от 19.11.2008 № 49-з «Об изменениях в административно-территориальном устройстве Республики Башкортостан в связи с объединением отдельных сельсоветов и передачей населённых пунктов»
# Robinson R44

El Robinson R44 és un helicòpter lleuger de 4 places i propulsat per un motor de gasolina. És un disseny de l'empresa Robinson Helicopter Company basada a Califòrnia als Estats Units d'Amèrica.

## Variants

El 2016 la companyia introdueix la variant "Cadet" amb simplificacions per a fer-lo més apte per a l'entrenament i escoles de vol. Compta amb només 2 places, potència limitada a 210 cv i és lleugerament més lleuger i econòmic que la versió estàndard.

## Especificacions (R44 Raven II)

Dades de Robinson R44 Raven II Pilot's Operating Handbook and FAA approved rotorcraft flight manual, dated 13 June 2005.
Característiques generals
* Tripulació: un o dos pilots
* Capacitat: 4, incloent el pilot
* Càrrega útil: 340 kg
* Longitud: 11,65 m
* Diàmetre del rotor: 10,1 m
* Diàmetre de l'hèlix de cua: 1,5 m
* Alçada: 3,3 m
* Pes buit: 658 kg
* Pes carregat: 998kg
* Motors: 1× motor de 6 cilindres oposats amb injecció de combustible Lycoming IO-540-AE1A5, 248 cv (183 kW)
* * Tanc principal de combustible: 120 L
* Tanc auxiliar de combustible: 70 L
Rendiment
* Velocitat màxima: 240 km/h
* Velocitat de creuer: 200 km/h
* Abast: 560 km

## Referències

* ↑ Bergqvist, Pia. «Robinson R44 Cadet Ready for Customers». [Consulta: 8 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Robinson R44 - Lloc web oficial
# École nationale supérieure des mines de Saint-Étienne

École nationale supérieure des mines de Saint-Étienne és una universitat francesa, una Grande école d'enginyeria, fundada el 1816, amb seu a Saint-Étienne. Entre els objectius marcats per la universitat es troba donar suport al desenvolupament dels seus estudiants i empreses a través d'una sèrie de cursos i camps de recerca, des de la formació inicial d'enginyers generals ingénieurs civils des mines, fins a la docència del doctorat; des de les ciències dels materials fins a la microelectrònica passant per l'enginyeria de processos, la mecànica, el medi ambient, l'enginyeria civil, les finances, les tecnologies de la informació i l'enginyeria de la salut.
L'escola va ser fundada el 2 d'agost de 1816, a instàncies de Lluís XVIII.

## Graduats famosos

* Jean Baptiste Boussingault, un químic i agrònom francès

## Referències

* ↑ L’École des Mines de Saint-Étienne célèbre son bicentenaire
* ↑ École des Mines : 200 ans d’histoire racontés au musée d’Art et d’Industrie
* ↑ Quelques notes sur l'Ecole des Mines

## Enllaços externs

* École nationale supérieure des mines de Saint-Étienne - Lloc web oficial
# Museu de l'Exèrcit

El museu de l'Exèrcit d'Espanya, amb seu actual a Toledo, és el resultat de la fusió de diversos museus militars creats al llarg del segle xix i principis del xx. El seu nucli fundacional està constituït pel d'Artilleria i Enginyers.
Conforme al que es disposa en el Reial decret 1305/2009, de 31 de juliol, pel qual es crea la Xarxa de Museus d'Espanya, el museu de l'Exèrcit és un dels Museus Nacionals de titularitat i gestió estatal, adscrit al Ministeri de Defensa d'Espanya.

## Història

En 1803, a instàncies de Godoy, es crea a Madrid el Reial Museu Militar, antecedent més remot del Museu de l'Exèrcit actual. Es tracta d'un dels museus espanyols més antics i respon a l'interès existent en l'Europa de l'època per la conservació i difusió dels objectes relacionats amb la història militar. En aquest moment, les seves col·leccions responien a clars pressupostos didàctics, sent un dels seus principals objectius el suport per a la formació dels soldats, proporcionant un ensenyament complementari a les Acadèmies Militars.
En 1827, es produeix la divisió del Reial Museu Militar en dues seccions: el Museu d'Artilleria i el Museu d'Enginyers, amb organització i funcionament propis. En l'últim terç del segle xix, s'inicia una etapa de creació de nous museus militars. Sorgeixen així el Museu d'Intendència (1885), el Museu de Cavalleria (1889) i el Museu d'Infanteria (1908), que juntament amb els ja citats d'Artilleria i Enginyers mantindran una vida independent.
En 1929, es planteja ja la idea d'organitzar un nou museu reunint tots els museus militars existents, encara que mai va arribar a materialitzar-se. Caldrà esperar a la II República, quan es crea el Museu Històric Militar, en 1932, incloent seccions per a les quatre armes i els cossos d'Intendència i Sanitat Militar. Després de la guerra civil espanyola, el Museu va adquirir l'estructura i organització que es va mantenir vigent en el Saló de Regnes fins al seu recent trasllat.
Actualment i des de 2010 el Museu de l'Exèrcit té la seu a l'Alcàsser de Toledo, la qual cosa ha implicat no només un canvi geogràfic, sinó la reestructuració del concepte expositiu i el plantejament museogràfic, concordes amb les tendències més en voga.

## Bibliografia complementària

* Fernando Eguidazu, «Sobre el nuevo Museo del Ejército», Revista de Libros, 172, abril de 2011, págs. 34-35.

## Enllaços externs

* Museu de l'Exèrcit - Lloc web oficial
# Near Earth Asteroid Prospector

La Near Earth Asteroid Prospector, o NEAP, era un concepte per a una missió d'una petita nau espacial comercial innovadora per l'empresa privada SpaceDev. L'objectiu de la NEAP era volar a la destinació a un asteroide proper a la Terra que resideix més enllà de l'òrbita terrestre, aterrar amb èxit un o més instruments científics en l'asteroide, comunicar les dades científiques a la Terra, i reclamar l'asteroide com a propietat privada. El projecte va tenir dificultats per recaptar fons. Un dels candidats més probables era (4660) Nereus.

## Referències

* ↑ «SpaceDev Sells Ride to Asteroid». nasa jpl, 20-07-1999.
* ↑ «NEAP». Encyclopedia Astronautica. [Consulta: 11 febrer 2012].

## Vegeu també

* Explotació minera d'asteroides
# Comarca de Betanzos

La Comarca de Betanzos és una comarca de Galícia situada a la província de la Corunya. Limita amb la comarca d'O Eume al nord, amb la Terra Chá a l'est, amb la comarca de la Corunya a l'oest, i amb les d'Ordes, Terra de Melide i Arzúa al sud. En formen part els municipis de:
* Aranga
* Betanzos
* Coirós
* Curtis
* Irixoa
* Miño
* Oza-Cesuras
* Paderne
* Vilarmaior
* Vilasantar
# Acili Aviola

* «Aviola» redirigeix aquí. Vegeu-ne altres significats a «Aviola (desambiguació)».
Els Acili Aviola (llatí: Acilii Aviola) foren una branca de la gens Acília que apareixen al començament de l'Imperi i assoliren el consolat en diverses ocasions al llarg dels segles. Molt habitualment portaven el praenomen de Mani, altrament poc comú en altres famílies.
Personatges destacats varen ser:
* Acili Aviola, legat imperial l'any 21 sota el mandat de Tiberi
* Gai Calpurni Aviola (en), cònsol sufecte l'any 24; segons Syme, un Acili Aviola adoptat per un Calpurni, i tal vegada el mateix personatge que l'anterior
* Mani Acili Aviola (en), cònsol l'any 54, el darrer any de l'emperador Claudi, tal vegada fill de l'anterior
* Mani Acili Aviola (es), cònsol l'any 82, sovint considerat fill de l'anterior
* Mani Acili Aviola (es), cònsol l'any 122, sovint considerat fill de l'anterior
* Acili Aviola, membre dels arvals el 183 i el 186, tal vegada net de l'anterior i pare del següent
* Mani Acili Aviola (it), cònsol l'any 239, fill de l'anterior
Un Acili Aviola (de), senador i consolar del segle i, és esmentat a propòsit d'una anècdota a propòsit de la seva mort, segons la qual, quan era a punt d'ésser incinerat, es despertà i començà a cridar demanant ajuda, però fou massa tard i morí incinerat. Segurament es tracta d'un dels tres primers personatges.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 434.
* ↑ «Aviola». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ «Acilius 20». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ Syme, Ronald «Piso Frugi and Crassus Frugi». Journal of Roman Studies, 50, 1960, pàg. 19.
* ↑ Tàcit. Annals XII,64
* ↑ «Acilius 21». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ «Acilius 19». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
# Scotts Corners

Scotts Corners és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 624 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Scotts Corners tenia 624 habitants, 227 habitatges, i 174 famílies. La densitat de població era de 136,1 habitants per km².
Dels 227 habitatges en un 35,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 70% hi vivien parelles casades, en un 5,3% dones solteres, i en un 23,3% no eren unitats familiars. En el 18,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,72 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,1.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25% tenia menys de 18 anys, un 4,3% entre 18 i 24, un 29,6% entre 25 i 44, un 28,5% de 45 a 60 i un 12,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 127.962 $ i la renda mediana per família de 154.790 $. Els homes tenien una renda mediana de 93.019 $ mentre que les dones 51.579 $. La renda per capita de la població era de 65.192 $. Cap de les famílies i l'1,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Scotts Corners». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Scotts Corners». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Iefànovo

Iefànovo (en rus: Ефаново) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 29 habitants. Pertany al districte de Kirjatx.

## Referències

* ↑ «Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии : Вып. 2-4 / сост. В. Добронравов. Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897.». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Reial Col·legi de Cirurgia de l'Armada

El Reial Col·legi de Cirurgia de l'Armada es creà el 1748 a Cadis per Pere Virgili a partir del Col·legi de Practicants de Juan Lacomba.
Va ser la primera institució d'Europa en concedir —a partir de 1791— el títol de metge-cirurgià, formant el seu alumnat en les dues disciplines, que s'estudiaven separadament fins aleshores: la primera a universitats i la segona en col·legis. Aquesta novetat va ser adoptada més endavant, primerament a la ciutat de Montpeller, i després a la resta d'Europa, sent Cadis la pionera.
Finalment, per Real Cédula de 15 de gener de 1831 es va establir la Reial Acadèmia Nacional de Medicina i Cirurgia de la Província de Cadis, que cobria els Districtes de Cadis, Huelva, Màlaga, Illes Canàries i possessions del nord d'Àfrica.

## Referències

* ↑ «La UCA presenta el ‘Libro Médico-Científico en la Biblioteca del Real Colegio de Cirugía de Cádiz’ – Portal UCA» (en castellà). [Consulta: 7 gener 2018].
* ↑ «Pedro Virgili y Bellver: Cirujano Mayor de la Real Armada Española» (en castellà). Tarragona1800, 24-04-2012.
* ↑ «Archivo de la Universidad de Cádiz». [Consulta: 7 gener 2018].
* ↑ Unknown. «Cultura del Nuevo Mundo y España: Real Academia de Medicina y Cirugía de Cádiz», 07-09-2014. Arxivat de l'original el 2018-01-07. [Consulta: 7 gener 2018].

## Vegeu també

* Francesc Canivell i de Vila

## Enllaços externs

* Cádiz, Universidad de. «La UCA presenta ‘Una biblioteca ilustrada gaditana. Los fondos bibliográficos humanísticos del Real Colegio de Cirugía de la Armada’ Arxivat 2018-01-08 a Wayback Machine.» (en es). [Consulta: 7 gener 2018].