OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Stico

Stico és una pel·lícula còmica espanyola de 1985 dirigida per Jaime de Armiñán sobre un professor de Dret Romà descontent amb la seva vida que s'ofereix com esclau a un antic alumne a canvi de menjar i allotjament. Es va presentar en la 35è Festival Internacional de Cinema de Berlín, on Fernando Fernán Gómez va guanyar l'Ós de Plata al millor actor.

## Argument

Leopoldo Contreras, catedràtic emèrit de Dret Romà, té greus problemes econòmics i les seves traduccions dels autors clàssics no li donen prou per viure i ha hagut de vendre el seu pis. Per a remeiar la seva situació s'ofereix com a esclau a un antic alumne, Gonzalo, a canvi de casa i menjar amb l'asquer de la biblioteca. Tot i que d'antuvi Gonzalo accepta finalment es troba incòmode amb aquesta situació.

## Repartiment

* Fernando Fernán Gómez - Don Leopoldo Contreras de Tejada (Stico)
* Agustín González - Gonzalo Bárcena
* Carme Elias - María
* Amparo Baró - Felisa
* Mercedes Lezcano - Margarita
* Manuel Zarzo - Claudio
* Beatriz Elorrieta
* Manuel Torremocha
* Toa Torán
* Sandra Milhaud
* Bárbara Escamilla
* Vanesa Escamilla
* Manuel Galiana - Luis Cuartero

## Recepció

La revista Fotogramas descriu la pel·lícula com "una rondalla que va quedar quelcom desdibuixada" però que també té " la suficient habilitat com per aguantar la història amb dignitat".

## Referències

* ↑ «Berlinale: 1985 Prize Winners». Arxivat de l'original el 2014-04-29. [Consulta: 12 gener 2011].
* ↑ Fuertes ovaciones para 'Stico' y 'De hombre a hombre' en el Festival de Cine de Berlín, El País, 25 de febrer de 1985
* ↑ Stico a Fotogramas
# Solos

«Solos» té aquests significats:
* Solos (Xipre)
* Solos (Cilícia)
# Soloní

Soloní (en rus: Солони) és un poble (un possiólok) del krai de Khabàrovsk, a Rússia, que el 2012 tenia 246 habitants. Pertany al districte rural de Verkhnebureïnski.

## Referències

* ↑ Оценка численности постоянного населения Хабаровского края на начало 2011 года по муниципальным образованиям Arxivat 2012-04-26 a Wayback Machine.
# Stadion Feijenoord

L'Stadion Feijenoord, sobreanomenat De Kuip és un estadi de futbol situat al sud-est de la ciutat portuària de Rotterdam en la província d'Holanda Meridional als Països Baixos. És la seu habitual del Feyenoord Rotterdam.

## Història

El projecte del nou estadi per al Feyenoord es realitza en els anys trenta, impulsat pel gran entusiasme popular i els primers èxits del club, que va sortir campió dels Països Baixos el 1924 i 1928. El llavors president del Feyenoord de Rotterdam, Leen Van Zandvliet encarrega el disseny de la nova construcció al prestigiós estudi d'arquitectes Brinkman & Van der Vlugt.
De forma el·líptica i construït en acer, vidre i el formigó (materials emblemàtics de l'arquitectura moderna), l'estadi té dos nivells de tribunes que oferixen una vista perfecta sobre el terreny de joc a la manera de l'estadi londinenc de Highbury i del Yankee Stadium. Aquesta construcció, per la seva avantguardista forma es va guanyar l'àlies de "De Kuip" (en català: La Banyera).

## Esdeveniments

Sobre la gespa del "De Kuip" de Rotterdam es van disputar diversos partits de l'Eurocopa 2000, entre ells la final en què França es va imposar a Itàlia i dues finals de la Lliga de Campions el 1972 i 1982.

## Referències

* ↑ Varley, Ciaran. «Some of the world's scariest places to play or watch football» (en anglès britànic). BBC News, 09-11-2018. [Consulta: 26 febrer 2023].
* ↑ «Feyenoord, campeón de liga dieciocho años después» (en castellà). cope.es, 14-05-2017. [Consulta: 26 febrer 2023].
* ↑ «History Stadium Feijenoord» (en anglès). dekuiprotterdam.com. [Consulta: 26 febrer 2023].
* ↑ Martialay, Félix. Una historia de la selección española de fútbol: 1983-84 (tomo 1) (en castellà). CIHEFE, 2020-01-06, p. 24. ISBN 978-84-121947-1-5.

## Enllaços externs

* Pàgina del Stadion Feijenoord (De Kuip)
* Foto aèria (Google Maps)
# TP d'Or 1990

Els premis TP d'Or 1990 foren entregats el 21 de març 1991 en un acte celebrat al Palau de Congressos de Madrid presentat per Emilio Aragón Álvarez i Paloma Lago.
| Categoria | Programa | Persona | Resultat |
| Actor | Brigada Central | Imanol Arias | Guanyador |
| Actor | Brigada Central | José Coronado | Nominat |
| Actor | Eva y Adán, agencia matrimonial | Antonio Resines | Nominat |
| Actriu | Eva y Adán, agencia matrimonial | Verónica Forqué | Guanyadora |
| Actriu | Brigada Central | Assumpta Serna | Nominada |
| Actriu | Los jinetes del alba | Victoria Abril | Nominada |
| Presentador | VIP Noche i VIP Guay | Emilio Aragón Álvarez | Guanyador |
| Presentador | Vídeos de primera | Alfons Arús | Nominat |
| Presentador | Telediario | Pedro Piqueras | Nominat |
| Presentadora | De tú a tú | Nieves Herrero | Guanyadora |
| Presentadora | A mi manera | María Teresa Campos | Nominada |
| Presentadora | Cajón Desastre | Miriam Díaz Aroca | Nominada |
| Sèrie Nacional | Brigada Central | Brigada Central | Guanyadora |
| Serie Estrangera | Twin Peaks | Twin Peaks | Guanyadora |
| Informatiu diari i d'actualitat | Informe semanal | Informe semanal | Guanyador |
| Musical i varietats | Tutti Frutti | Tutti Frutti | Guanyador |
| Concurs | Vídeos de primera | Vídeos de primera | Guanyador |
| Programa infantil | VIP Guay | VIP Guay | Guanyador |

## Referències

* ↑ TP de Oro (19): 1990, llegan los canales privados
* ↑ TP de Oro 1990 a IMDB
* ↑ Emilio Aragón, Nieves Herrero e 'Informe semanal', premios TP 1990, El País, 24 de març de 1991
# Sufflamen fraenatum

Sufflamen fraenatum és un peix teleosti de la família dels balístids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Morfologia

Pot arribar als 38 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de l'Índic i del Pacífic (des de l'Àfrica oriental fins a Hawaii, les Illes Marqueses, Tuamotu i el sud del Japó.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Sufflamen albicaudatum

Sufflamen albicaudatum és un peix teleosti de la família dels balístids i de l'ordre dels tetraodontiformes.

## Morfologia

Pot arribar als 22 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les costes del Mar Roig fins al Golf d'Oman.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
# Sufflogobius bibarbatus

Sufflogobius bibarbatus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 17 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja fitoplàncton.

## Depredadors

És depredat per Raja clavata, a Namíbia per Merluccius productus, i a Sud-àfrica per Merluccius capensis, Merluccius paradoxus, Helicolenus dactylopterus, Chelidonichthys capensis i Arctocephalus pusillus pusillus.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i demersal que viu entre 0-340 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic oriental: Namíbia i Sud-àfrica.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Bianchi, G., K.E. Carpenter, J.-P. Roux, F.J. Molloy, D. Boyer i H.J. Boyer, 1999. Field guide to the living marine resources of Namibia. FAO species identification guide for fishery purposes. Roma, FAO. 265 p., 11 colour plates.
* ↑ Pillar, S.C. i I.S. Wilkinson, 1995. The diet of cape hake Merluccius capensis on the south coast of South Africa. S. Afr. J. Mar. Sci. 15:225-239.
* ↑ Roel, R.A. i E. Macpherson, 1988. Feeding of Merluccius capensis and Merluccius paradoxus off Namibia. S. Afr. J. Mar. Sci. 6:227-243.
* ↑ Punt, A.E., R.W. Leslie i S.E. du Plessis, 1992. Estimation of the annual consumption of food by Cape hake Merluccius capensis and Merluccius paradoxus off the South African west coast. S. Afr. J. Mar. Sci. 12:611-634.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ David, J.H.M., 1987. Diet of the South African fur seal (1974-1985) and an assessment of competition with fisheries in Southern Africa. S. Afr. J. Mar. Sci. 5:693-713.
* ↑ Macpherson, E. i B.A. Roel, 1987. Trophic relationships in the demersal fish community off Namibia. S. Afr. J. Mar. Sci. 5:585-596.
* ↑ Meyer, M. i M.J. Smale, 1991. Predation patterns of demersal teleosts from the Cape south and west coasts of South Africa. 2. Benthic and epibenthic predators. S. Afr. J. mar. Sci. 11:409-442.
* ↑ Bianchi, G., K.E. Carpenter, J.-P. Roux, F.J. Molloy, D. Boyer i H.J. Boyer, 1993. FAO species identification field guide for fishery purposes. The living marine resources of Namibia. FAO, Roma. 250 p.
* ↑ Miller, P.J. 1990. Gobiidae. p. 925-951. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A: M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín.
* 伍汉霖. 拉汉世界鱼类系统名典 (en xinès). 中国海洋大学出版社, 2017. ISBN 978-7-5670-1538-8.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Teoremes de Castigliano

En mecànica, els Teoremes de Castigliano componen un mètode per determinar els desplaçaments d'un sistema elàstic basant-se en les derivades parcials de l'energia. El mètode porta el nom de l'enginyer i matemàtic italià Alberto Castigliano (1847-1884). Fou definit en 1875 i afegit a una obra inacabada de l'autor. El concepte bàsic es fàcil d'entendre, recordant que un canvi d'energia és igual a la força causant multiplicada pel desplaçament resultant.

## Primer teorema de Castigliano

Sigui un sòlid elàstic $K\in \mathbb {R} ^{3}$ sobre el què actuen un conjunt de forces $P_{1},...,P_{n}$ aplicades cadascuna d'elles en els punts del sòlid $A_{1},...,A_{n}$. Denominem $U(\delta _{1},...,\delta _{n})$ a l'energia potencial elàstica en la qual $\delta _{i}$ és el desplaçament en el punt $A_{i}$ en la direcció de la força $P_{i}$. Aleshores, la força exercida $P_{i}$ en el punt $A_{i}$ està donada per:
    $P_{i}={\frac {\partial U}{\partial \delta _{i}}}$

## Segon teorema de Castigliano

Sigui un sòlid elàstic $K\in \mathbb {R} ^{3}$ sobre el què actuen un conjunt de forces $P_{1},...,P_{n}$ aplicades cadascuna d'elles en els punts del sòlid $A_{1},...,A_{n}$. Denominem $U(\delta _{1},...,\delta _{n})$ a l'energia potencial elàstica en la qual $\delta _{i}$ és el desplaçament en el punt $A_{i}$ en la direcció de la força $P_{i}$. Aleshores, el desplaçament $\delta _{i}$ en el punt $A_{i}$ està donada per:
    $\delta _{i}={\frac {\partial U}{\partial P_{i}}}$

## Referències

* ↑ Rivera Amores, 2014, p. 328.
* ↑ Celigüeta-Lizarza, 2011, p. 16-17.
* ↑ Celigüeta-Lizarza, 2011, p. 30-32.

## Bibliografia

* Celigüeta-Lizarza, Juan Tomás «Teoremas energéticos fundamentales del análisis estructural». DADUN Universidad de Navarra, 2011.
* Rivera Amores, Juan José. Mecànica de materials i càlcul d'estructures. Oficina de Publicacions acadèmiques de la UPC, 2014. ISBN 978-84-9880-453-9.

## Enllaços externs

* «Castigliano's method». Academic Dictionaries and Encyclopedias. [Consulta: 4 gener 2018]. (anglès)
# The Best of Volume 1

The Best of Vol. 1 és un àlbum recopilatori dels millors èxits de la banda australiana Silverchair. L'àlbum incloïa tots els senzills publicats fins al moment excepte "Shade". Aquest treball fou llançat sense el consentiment de la banda, ja que el grup havia canviat recentment de companyia discogràfica.

## Llista de cançons

Disc 1: A-Sides
Disc 2: B-Sides
* Una versió de "Surfin' Bird" realitzada per Silverchair apareix com a cançó de bonificació exclusivament en l'edició especial limitada francesa.

### Casset (Austràlia)
#### Cara 2
## DVD

The Best of Volume 1 - Complete Videology es tracta del darrer VHS i primer DVD realitzat per Silverchair. Fou realitzada per Sony sense l'autorització del grup, poc després de d'anunciar-se que la banda abandonava la discogràfica. Els vídeos pertanyen als anys 1994-1999, que inclouen els àlbums Frogstomp, Freak Show i Neon Ballroom, i es mostra l'evolució musical del grup a més d'algunes actuacions en directe durant la gira "Neon Ballroom Tour" del 1999.

### VHS/DVD

* "Emotion Sickness"
* "Miss You Love"
* "Ana's Song (Open Fire)"
* "Anthem for the Year 2000"
* "Cemetery"
* "Abuse Me"
* "Freak"
* "Israel's Son"
* "Pure Massacre" (Versió australiana)
* "Tomorrow"
* "The Door" - Directe a Melbourne Park
* "Paint Pastel Princess" - Directe a Melbourne Park
* "Spawn Again" - Directe a Melboune Park
* "Pure Massacre" (Versió estatunidenca)
* El DVD també conté una versió remasteritzada de Emotion Pictures.

### DVD+CD

* Opening titles
* "Emotion Sickness"
* "Miss You Love"
* "Ana's Song (Open Fire)"
* "Anthem for the Year 2000"
* "Cemetery"
* "Abuse Me"
* "Freak"
* "Israel's Son"
* "Pure Massacre"
* "Tomorrow" (Versió estatunidenca)
* "The Door" (Channel V)
* "Paint Pastel Princess" (Channel V)
* "Spawn Again" (Channel V)
* "Pure Massacre" (Channel V)
* "Anthem for the Year 2000" (fragment)
* "Emotion Sickness" (fragment)
* "Satin Sheets" (fragment)
* "Miss You Love" (fragment)
* "Ana's Song (Open Fire)" (fragment)
* On tour video footage
* Closing credits
* El tall del DVD titulat "On Tour Video Footage" es tracta de material fotogràfic i vídeos de la gira que prèviament havia estat inclòs en el Emotion Pictures.

## Personal

* Daniel Johns – cantant, guitarra, piano, clavicordi, arranjaments orquestrals (cançons 2, 4, 10)
* Ben Gillies – bateria, percussió
* Chris Joannou – baix

### Personal addicional

* Rob Woolf – orgue Hammond
* Michele Rose – pedal steel
* Paul Mac – piano i teclats
* Jim Moginie– teclats (cançons 2, 5), piano (cançons 5)
# Suslic de dents petites

El suslic de dents petites (Ictidomys parvidens) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. Anteriorment es classificaven totes les espècies d'Ictidomys dins de Spermophilus, un gènere molt més gran en el qual I. parvidens es considerava una subespècie del suslic mexicà, però la seqüenciació de l'ADN del gen citocrom b demostrà que es tractava d'un grup parafilètic respecte als gossets de les praderies i les marmotes, per la qual cosa s'havia de subdividir. A conseqüència d'això, actualment es classifica Ictidomys com a gènere distint.

## Referències

* ↑ Herron, Matthew D.; Castoe, Todd A.; Parkinson, Christopher L «Sciurid phylogeny and the paraphyly of Holarctic ground squirrels (Spermophilus)» (en anglès). Molecular Phylogenetics and Evolution, 31, 3, 2004, pàg. 1.015-1.030. DOI: 10.1016/j.ympev.2003.09.015. PMID: 15120398.
* ↑ Helgen, Kristofer M.; Cole, F. Russel; Helgen, Lauren E.; Wilson, Don E «Generic Revision in the Holarctic Ground Squirrel Genus Spermophilus» (en anglès). Journal of Mammalogy, 90, 2, 2009, pàg. 270-305. Arxivat de l'original el 2013-10-04. DOI: 10.1644/07-MAMM-A-309.1 [Consulta: 30 octubre 2015].
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Temnocora candida

Temnocora candida és una espècie de peix pertanyent a la família dels lipàrids i l'única del gènere Temnocora.

## Descripció

* Fa 10,6 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 64 i 400 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord: Alaska, les illes Kurils i Rússia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Burke, C. V., 1930. Revision of the fishes of the family Liparidae. Bulletin of the United States National Museum Núm. 150: i-xii + 1-204.
* ↑ Gilbert, C. H. & Burke, C. V., 1912. Fishes from Bering Sea and Kamchatka. Bulletin of the Bureau of Fisheries v. 30 (for 1910): 31-96.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Mecklenburg, C.W., T.A. Mecklenburg i L.K. Thorsteinson, 2002. Fishes of Alaska. American Fisheries Society, Bethesda, Maryland. xxxvii +1037 p.
* ↑ Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* ↑ Quast, J.C. i E.L. Hall, 1972. List of fishes of Alaska and adjacent waters with a guide to some of their literature. U.S. Dep. Commer., NOAA Tech. Rep. NMFS SSRF-658, 47 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Txernova, N. V.; Stein, D. L.; Andriàixev, A. P «Family Liparidae (Scopoli, 1777) snailfishes» (en anglès). California Academy of Sciences Annotated Checklists of Fishes, 31, 72, 2004.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Temnothorax

Temnothorax és un gènere de formigues de la subfamília dels mirmicins (Myrmicinae). Té una distribució cosmopolita, incloent-hi la península Ibèrica.

## Espècies

Es tracta d'un gènere molt ampli, amb 466 espècies; a la península Ibèrica hi viuen les 47 següents:
* Temnothorax affinis Mayr, 1855
* Temnothorax albipennis (Curtis, 1854)
* Temnothorax alfacarensis Tinaut et al. 2020
* Temnothorax algiricus Forel, 1894
* Temnothorax angustulus (Nylander, 1856)
* Temnothorax atlantis (Santschi, 1911)
* Temnothorax baeticus Emery, 1924
* Temnothorax bernardi Espadaler, 1982 (= Myrmoxenus bernardi)
* Temnothorax blascoi Espadaler, 1997
* Temnothorax caesari Espadaler, 1997
* Temnothorax cagnianti Tinaut, 1983
* Temnothorax clypeatus (Mayr, 1853)
* Temnothorax corticalis (Schenck, 1852)
* Temnothorax crepuscularis Tinaut, 1994
* Temnothorax cristinae Espadaler, 1997
* Temnothorax flavispinus (André, 1881)
* Temnothorax formosus Santschi, 1909
* Temnothorax gredosi Espadaler & Collingwood, 1982
* Temnothorax grouvellei Bondroit, 1918
* Temnothorax ibericus Menozzi, 1922
* Temnothorax interruptus (Schenck, 1852)
* Temnothorax kraussei Emery, 1916 (= Myrmoxenus kraussei)
* Temnothorax kutteri Cagniant, 1973 (= Chalepoxenus kutteri)
* Temnothorax leviceps (Emery, 1898)
* Temnothorax lichtensteini Bondroit, 1918
* Temnothorax longispinosus Roger, 1863
* Temnothorax muellerianus (Finzi, 1922) (= Chalepoxenus muellerianus)
* Temnothorax nadigi Kutter, 1925
* Temnothorax naeviventris (Sanstchi, 1910)
* Temnothorax niger Forel, 1894
* Temnothorax nigriceps Mayr, 1855
* Temnothorax nylanderi (Förster, 1850)
* Temnothorax pardoi Tinaut, 1987
* Temnothorax parvulus (Schenck, 1852)
* Temnothorax platycephalus Espadaler, 1997
* Temnothorax rabaudi Bondroit, 1918
* Temnothorax racovitzai Bondroit, 1918
* Temnothorax ravouxi (André, 1896) (= Myrmoxenus ravouxi)
* Temnothorax recedens (Nylander, 1856)
* Temnothorax schaufussi (Forel, 1879)
* Temnothorax specularis Emery, 1916
* Temnothorax subcingulatus Emery, 1924
* Temnothorax tristis Bondroit, 1918
* Temnothorax tuberum (Fabricius, 1775)
* Temnothorax tyndalei Forel, 1909
* Temnothorax unifasciatus (Latreille, 1798)
* Temnothorax universitatis Espadaler, 1997

## Referències

* 1 2 «Hormigas.org - Género Temnothorax» (en castellà). [Consulta: 23 novembre 2023].
* ↑ «Temnothorax - AntCat» (en anglès). [Consulta: 23 novembre 2023].
# Portaobjectes

Un portaobjectes és una placa de vidre rectangular de 76x26mm on es dipositen les mostres del microscopi, poden ser de diferents tipus: tallats, polits, esmerilats i excavats, són d'un sol ús i han d'estar molt nets, ja que una mica de brutícia fa que la mostra no es pugui observar bé. S'han de netejar amb una dissolució del 50% d'alcohol èter, en el cas que no netegi així, llavors amb una dissolució d'alcohol sulfúric amb una distribució de 99 a 1.

## Referències

* ↑ «Diccionari enciclopèdic de medicina (DEMCAT). Versió de treball | TERMCAT». [Consulta: 26 abril 2019].
* ↑ «Portaobjetos para microscopio» (en castellà). [Consulta: 26 abril 2019].

## Vegeu també

* Cobreobjectes
Equipament de laboratori de química :
# Melàvoie

Melàvoie - Мелавое (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2016 tenia 521 habitants. Pertany al districte (raion) de Gubkin.

## Referències

* ↑ «Генеральный план Губкинского городского округа». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Kladovoye» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-03-10. [Consulta: 10 març 2022].
# Mosquiter cantaire

El mosquiter cantaire (Phylloscopus cantator) és una espècie d'ocell de la família dels fil·loscòpids (Phylloscopidae). Se'l troba tot l'any a l'Índia, Laos i Nepal. També nidifica a Bhutan i passa l'hivern a Bangladesh, Xina, Myanmar i Tailàndia. Els seus hàbitats principals són els boscos temperats, els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes i de l'estatge montà i les plantacions. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Mosquiter cantaire». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 setembre 2023 (català)
* ↑ «Bushtits, leaf warblers, reed warblers» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 626. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Yellow-vented Warbler. Phylloscopus cantator» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 11 setembre 2023].
# Pròsper de Tarragona

* Per a altres significats, vegeu «Sant Pròsper».
Pròsper (Tarragona?, segona meitat del segle vii - Camogli, Ligúria, 718) va ser l'últim arquebisbe de Tàrraco, ja que va regir la diòcesi fins a la destrucció de la ciutat pels sarraïns a principis de segle viii. És venerat com a sant per l'Església catòlica.

## Biografia

No es coneix la seva vida anterior al nomenament episcopal. El seu pontificat va durar fins al 713 (segons algunes fonts fins al 718). Destruïda Tàrraco pels àrabs, fugí amb un grup de clergues (entre els que s'esmenten els clergues Justí, Procopi, Pantaleó, Marçal i Jordi) cap a Itàlia emportant-se les restes de Fructuós, dels diaques Auguri i Eulogi i altres objectes de l'arquebisbat, com l'oracional visigòtic tarraconense, custodiat actualment a la seu de Verona.
Va morir en olor de santedat al monestir de San Fruttuoso di Capodimonte, que ell mateix havia fundat a la Ligúria, i les seves restes van ser enterrades a l'església parroquial del proper poble de Camogli.

## Veneració

Pròsper no és esmentat a les llistes de sants de l'Església Catòlica. Amb tot, però, l'any 1854 el papa Pius IX va aprovar el culte públic de Pròsper a Camogli amb festa, ofici i missa pròpia el dia 2 de setembre. A Tarragona, la memòria de Pròsper se celebra el 18 de maig.

## Referències

* Web de l'Arquebisbat de Tarragona