OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Huia masonii

Huia masonii és una espècie de granota endèmica d'Indonèsia. Els seus hàbitats naturals són terres baixes humides forestals subtropicals o tropicals, boscs montans humits subtropicals o tropicals, i rius.
Els mascles utilitzen la comunicació d'alta freqüència per superar el soroll dels seus hàbitats fluvials que està dominat per les baixes freqüències. El segon harmònic dels seus cants és ultrasònic. Els trinats són molt diversos i poden funcionar com a signatures vocals.

## Referències

* ↑ Boonman, Arjan; Kurniati, Hellen «Evolution of high-frequency communication in frogs». Evolutionary Ecology Research, 13, 2011, pàg. 197–207.
# Dietmar Bartsch

Dietmar Gerhard Bartsch (Stralsund, 31 de març de 1958) és un polític alemany que ha exercit com a copresident del grup parlamentari Die Linke al Bundestag des de 2015. Anteriorment, va exercir com a tresorer federal de Die Linke de 2006 a 2009 i director general federal del partit de 2005 a 2010. Va ser un membre destacat del partit predecessor de Die Linke, el Partit del Socialisme Democràtic, del qual en va ser tresorer de 1991 a 1997 i director executiu federal de 1997 a 2002.
Ha estat membre del Bundestag des de 2005, i anteriorment ho havia estat de 1998 a 2002. En la seva qualitat de colíder parlamentari de Die Linke al Bundestag, es va exercir en el càrrec juntament amb Sahra Wagenknecht de 2015 a 2019, i al costat de Amira Mohamed Ali des de 2019. Bartsch ha estat cocandidat principal del seu partit a les eleccions federals de 2002, 2017 i 2021.

## Referències

* ↑ «The Left: Wagenknecht and Bartsch elected parliamentary group chairs». Die Zeit, 13-10-2015.
* 1 2 «Dr. Dietmar Bartsch, Die Linke». Bundestag.
* ↑ «Germany's opposition Left party unveils 2017 candidates». Deutsche Welle, 05-12-2016.
* ↑ «Wissler/Bartsch named as top duo». Tagesschau, 10-05-2021.
# Rouffy

Rouffy és un municipi francès, situat al departament del Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 89 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Rouffy era de 89 persones. Hi havia 33 famílies, de les quals 11 eren unipersonals (7 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 7 parelles sense fills i 15 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 41 habitatges, 35 eren l'habitatge principal de la família, 1 era una segona residència i 4 estaven desocupats. Tots els 39 habitatges eren cases. Dels 35 habitatges principals, 28 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 3 tenien dues cambres, 3 en tenien tres, 5 en tenien quatre i 24 en tenien cinc o més. 28 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 14 habitatges hi havia un automòbil i a 18 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Rouffy el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 8 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 8 | 30 a 34 | 12 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 8 | 10 a 14 | 4 |
| 12 | 5 a 9 | 12 |
| 8 | 0 a 4 | 8 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 53 persones, 43 eren actives i 10 eren inactives. De les 43 persones actives 42 estaven ocupades (25 homes i 17 dones) i 1 aturada (1 home). De les 10 persones inactives 4 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració.
L'any 2000 a Rouffy hi havia 9 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 520 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Rouffy a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Rouffy a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Emporium

«Emporium» té aquests significats:
* Emporium (llatí) o empori (port) (català), centre de comerç marítim, de l'antiga civilització grega
* Emporium (Roma), antic port fluvial de la ciutat de Roma, entre l'Aventí i el Testaccio
* Emporium (Pennsilvània), població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània
* Emporium (revista), publicació literària quinzenal dirigida per Joan Linares
* Empòrium, drama líric amb música d'Enric Morera sobre un text d'Eduard Marquina, estrenat en italià el 1906
* Cine Emporium, cinema al barri del Clot de Barcelona
# Santa Marina (Noreña)

Santa Marina és una parròquia del conceyu asturià Noreña. La parròquia té una població d'11 habitants i ocupa una extensió de 0,26 km². Es troba a 8 km de la capital del concejo, Noreña.
El seu temple parroquial està dedicat a Santa Marina.
# Pragmàtica Sanció de 1776

La Pragmàtica Sanció de 1776, titulada Pragmàtica Sanció per evitar l'abús de contreure matrimonis desiguals, va ser sancionada per Carles III el 23 de març de 1776 per a Espanya. A les possessions americanes d'ultramar la seva aplicació va començar en acabada l'emissió, al Palau Reial d'El Pardo, el 7 d'abril de 1778, d'una reial cèdula «declarant la forma en la qual s'ha de guardar i complir a les Índies la Pragmàtica Sanció de 23 de març de 1776 sobre contreure matrimonis».
Als trenta anys posteriors a la seva emissió, va ser modificada i reiterada diverses vegades: 26 i 31 de maig de 1783, 8 i 22 de març de 1787, 19 d'abril de 1788, 8 de febrer de 1790], 11 de juny de 1792, 27 de febrer de 1793 i 17 de febrer de 1798, fins a ser, pràcticament, resancionada l'1 de juny de 1803 com la "Reial Cèdula sobre matrimonis de fills de famílies".

## Modificacions i reiteracions

Modificava de manera substancial l'actitud reial respecte de les decisions matrimonials dels seus súbdits «des de les classes més altes de l'estat fins a les més comunes del poble». A Amèrica, fins a 1803, els «mulats, negres, coyetes i individus de castes i races semblants tinguts i reputats públicament per aquests» van quedar exclosos dels abasts de la Pragmàtica Sanció.
Pel que fa a les limitacions dels matrimonis nomenats morganàtics en la família reial, es va discutir (sobretot en ocasió del casament de l'aleshores Príncep d'Astúries Felip de Borbó amb Letizia Ortiz) si en un cert mode continua vigent o si ja no té cabuda a l'ordenament jurídic posterior a la Constitució de 1978, que reconeix la igualtat davant la llei però manté el dret històric de la institució monàrquica.
| « | La Constitució reconeix l'ordre regular o lleis dinàstiques de successió des de l'arribada al tron de Felip IV fins ara. Així, doncs, la Constitució reconeix la vigència de la Pragmàtica Sanció de 1776, decretada per Carles III que pretenia evitar la proliferació de matrimonis morganàtics o contrets entre persones desiguals i prohibia que reis i infants sota la pena de perdre els seus drets a la reialesa, s'esposessin amb persones de rang o condició inferior. Per aquest motiu, l'11 de juny de 1933, estant en l'exili, el senyor Alfons de Borbó, Príncep d'Astúries, va renunciar als seus drets per casar-se amb la cubana Edelmira Sampedro-Ocejo. | » |

## Referències

* ↑ David Garrido Viva Letizia

## Enllaços externs

* José María Laina Gallego (1993) Licencia paterna y real permiso en la pragmática sanción de 1776, en Revista de derecho privado ISSN 0034-7922, Año nº 77, Mes 4, pags. 355-378 referència a Dialnet
# Boeing KC-46 Pegasus

El Boeing KC-46 Pegasus és una versió de l'avió Boeing 767-200 amb una cabina de vol derivada de la del Boeing 787 que es fa servir per a l'abastament en vol.

## Història

El 24 de febrer 2011, l'avió fou seleccionat per les Forces Aèries dels Estats Units (USAF) com a guanyador de la licitació d'avions d'abastament KC-X per substituir els antics Boeing KC-135 Stratotanker després de l'anul·lació el 2006 del contracte del Boeing KC-767.
La producció començà el setembre del 2013. Estava previst que les primeres 18 unitats fossin lliurades el 2017 i entressin en servei el 2018, però el programa patí retards. 161 altres avions encarregats han de ser entregats fins al 2028.
El juliol del 2015, Boeing anuncia que assumiria una segona càrrega de 536 milions de dòlars sobre els seus resultats a causa de problemes en el sistema d'alimentació de combustible, fet que portava la càrrega total a 1.300 milions de dòlars abans d'impostos. Segons els analistes, Boeing hauria estimat a la baixa els costos de desenvolupament per derrotar Airbus en la pugna pel contracte.
El desembre del 2018, el Japó n'encarregà dues unitats per a la Força Aèria d'Autodefensa del Japó, la segona de les quals s'ha d'entregar el 2021.
Les USAF reberen el seu primer aparell el 10 de gener del 2019 amb restrictions d'ús.

## Referències

* ↑ «Boeing passera une lourde charge sur son avion ravitailleur». Arxivat de l'original el 2015-07-19. [Consulta: 25 juny 2019].
* ↑ Boquet, Justine «Un deuxième ravitailleur Boeing KC-46A pour le Japon» (en francès). Air et Cosmos, 12-12-2018 [Consulta: 12 desembre 2018].
# Amaníaco Ediciones

Amaníaco Ediciones és una editorial de còmics fundada el 1996 i ubicada a Barcelona, els fundadors varen ser alumnes i professionals de l'Escola Joso que en els seus inicis editaven un fanzín humorístic i amb textos teòrics, anomenat, Amaníaco, més endavant va evolucionar cap a la publicació d'historietes d'autors novells.

## Trajectòria

L'editorial va començar editant el fanzín Amanìaco que acabaria donant nom a l'editorial, tres etapes en marquen l'evolució, una primera etapa entre 1991 i 1996 com a fanzín fet de fotocòpies. La segona des de 1996 ja amb format i qualitat d'impremta, és en aquesta etapa quan neix la col·lecció de monogràfics Los impresentables de Amaníaco i ja a la tercera etapa des de 2007, ja s'edita com a segell editorial professional en format llibre amb llom encolat i continguts en color. En aquesta etapa l'editorial crea una línia de llibres teòrics de còmic anomenat Biblioteca Amaníaco, entre d'altres, RAF. El 'Gentleman' de Bruguera (biografia del dibuixant Joan Rafart i Roldán).

### Dibuixants

A l'editorial hi han cooperat diferents dibuixant, entre d'altres; Jab, Marc Alberich, Deamo bros, C. Ponsí, Lopetegi, Juan Álvarez, Manel Fontdevila, Joan Tharrats, Alberto Guitián, Carmelo Manresa, C.C. Baxter, Idígoras y Pachi, Bernal, Víctor Araque, Fer, Jan, Mel, L'Avi,Gallego Bros, J. Busquet, Félix Sánchez, jali, Martín Cabo, Noé, o bé Iván Sarnago.

## Referències

* 1 2 «Amaníaco Ediciones» (en (castellà)). Tebeosfera, 2009. [Consulta: 10 abril 2019].

## Enllaços externs

* Web oficial de l'editorial
# Huia cavitympanum

Huia cavitympanum és una espècie de granota que viu a Indonèsia, Malàisia i, possiblement també, a Brunei.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Inger, R., Iskandar, D., Das, I., Stuebing, R., Lakim, M., Yambun, P. & Mumpuni 2004. Huia cavitympanum. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 21 d'abril del 2008.
# Cent trenta-u

El nombre 131 (CXXXI) és el nombre natural que segueix el nombre 130 i precedeix el nombre 132. La seva representació binària és 10000011, la representació octal 203 i l'hexadecimal 83.
* És un nombre primer; altres factoritzacions són 1×131.
* Es pot representar com a la suma de tres nombres primers consecutius: 41 + 43 + 47 = 131.

## Referències

* 1 2 «Matemàtiques (nivell ESO)/Llista de nombres primers de l'1 al 100000». Viquillibres. [Consulta: 16 abril 2022].
# Enric d'Orleans (duc d'Aumale)

Enric d'Orleans, duc d'Aumale (París 16 de gener de 1822 - Zucco, Sicília, 1896) era Príncep de sang de França de la casa dels Orleans i titulat duc d'Aumale pel seu pare el rei Lluís Felip I de França.
Nascut el de l'any 1822 a París, essent fill del rei Lluís Felip I de França i de la princesa Maria Amèlia de Borbó-Dues Sicílies. El duc d'Aumale era net del duc Lluís Felip d'Orleans i de la princesa Adelaida de Borbó-Penthièvre per via paterna mentre que per via materna ho era del rei Ferran I de les Dues Sicílies i de l'arxiduquessa Maria Carolina d'Àustria.
L'any 1830 heretà les terres i la fortuna de la família dels Borbó-Condé a conseqüència de la mort del príncep Lluís Enric de Borbó-Condé sense descendència i pel fet que Lluís Enric era padrí del duc d'Aumale. La fortuna Condé, de 66 milions de francs francesos de l'època, era considerada la principal fortuna francesa tant pel nombre de propietats repartides per França com per l'enorme capital que la componia.
El príncep fou educat al costat dels seus pares i posteriorment entrà a l'exèrcit com a capità d'infanteria. Distingit per la seva valentia durant la invasió francesa d'Algèria, l'any 1847 fou nomenat ajuda de camp del governador general. Destacà la seva capacitat per fer front a la revolta d'Abd el-Kader.
El 25 de novembre de l'any 1844, el duc d'Aumale es casà amb la princesa Carolina Augusta de Borbó-Dues Sicílies, filla del príncep Leopold de Borbó-Dues Sicílies i de l'arxiduquessa Maria Clementina d'Àustria. La parella tingué dos fills:
* SAR el príncep Lluís Felip d'Orleans, príncep de Condé, nascut l'any 1845 a París i mort l'any 1866 a Sidney.
* SAR el príncep Francesc d'Orleans, duc de Guisa, nascut a París l'any 1846 i mort l'any 1872 a la mateixa capital francesa.
Amb la caiguda de la monarquia dels Orleans el 1848, el príncep s'exilià a Anglaterra on es dedicà a escriure un seguit d'articles i llibrets d'història i concretament d'història militar. Destaca la seva obra "Carta sobre la història de França" feta per contrarestar els atacs que Napoleó III de França feia a la Casa d'Orleans. L'any 1855 esmerçà part de la seva fortuna per comprar una obra mestra de l'art medieval, el llibre Les molt riques hores del Duc de Berry, amb la finalitat de recuperar-la també per França.
Amb l'esclat de la Guerra francoprussiana s'allistà com a voluntari a la guerra, allistament que fou rebutjat per l'emperador. Elegit diputat pel departament d'Oise l'any 1872, i va entrar també a l'Acadèmia francesa en substitució del comte de Montalembert. L'any 1872 també recuperà la seva posició dins de l'exèrcit i arribà a presidir consells de guerra.
Al final de la dècada del 1870 abandonà progressivament la vida pública. L'any 1883 s'aprovà una llei per la qual tots els membres d'antigues famílies reials franceses se'ls hi prohibia mantenir les seves posicions a l'exèrcit i posteriorment l'any 1886 es convidà a aquests a abandonar el país. Malgrat les protestes enèrgiques dels Orleans i del mateix duc no hi hagué marxa enrere.
# Santa Marina del Rey

Santa Marina del Rey és un municipi de la província de Lleó, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 2816 | 2689 | 2517 | 2350 |

## Referències

* ↑ «Provincia de León (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 març 2021].
# Bedřich Váška

Bedřich Váška (Mladá Vožice, 5 de març de 1879 - Worcester, 9 de desembre de 1978) va ser un violoncel·lista txec.
Va néixer a la família d'un jove professor Antonín Váška. Des de ben petit va mostrar interès per la música. El jove Bedřich va rebre la seva primera formació del seu pare. Va tocar el piano, el violí i després l'orgue. Més tard va intercanviar aquests instruments per violoncel. Després de deixar el liceu Tàbor, va actuar sovint en diverses produccions públiques. De 1879 a 1897 va estudiar al Conservatori de Praga sota el prof. H. Wihana. Va estudiar dos anys a Frankfurt amb el professor Becker. Posteriorment va ser cridat al Conservatori de Praga per convertir-se en el seu successor del professor Wihan. El 1900 es va convertir en solista de l'Orquestra Simfònica de Sestroreck a prop de Sant Petersburg, d'on es va traslladar a Lviv. El 1901 va treballar com a violoncel·lista solista i primer mestre de concerts de la Societat Filharmònica de Varsòvia, on va romandre fins al 1905. Després de tornar a casa, va actuar amb el quartet "Ševčík-Lhotský", que va actuar amb gran èxit a tots els països europeus. El 1906, Vašek es va casar. Es va casar amb Augusta Ondříčková com a esposa. Després de 1910, viatjà a Nova York per consell del seu cunyat František Ondříček. Va treballar principalment a Nova York i Boston. Es va convertir en professor de violoncel a la Universitat de Nova York i va ensenyar a cinquanta alumnes. Váška també va ser membre del "quartet Eastman" de Rochester .
El 1919 va fundar el "New York String Quartet" amb Ottokar Čadek, Ludvik Schwab i Jaroslav Šiškovským. Després de tres anys de preparació, el quartet va actuar i va tenir un gran èxit. Seguit de recorreguts per ciutats americanes i canadenques. El 1930, després de la sobtada mort d'O. Čadek, el quartet es va trencar. Vasek després va actuar com a membre del Worcester Quartet i va continuar la seva carrera en solitari i la seva docència. El 1952 va morir la seva dona Augusta. Bedřich Váška es va casar per segona vegada, i el 1959 es va casar amb la seva violoncel·lista Lydia K. King. Bedřich Váška va morir el 9 de desembre de 1978 a Worcester, Massachusetts, Estats Units. El 1980, l'urna i les seves cendres van ser transportades per la seva dona a una tomba familiar al cementiri de l'Església de Nicholas a Mladá Vožice.

## Bibliografia

* Československý hudební slovník osob a institucí II. (M–Ž), 1965, Státní hudební vydavatelství, Praha, s. 852
* ↑ Matriční záznam o narození a křtu
# NGL

NGL té els següents significats:
* Esquerra Unitària Europea/Esquerra Verda Nòrdica (del seu nom en anglès Nordic Green Left), grup parlamentari del Parlament Europeu
* Llançador espacial de nova generació (del seu nom en anglès Next-Generation Launcher), llançador espacial previst al Future Launchers Preparatory Programme de l'Agència Espacial Europea
* NGL (llenguatge de programació) (acrònim d'aNGeL), llenguatge de programació
# Hui Guan-man

Hui Guan-man (xinès tradicional: 許冠文, pinyin: Xǔ Guānwén; Hong Kong, 1930 - Vancouver, 28 de desembre de 2007) fon un dibuixant de manhua xinés, autor de Choi Suk.
Comença la seua carrera en la dècada del 1950, enviant dibuixos a diverses publicacions de Hong Kong, publicant a Manhua Shijie. El 1958 crea Choi Suk, que seria la sèrie més famosa del còmic de Hong Kong als seixanta. Aquell mateix any, però, crea la seua pròpia publicació, Xiao hua xiao hua.
Inicialment una sèrie bèl·lica ambientada en la Segona guerra sinojaponesa, Choi Suk evolucionaria en el temps adaptant-se a noves modes, com les pel·lícules d'espies. També va fer evolucionar la sèrie des d'un format tradicional, el lianhuantu, cap a noves narratives. El 1991 se'n feu una pel·lícula.

## Referències

* 1 2 Wong, Wendy Siuyi. The Disappearance of Hong Kong in Comics, Advertising and Graphic Design. Springer, 2018-10-23. ISBN 978-3-319-92096-2. «The first major mutation of lianhuantu—the evolution from a Chinese to a Hong Kong format—is credited to Hui Guan-man and his greatest creation, Choi Suk (財叔 Uncle Choi), first published in 1958. By the mid1950s, young children [...]»
* ↑ «Hui Guan-man». Lambiek. [Consulta: 25 maig 2021].
* 1 2 Wong, Wendy Siuyi. Hong Kong Comics. Princeton Architectural Press, 2002-03. ISBN 978-1-56898-269-4.
* ↑ Lent, John A. Asian Comics. Univ. Press of Mississippi, 2015-01-05. ISBN 978-1-62674-294-9.
* ↑ «Japanese Elements in Hong Kong Comics: History, Art, and Industry». CUHK Research Portal. [Consulta: 23 maig 2021].
* ↑ Wong, Wendy Siuyi. The Disappearance of Hong Kong in Comics, Advertising and Graphic Design. Springer, 2018-10-23, p. 45-46. ISBN 978-3-319-92096-2.
* ↑ Johnson-Woods, Toni. Manga: An Anthology of Global and Cultural Perspectives. A&C Black, 2010-04-15, p. 338-339. ISBN 978-0-8264-2938-4.
* ↑ Wong, Wendy Siuyi. [2002] (2001) Hong Kong Comics: A History of Manhua. Princeton Architectural Press. New York. ISBN 1-56898-269-0
* ↑ «抗日漫画作者许冠文加拿大去世 享年77岁». CCTV, 03-01-2008. [Consulta: 25 maig 2021].
# Casa de Santa Llúcia

Santa Llúcia és una masia del poble de Segueró, actualment pertanyent al municipi de Beuda (Garrotxa), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Ubicada al pla, al costat del camí que porta de Maià de Montcal a Segueró, s'alça una casa i una petita capella, dedicada antigament a Sant Salvador.
La casa és de planta rectangular amb teulat a dues aigües i els vessants vers les façanes laterals. Cal destacar el ràfec fet amb motius geomètrics. Disposa de baixos, pis i golfes. Va ésser bastida amb pedra poc escairada del país, llevat de la utilitzada per fer les obertures. La façana principal està orientada a migdia i té una àmplia porta adovellada; la resta d'obertures són allindanades excepte la finestra de les golfes que és d'arc rebaixat. La pallissa, unida a la casa pel costat del sud, està orientada a migdia, i compta amb baixos i pis.
L'església és d'una sola nau amb volta de canó i recorre els murs interiors una cornisa; l'absis, semicircular, presenta cornisa i finestra. Al costat nord hi ha una cornisa i un contrafort. La porta d'entrada, rectangular, és a l'oest i damunt seu hi ha una finestra i l'espadanya d'un sol ull. A l'interior de l'església i per la banda de migdia hi ha dues finestres tapiades per causa de la masoveria unida als seus murs.

## Història

De la capella n'hi ha escasses notícies documentals i molts autors deixen d'esmentar-la. Francesc Montsalvatge, en el seu "Nomenclator Histórico" indica que es trobava ja enrunada, tot i que el 1825 l'havia fet restaurar la família Noguer de Segueró. Consta que Pere de Noguer i Rocafiguera, el qual administrà durant prop de 42 anys l'extens patrimoni de la pairalia, restaurà en la data esmentada la capella de Santa Llúcia, i feu fer de nou el retaule de l'altar, el cor, la cornisa, bancs, teulats, etc. L'any 1980 es van fer unes obres de restauració.

## Referències

* 1 2 3 «Santa Llúcia de Beuda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 setembre 2013].