OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bretagne (Indre)

Bretagne és un municipi francès, situat al departament de l'Indre i a la regió de Centre – Vall del Loira. L'any 2007 tenia 100 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Bretagne era de 100 persones. Hi havia 36 famílies, de les quals 9 eren unipersonals (9 dones vivint soles i 9 dones vivint soles), 12 parelles sense fills i 15 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 57 habitatges, 36 eren l'habitatge principal de la família, 13 eren segones residències i 8 estaven desocupats. Tots els 57 habitatges eren cases. Dels 36 habitatges principals, 29 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 6 tenien tres cambres, 10 en tenien quatre i 20 en tenien cinc o més. 22 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 12 habitatges hi havia un automòbil i a 21 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Bretagne el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 8 |
| 4 | 65 a 69 | 8 |
| 8 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 8 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 8 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 58 persones, 46 eren actives i 12 eren inactives. De les 46 persones actives 39 estaven ocupades (22 homes i 17 dones) i 7 estaven aturades (4 homes i 3 dones). De les 12 persones inactives 2 estaven jubilades, 6 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Els 2 establiments que hi havia el 2007 eren d'empreses de comerç i reparació d'automòbils.
L'any 2000 a Bretagne hi havia 15 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 890 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Bretagne a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Bretagne a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Can Cartró (Gelida)

Can Cartró és una masia de Gelida (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Antigament eren dos masos anomenats lo mas de la Vall i lo mas Puigbert. El gran mas actual data dels segles XIV o XV, i va ser totalment reformat al segle xx. És destacable fonamentalment per la seva posició topogràfica, amb grans murs de contenció de pedra i formigó que defineixen la imatge de tota la plana vitivinícola que s'estén als seus peus.
Està format per un cos principal i diferents annexes. El mas ha estat profundament transformat i ampliat per a permetre el desenvolupament de l'activitat vitivinícola. S'hi ha afegit diferents annexes per a cellers i magatzems.

## Referències

* 1 2 «Can Cartró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 octubre 2017].
# Cantó de Valença d'Albigés

El cantó de Valença d'Albigés és un cantó francès del departament del Tarn, situat al districte d'Albi. Té 14 municipis i el cap cantonal és Valença d'Albigés.

## Municipis

* Açac
* Cadiç
* Corris
* Lo Dorn
* Faussèrgas
* Fraissinhas
* La Capèla Pinet
* Ledàs e Pentièrs
* Padièrs
* Sent Cirgue
* Sent Julian e Gaulena
* Sent Miquèl de l'Abadiá
* Trebàs
* Valença d'Albigés

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1982-2001 | Pierre Bernard | PS |
| 2001- | André Maille | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 3.744 | 4.090 | 3.612 | 3.585 | 3.372 | 3.230 | 3.393 |
# Capgrossos de Gràcia

Els Capgrossos de Gràcia són unes figures festives propietat de l'Associació Geganters de Gràcia i que acompanyen els Gegants Pau i Llibertat i els Gegantons Torradet i Gresca, Gegantó Torres i Pepitet a totes les sortides. Representen una gran varietat de personatges, provinents de llocs ben diversos.
Els 11 capgrossos que conformen la Comparsa de Capgrossos de Gràcia tenen orígens molt variats i s'han anat incorporant a la comparsa amb el pas dels anys. L'Agustinet, la Fada, la Bruixa i el Dimoni foren cedits a la colla el 1992, provinents del carrer de Sant Agustí, i havien estat adquirits uns quants anys abans a l'obrador El Ingenio (a aquest grup de capgrossos s'hi sumava el Mag, actualment desaparegut); el 1993 l'escola Reina Violant cedí el Músic i el mateix any els Lluïsos hi aportaren en Lluïset, que compraren també a El Ingenio per fer-lo participar en una obra de teatre. Així mateix, el Vellet i la Velleta, de propietat particular, foren donats a la colla, de la qual formen part del 2002 ençà. Aquesta parella ces considera que tenen vora els cent anys d'antiguitat; el 2019 l'Esbart Lluís Millet de Gràcia cedí al Quimet el Follet i és convertí en l'última incorporació a la colla. A banda aquestes cessions, la colla va voler adquirir més peces i hi anaren incorporant capgrossos: el drac Nus i el Dimoniet estrenats el 2006.
Els capgrossos graciencs són portats per un grup de nens i nenes de 4 a 12 anys de la Colla Geganters de Gràcia, que els fan sortir a les trobades i cercaviles de la vila i de tota la ciutat. També són els encarregats de fer-los dansar per la Festa Major en el "Toc de Gràcia", peça que representen amb els Gegants i Gegantons de la comparsa des del 2002. El 20 de maig de 2017 durant la celebració del 25è aniversari de l'Agustinet, la Fada Violeta, la Bruixa i el Dimoni, s'estrenà el seu ball propi: "El ball dels Capgrossos de la Vila de Gràcia" compost per en Ricard Ellis i coreografiat per la secció dels Capgrossos on hi participen tots els capgrossos.

## Referències

* 1 2 3 4 «Capgrossos de Gràcia». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Capfoguer

Els capfoguer és un estri per a la llar de foc. Reben aquest nom cada una de les dues barres de metall, recolzades sobre el terra de la llar de foc, on es posen els troncs i tions, que eleven el foc sobre el sòl de la llar i en permeten l'oxigenació. S'utilitzen també per dipositar les olles sobre el foc per escalfar o coure el menjar. Es va trobar entre 1945 i 1958 un capfoguer ibèric que és únic a Catalunya.

## Vegeu també

* Burro (calefactor)

## Nota

* ↑ Universitat de Barcelona. Departament d'Història Medieval; Universitat de Barcelona. Institut d'Història Medieval. Acta historica et archaeologica mediaevalia. Edicions de la Universitat de Barcelona, 1988, p. 39–. ISBN 9788460024385 [Consulta: 15 febrer 2011].
* ↑ «Capfoguer». Museu Torre Balldovina, 09-05-2015. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 9 maig 2015].
Viccionari
# Caridem

Caridem és el nom dels següents personatges:
* Caridem d'Eubea, general i polític grec
* Caridem d'Atenes, polític atenenc
* Caridem, metge grec
# Cantó d'Angulema-Nord

El cantó d'Angulema-Nord és un cantó francès del departament del Charente, situat al districte d'Angulema. Compta amb part del municipi d'Angulema.

## Municipis

* Angulema (part septentrional)
# Carmen Alborch Bataller

Carmen Alborch Bataller (Castelló de Rugat, 31 d'octubre de 1947 - València, 24 d'octubre de 2018) fou una política, escriptora i professora universitària valenciana que fou ministra de Cultura durant l'últim govern de Felipe González.

## Biografia

Va néixer el 31 d'octubre de 1947 a la població de Castelló de Rugat, situada a la comarca de la Vall d'Albaida. Estudià dret a la Universitat de València, en la qual es llicencià l'any 1970 i es doctorà el 1973. A continuació, i en la mateixa universitat, treballà com a professora titular de dret mercantil i més tard, va aconseguir convertir-se en la degana de la Facultat de Dret.
L'any 2018 va rebre l'Alta Distinció de la Generalitat Valenciana en el marc de la celebració del 9 d'Octubre.

## Activitat política

Sense afiliació política inicial la seua passió per la Cultura la portà a ser directora general de Cultura de la Generalitat Valenciana i directora de l'Institut Valencià d'Art Modern (IVAM). No fou fins al 1993, quan Felipe González la nomenà ministra de Cultura, càrrec que ocupà durant la cinquena legislatura tot i que no era militant del Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE).
Ja afiliada al PSOE en les eleccions generals de 1996 fou escollida diputada al Congrés per la província de València, càrrec que repetí en les eleccions de 2000 i 2004.
En les eleccions municipals de 2007 fou la candidata del PSPV-PSOE a l'alcaldia de la ciutat de València. A les eleccions generals espanyoles de 2008 fou escollida senadora per la província de València.

## Obres publicades

* 1999: Solas ('Soles')
* 2002: Malas ('Dolentes')
* 2004: Libres ('Lliures')

## Referències

* ↑ «Carmen Alborch Bataller». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 4 abril 2016].
* ↑ «Alborch i el dispositiu de l'Aquarius, Altes Distincions de la Generalitat». Levante-EMV.

## Enllaços externs

* (castellà) Pàgina de Carmen Alborch
* (castellà) Fitxa de Carme Alborch al Congrés dels Diputats
* (castellà) Carmen Alborch Arxivat 2006-06-30 a Wayback Machine., en telepolis.com
* Carmen Alborch en Valentes, série documental de À Punt tv
# Casa Camprubí (Roses)

La Casa Camprubí és un edifici a l'est del nucli urbà, seguint la carretera que va de Roses a Cadaqués (Alt Empordà), a l'entrada de la cala Montjoi, enfront del fragment de la cala anomenat Cala del Calis. A mitjans del segle xix, Josep Camprubí i Escudero, militar de carrera amb grau de general, compra l'edifici a uns frares. Entre els anys 1936 i 1939, l'edifici queda quasi completament destruït i és utilitzat com a estable. Posteriorment, als anys 50, l'edifici es rehabilita com a habitatges i a la dècada dels 60, unes reformes van afectar un àmbit semisoterrat, al que s'accedia baixant unes escales. Per informacions orals de la família Camprubí, sembla que aquest lloc era una capella. En relació a aquesta dada, a l'Arxiu Municipal de Roses es conserva una foto anterior a la Guerra Civil Espanyola, en la que es veu la capella.
Edifici protegit com a bé cultural d'interès local, de planta rectangular i d'una sola planta, amb coberta a dues vessants de teula àrab i teula tortugada vidriada de color verd al ràfec dels murs més llargs. La façana principal està encarada al mar i presenta una gran terrassa davantera pavimentada amb rajoles. Les obertures són totes rectangulars, amb els ampits bastits amb rajoles i els marcs i les persianes pintades del típic color blau de les construccions mediterrànies. Al costat nord presenta dos petits cossos adossats que han modificat la configuració original de l'edifici principal, el perímetre del qual, probablement, es correspongui amb l'edifici original.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa Camprubí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Carrer Major de Cercs

Carrer Major de Cercs és una obra del municipi de Cercs (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un carrer de perfil estret, irregular format per cases entre mitgeres, la major part de planta baixa i pis amb parament de pedra irregular deixat a la vista i cobertes de teula àrab.

## Història

L'actual nucli de Cercs no correspon amb l'enclavament històric més important, Sant Andreu de Cercs, St. Salvador de la Vedella, Sta. Maria de la Baells. L'actual centre del municipi ocupa un racó de la coneguda amb el nom del pont del Rabentí, prop del lloc on ara desaigua el pantà de la Baells.

## Referències

* 1 2 «Carrer Major de Cercs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2016].
# Carrer Major de Conques

Carrer Major de Conques és una obra de Isona i Conca Dellà (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Carrer costerut que enllaça el portal adovellat inferior amb la pl. Major. Es caracteritza per les arcades medievals d'accés, els embigats són de fusta. Les façanes dels edificis són de pedra o arrebossades imitant-la i la pavimentació que resta amb empedrat per les cavalleries. Té portes medievals de pedra amb arcada de mig punt.

## Història

L'any 1873 figura a la llinda de la porta.

## Referències

* 1 2 «Carrer Major de Conques». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 març 2019].
# Carta de Drets Socials de les Illes Balears

La Carta de Drets Socials de les Illes Balears és una declaració de drets prevista a l'Estatut d'Autonomia de les Illes Balears de 2007 que s'ha concretat en un avantprojecte de llei. L'art. 16.2 de l'estatut i el Pacte pels Drets Socials Bàsics (de 25 de juny de 2009), subscrit pel Govern balear i les entitats empresarials i sindicals més representatives, en el marc del Pacte per la Competitivitat, l'Ocupació i la Cohesió Social a les Illes Balears, van donar lloc a l'Avantprojecte de Llei de Carta de Drets Socials de la Comunitat Autònoma de les Illes Balears. Aquest avantprojecte va rebre un dictament pel Consell Econòmic i Social de les Illes Balears el 9 de desembre de 2010.

## Contingut

L'avantprojecte té una Exposició de Motius, 104 articles repartits en cinc títols, una disposició transitòria, una altra derogatòria i cinc disposicions finals.
    Exposició de Motius
Contextualitza el reconeixement progressiu de drets socials i econòmics fent referència a declaracions de drets internacionals i al Pacte per la Competitivitat, l'Ocupació i la Cohesió Social a les Illes Balears.
    Títol I
Tracta sobre les disposicions generals (àmbit d'aplicació, objectius i principis rectors).
    Títol II: Els drets socials bàsics
Format per 11 capítols, tracta els drets dels menors, els joves, la gent gran, els discapacitats, els immigrants, els malalts, els ciutadans davant les tecnologies de la informació i altres.
    Títol III: Els drets econòmics, socials i culturals dels ciutadans de les Illes Balears
Format per 4 capítols, tracta el "dret a la cohesió social, a la participació en assumptes públics, al dret laboral, al dret al medi ambient saludable, a una vivenda digna i els drets a la llengua i la cultura".
    Títol IV
Regula el Consell de Drets Socials de les Illes Balears, establint la seua composició.
    Títol V
Regula el Defensor del Menor, el Defensor del Pavient i el Defensor per la Igualtat entre Dones i Homes. Aquests tres estan adscrits al Síndic de Greuges de les Illes Balears.

## Referències

* ↑ Pérez Miras, Antonio «Morcillo Moreno, Juana: Validez y eficacia de los derechos estatutarios. En especial, el proyecto de reforma castellano-manchego». Revista de Administración Pública, 194, 2014, pàg. 534. Enllaç alternatiu
* 1 2 Morcillo Moreno, 2013, p. 71.
* ↑ Morcillo Moreno, 2013, p. 71-72.
* ↑ Morcillo Moreno, 2013, p. 72.

## Bibliografia

* Morcillo Moreno, Juana. Validez y eficacia de los derechos estatutarios : En especial, el proyecto de reforma castellano-manchego. Toledo: Ediciones Parlamentarias de Castilla-La Mancha, 2013. ISBN 978-84-691-2594-6.
# Cantó de Tuïr

El cantó de Tuïr és una divisió administrativa francesa, situada a la Catalunya Nord, al departament dels Pirineus Orientals. L'any 2015 passà a denominar-se Cantó dels Aspres.

## Composició

El cantó de Tuïr estava compost per 17 municipis del Rosselló, fins al 2014:
* Tuïr (capital del cantó)
* Brullà
* Cameles
* Castellnou dels Aspres
* Forques
* Llauró
* Llupià
* Paçà
* Pontellà i Nyils
* Queixàs
* Santa Coloma de Tuïr
* Sant Joan la Cella
* Terrats
* Torderes
* Trasserra
* Trullars
* Vilamulaca.
Tots pertanyen a la Comunitat de comunes dels Aspres menys Llupià i Pontellà que pertanyen a la Comunitat d'aglomeració de Perpinyà-Mediterrània.
En la nova divisió administrativa del 2014, aquest cantó es va convertir en el nou cantó dels Aspres, amb capitalitat igualment a Tuïr; a més, s'hi integraren també les comunes de Banyuls dels Aspres, Calmella, Montoriol, Oms i Pollestres, procedents dels antics cantons de Ceret, les quatre primeres, i Toluges, la darrera.

## Política

L'actual conseller general per aquest cantó és René Olive, del Partit Socialista, que va aconseguir la victòria en la segona volta de les darreres eleccions cantonals, celebrades el 28 de març del 2004. René Olive, alcalde de Tuïr, va revalidar el seu escó en la segona volta d'aquests comicis amb el 58,42% dels vots, derrotant el candidat de la dreta, Roger Rigall, que en va obtenir el 41,58%. Un tercer candidat, Louis Puig, de la UMP i alcalde de Pontellà, també va aconseguir passar a la segona volta, però se'n va retirar.
D'entre els candidats que no van aconseguir els vots necessaris per a passar a la segona volta, el menys votat fou Christian Reig, del Bloc Català i conseller municipal de Tuïr, que només va obtenir 141 vots, és a dir, l'1,44% dels vots a candidatures. Tampoc va poder passar a la segona volta la candidata d'Unitat Catalana, Virginie Barre, que va aconseguir 262 vots, el que suposa el 2,68% dels sufragis de la primera volta.

## Consellers generals

| Data inicial | Fi del mandat | Nom | Partit | |
| 1908 | 1934 | Hyacinthe Marty | Partit radical | Comerciant, alcalde de Tuïr |
| 1934 | 1940 | Louis Noguères | SFIO | Advocat Diputat a l'Assemblea Nacional Francesa (1938-1942) |
| 1945 | 1956 | Louis Noguères | SFIO | Advocat Alcalde de Tuïr (1945-1947) Diputat a l'Assemblea Nacional Francesa (1938-1942 i 1945-1951) President del Consell General (1945-1956) |
| 1956 | 1982 | Léon-Jean Grégory | SFIO posteriorment PS | Senador (1948-1982) President del Consell General (1973-1982) Alcalde de Tuïr (1947-1982) |
| 1982 | (continua) | René Olive | PS | Alcalde de Tuïr des del 1989 President de la Communauté de Communes des Aspres Vicepresident del Consell General |

## Referències

* ↑ Le Monde. Cahier résultats: Second tour des régionales et des cantonales. París, 30 de març del 2004.
* ↑ Els resultats de les eleccions cantonals del 2004 al web del Ministeri de l'Interior francès
* ↑ Pàgina web de Convergence démocratique de Catalogne
* ↑ «Dossier Special Elections 2004 del diari Midi Libre». Arxivat de l'original el 2007-03-11. [Consulta: 28 gener 2007].
# Caroline Gennez

Caroline Gennez (Sint-Truiden, Limburg (Bèlgica), 21 d'agost de 1975) és una política socialista flamenca, ha estat presidenta del Socialistische Partij Anders.

## Biografia

Dels 5 als 14 anys fou jugadora de tennis, però una hèrnia discal posà fi a la seva prometedora carrera. Aleshores es graduà en ciències polítiques i sociologia a la KU Leuven de Lovaina; alhora, ingressà a Animo (Joventuts Socialistes) el 1998, i en serà portaveu el 2001-2003, alhora que assessora de Johan Vande Lanotte.
A les eleccions municipals de 2001 fou elegida regidora de Sint-Truiden, i serà nomenada tinent d'alcalde el 2003. Fou senadora cooptada a les eleccions legislatives belgues de 2003 i es traslladà a Mechelen. Després de les eleccions regionals belgues de 2004 fou cap de fracció del sp.a al Parlament Flamenc, i des del 2006 és tinenta d'alcalde de l'ajuntament de Mechelen responsable d'educació, joventut, treball i economia social.
Després del fracàs a les eleccions legislatives belgues de 2007 fou elegida presidenta del sp.a, del qual ja era vicepresidenta des de 2003, en substitució de Johan Vande Lanotte. Després del seu anunci el juny de 2011 de no presidir durant un segon mandat, va ser succeïda per Bruno Tobback.

## Referències

* ↑ «Caroline Gennez» (en anglès). Flemish Parliament. Arxivat de l'original el 2020-07-08. [Consulta: 7 juliol 2020].

## Enllaços externs

* Lloc web personal Arxivat 2011-07-06 a Wayback Machine.
* Perfil al web del Senat belga
# Cartes

«Cartes» té aquests significats:
* Biografia
** Cartes d'Esparta, un escultor
* Geografia:
** Municipi de Cantabria, vegeu Cartes (Cantàbria)
* Jocs
** Joc de cartes
Viccionari
# Carrer Fosc de Su

El Carrer Fosc de Su, és un carrer que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català de Riner (Solsonès). A tocar hi trobem Can Vendrell que també forma part de l'inventari de patrimoni català.

## Descripció

Petit carrer de Su, medieval, cobert amb una volta. Té dos arcs, un d'entrada al carrer de mig punt amb grans dovelles i un altre de sortida del carrer, d'arc apuntat i igualment adovellat. El terra del carrer és de lloses de pedra més o menys rectangulars de diferents mides.

### Notícies històriques

Aquest carrer, es troba en mig de la casa de Can Vendrell, casa que corresponia a la dels antics castlans del lloc i servia com a punt de comunicació exterior entre les dues parts de casa. Com que és cobert, humit i no hi entra quasi el sol, la gent comença a anomenar-lo "carrer fosc", i aquest és el nom que l'hi ha quedat.

## Referències

* 1 2 «Carrer Fosc de Su». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2014].

## Vegeu també

* Llista de monuments del Solsonès
# Carrer Galileu (la Sénia)

Carrer Galileu és una obra de la Sénia (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Carrer posterior al carrer Major. Els murs de les cases estan fets amb maçoneria arrebossada i en la seva part posterior emblanquinats, tenen forma atalussada i una amplada de metro i mig, dos metres. S'hi obren petites obertures i portes.

## Història

El carrer Major presenta en el costat del riu la defensa natural del penya-segat on s'assenta però a l'altra banda la defensa es basaria en la construcció de parets d'una amplada considerable i atalussades, que configuraria una zona emmurallada oberta únicament a la zona anomanada "portalets". No tenim referències històriques per al moment de la seva construcció però ha de ser d'època medieval, ja que la tradició oral diu que a la Guerra del Francès es van cremar totes les cases entre l'església i el portalet, quedant en peu la zona del carrer Galileu.

## Referències

* 1 2 «Carrer Galileu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 agost 2021].

## Enllaços externs

* «Carrer Galileu». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.