OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Grégoire Barrère

Grégoire Barrère (Charenton-le-Pont, 16 de febrer de 1994) és un tennista professional francès. La majoria de la seva carrera s'ha desenvolupat en els circuits Challenger i ITF, on ha aconseguit alguns títols individualment com en dobles masculins.

## Trajectòria
### Individual

| Torneig | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 | 2020 | 2021 | 2022 | 2023 | 2024 | Títols | V − D |
| Open d'Austràlia | A | A | A | A | Q2 | 2R | A | Q1 | 1R | 1R | 0 / 3 | 1 − 3 |
| Roland Garros | Q1 | 1R | Q1 | 1R | 2R | 1R | 1R | 2R | 1R | | 0 / 7 | 2 − 7 |
| Wimbledon | A | Q2 | A | 1R | 2R | NC | 1R | Q1 | 2R | | 0 / 4 | 2 − 4 |
| US Open | A | Q1 | A | Q2 | 2R | 2R | A | Q2 | 1R | | 0 / 3 | 2 − 3 |
| Total Victòries−Derrotes | 0−0 | 0−2 | 0−1 | 0−4 | 6−7 | 4−8 | 1−6 | 2−3 | 21−24 | | 34 − 55 | 34 − 55 |
| Rànquing a final d'any | 265 | 247 | 624 | 163 | 82 | 109 | 166 | 90 | 84 | | | |
| Llegenda: G: Guanyador; F: Finalista; SF: Semifinalista; QF: Quarts de final; Q: Qualificació; A: Absent; RR: Round Robin; |||||||||||||

### Dobles masculins

| Torneig | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 | 2020 | 2021 | 2022 | 2023 | Títols | V − D |
| Open d'Austràlia | A | A | A | A | 2R | A | A | A | 0 / 1 | 1 − 1 |
| Roland Garros | 2R | 1R | A | 3R | 1R | 1R | A | A | 0 / 5 | 3 − 5 |
| Wimbledon | A | A | A | A | NC | A | A | 1R | 0 / 1 | 0 − 1 |
| US Open | A | A | A | A | A | A | A | 2R | 0 / 1 | 1 − 1 |
| Total Victòries−Derrotes | 1−2 | 0−1 | 0−3 | 3−1 | 1−2 | 1−3 | 2−1 | 2−6 | 10 − 19 | 10 − 19 |
| Rànquing a final d'any | 239 | 384 | 882 | 223 | 182 | 224 | 568 | 457 | | |
| Llegenda: G: Guanyador; F: Finalista; SF: Semifinalista; QF: Quarts de final; Q: Qualificació; A: Absent; RR: Round Robin; ||||||||||||

## Referències

* ↑ «#RG18: WILD-CARDS ANNOUNCED !» (en anglès). RolandGarros.com, 16-05-2018. [Consulta: 26 gener 2024].

## Enllaços externs

* Grégoire Barrère a l'ATP (anglès)
* Grégoire Barrère a la Federació Internacional de Tennis (anglès)
# Teàrides

Teàrides és el nom dels següents personatges:
* Teàrides de Megalòpolis, dirigent de Megalòpolis
* Teàrides d'Acaia, polític de la Lliga Aquea.
* Teàrides de Siracusa, dirigent siracusà, germà de Dionís el Vell
# Conjunt d'arcades adovellades de Vilaplana

El conjunt d'arcades adovellades de Vilaplana és una obra de Vilaplana (Baix Camp) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'una sèrie de portades d'entrada a habitatges unifamiliars entre mitgeres. Majoritàriament són de pedra calcària, però també n'hi ha de pedra rogenca.
La datació d'aquests arcs va des del segle xvi -les dates més antigues són de 1588 i 1596- fins al segle xix i són de tipologia diversa. Els arcs més antics presenten la forma d'arc de mig punt propi del gòtic català amb dovelles llargues que es van tancant en forma de tascó. Pel que fa als arcs de datació més moderna n'hi ha diferents tipus. Trobem molt sovint arcs rebaixats que usen dovelles de més allargades.
Són les portades de la plaça de la Vila 1, el carrer Major 1-8-11-17-20-37, el carrer de Sant Sebastià, 2-7-8-21, el carrer de Jacint Verdaguer 1-2 i el carrer d'Àngel Guimerà 9-11-12.
Cal Batjau és una antiga casa de planta rectangular, recentment refeta i renovada, respectant les línies antigues i l'arc de la porta, de grans dovelles. La façana ha estat arrebossada i pintada, la part inferior - com a sòcol- de color marronós, i la resta de color groc clar. La porta presenta senyals del lloc del pany i de les frontisses, així com, a la façana, de l'argolla de ferro per a lligar l'animal. Sobre la porta, un balcó modern, petit i sense interès on priva la funció davant de l'estètica. A la casa es conserven arcades romàniques i gòtiques, que, tot i la tradició popular que diu el contrari, no tenen res a veure amb l'antiga església de Vilaplana. La casa del costat conserva, en canvi, el parament antic. La porta moderna de la casa de Batjau està retirada uns decímetres cap a l'interior, per tal de deixar la porta original ben a la vista.
Una de les cases més velles del poble. En l'arc de la porta antiga hi ha la data 1596 amb els números repartits en les tres pedres de la clau.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Conjunt d'arcades adovellades de Vilaplana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
* ↑ Anguera, Pere. Història dels pobles del Baix Camp. Reus: Reus Diari, 1989, p. 329.
# The Little Prince

The Little Prince és una pel·lícula musical estatunidenca de Stanley Donen, llibret i lletra d'Alan Jay Lerner i música de Frederick Loewe, inspirada en la novel·la homònima d'Antoine de Saint-Exupéry, i estrenada el 1974. La pel·lícula torna amb la trama de la novel·la, afegint números musicals.

## Argument

Basat en la clàssica novel·la del mateix nom (de 1943) escrita per l'escriptor i aviador francès Antoine de Saint-Exupéry (1900-1944). L'obra —ambientada en els anys quaranta— compte la història d'un aviador (Richard Kiley) que es veu obligat a fer un aterratge d'emergència en el desert del Sàhara. Allí entaula amistat amb un nen, el petit príncep de l'asteroide B-612. En els dies següents, el pilot s'assabenta dels seus diversos viatges per tot el sistema solar. A mesura que viatja per l'espai, el Petit Príncep té diverses estranyes trobades amb adults en diferents planetoides, totes amb una manera esbiaixada de veure la vida. Però no és fins que finalment arriba a la Terra, que el Petit Príncep aprèn les lliçons més important de totes, principalment de la Guineu (Gene Wilder), i la Serp (Bob Fosse). El Petit Príncep comparteix aquestes lliçons amb el pilot, però després es deixa convèncer per la Serp, que li diu que per poder escapar de la gravetat terrestre i tornar al seu asteroide, ha de deixar-se matar per ella.

## Repartiment

* Richard Kiley: El Pilot
* Steven Warner: El Petit Príncep
* Bob Fosse: El Serp
* Gene Wilder: El Guineu
* Joss Ackland: El Rei
* Clive Revill: L'Home de negocis
* Donna McKechnie: La Rosa
* Victor Spinetti: L'historiador
* Graham Crowden: El General

## Premis i nominacions
### Premis

* 1975. Globus d'Or a la millor banda sonora per Alan Jay Lerner, Frederick Loewe

### Nominacions

* 1975. Oscar a la millor cançó original per Frederick Loewe (música), Alan Jay Lerner (lletra) per la cançó "Little Prince"
* 1975. Oscar a la millor banda sonora per Alan Jay Lerner, Frederick Loewe, Angela Morley, Douglas Gamley
* 1975. Globus d'Or a la millor pel·lícula musical o còmica
* 1975. Globus d'Or a la millor cançó original per Frederick Loewe (música), Alan Jay Lerner (lletra) per la cançó "I Never Met a Rose".
* 1975. Globus d'Or a la promesa masculina per Steven Warner.

## Referències

* ↑ «The Little Prince». The New York Times.
# Graduat en Educació Secundària Obligatòria

El Graduat en Educació Secundària Obligatòria és un títol que acredita uns coneixements mínims equivalents al nivell 2 de l'ISCED internacional. Constitueixen la base que es considera imprescindible a Espanya per desenvolupar amb garanties una correcta inserció social i laboral. Els alumnes que abandonen l'escola sense aquest graduat estan en situació de fracàs escolar, ja que no han assolit prou les competències bàsiques.
Es pot obtenir de diferents maneres
* Finalitzant l'ESO, a l'ensenyament reglat
* A les escoles d'adults, amb cursos específics o exàmens lliures
* Convalidant estudis estrangers equivalents
* Superant els mòduls C dels PQPI
El graduat s'obté amb una qualificació positiva a les diferents matèries que formen el currículum educatiu obligatori, comú a tots els centres. L'equip de professorat pot decidir atorgar el títol amb un màxim de dos suspensos en funció del procés seguit per l'estudiant mitjançant una avaluació col·legiada.
# Abocament de memòria

Un abocament de memòria, també anomenat bolcatge de memòria (en anglès, core dump), és un registre no estructurat del contingut de la memòria en un moment donat, generalment utilitzat per depurar un programa que ha acabat la seva execució incorrectament. Es tracta d'un arxiu que conté una imatge en memòria d'un procés determinat, però originalment consistia en un llistat imprès de tot el contingut de la memòria.
# Moncucco Torinese

Moncucco Torinese, (Moncuch en piemontès) és un municipi situat al territori de la província d'Asti, a la regió del Piemont (Itàlia).
Limita amb els municipis d'Albugnano, Arignano, Berzano di San Pietro, Castelnuovo Don Bosco, Cinzano, Marentino, Mombello di Torino, Moriondo Torinese i Sciolze.
Pertanyen al municipi les frazioni de Barbaso, Borelli, Briano, Moglia, Pogliano, Rivalta, Roasine, San Giorgio, San Giuseppe i San Paolo.

## Galeria fotogràfica

* Vista del poble
# Terrinches

Terrinches és un municipi de la província de Ciudad Real, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa. Es troba al sud-est de la província, a 40 km de l'autovia A-4 Madrid-Cádiz. El 2020 tenia 653 habitants.

## Referències

* ↑ «Cifras oficiales de población resultantes de la revisión del Padrón municipal a 1 de enero» (en castellà). Institut Nacional d'Estadística d'Espanya. [Consulta: 22 agost 2021].
# Comissió de les Nacions Unides per al dret comercial internacional

La Comissió de les Nacions Unides per al dret comercial internacional (CNUDCI) o Comissió de les Nacions Unides per al dret mercantil internacional (CNUDMI) o UNCITRAL (per la seva sigles en anglès United Nations Commission for the Unification of International Trade Law) va ser creada per l'Assemblea General de les Nacions Unides en la seva Resolució 2205 (XXI) de 17 de desembre de 1966 "per promoure el progrés harmonització i unificació del dret del comerç internacional".
La CNUDCI realitza el seu treball en sessions anuals celebrades alternativament a Nova York i Viena.
# Teodor Diaca

Teodor Diaca o Teodor Retòric (Theodorus Diaconus o Rhetor, Θεόδωρος Ἀσιναῖος) fou un diaca monoteleta del temps de Màxim Confessor, nadiu de Constantinoble. Fou sinodiucari (representant en un sínode) del patriarca Pau II de Constantinoble, el que indicaria que era molt apreciat pel patriarca. Fou l'autor de dos breus obres anomenades Ἀπορίαι, Dubitationes.
# Constantí IV, príncep d'Armènia

Constantí IV d'Armènia Menor o Gosdantin IV (vers 1297-17 de novembre de 1344), que apareix també com a Constantí II per ser el segon rei amb aquest nom ((Constantí I i Constantí II foren només prínceps) i Constantí III perquè o bé Constantí II o bé Constantí III d'Armènia Menor no eren reconeguts com a sobirans a part sencera, tenia de naixement el nom de Guiu de Lusignan) que va canviar pel de Constantí el 1343 en ser coronat rei del Regne Armeni de Cilícia. Era fill d'Isabel d'Armènia i d'Amalric II de Xipre.
El 28 de desembre de 1341 fou assassinat el rei d'Armènia Menor Lleó V per un grup de nakharark. No deixava successió i aquesta va venir determinada per les clàusules del seu testament segons les quals l'herència requeia en la descendència de la germana del seu pare, Isabel d'Armènia (morta el 1321, casada amb Amalric II de Xipre, del que va enviudar el 1310, però del que va tenir set fills dels que encara vivien tres mascles, el gran de nom Guiu de Lusignan al que corresponia la successió, el segon Joan, i el tercer Bohemon; els altres mascles, Hug i Enric havien mort el 1321; una filla Maria s'havia casat amb el rei Lleó IV d'Armènia Menor i l'altra Isabel s'havia casat amb el rei Oshin).
Esperant la seva arribada, el seu germà Joan de Lusignan, que va desembarcar immediatament a Cilícia, va assolir la regència.
Guiu va dubtar sobre si acceptar la corona armènia, ja que la seva mare i dos germans (Hug i Enric) havien mort vers el 1321 a mans del regent Oshin de Korikos, però finalment va acceptar i va anar a Armènia l'octubre de 1342.
Guiu portava amb ell una gran quantitat de cavallers llatins en teoria per defensar el regne, però en la pràctica aquest cavallers es van barrejar amb la qüestió religiosa. Guiu volia la fusió entre les esglésies armènia i romana i la noblesa armènia s'hi oposava. Els nakharark van anar eliminant els principals càrrecs llatins, i el 10 d'octubre de 1343 fou assassinat Joan de Lusignan, que Guiu havia nomenat camarlenc. Guiu fou assassinat un any després, el 17 de novembre de 1344.
Estava casat dues vegades. La primera el 1318 amb una princesa de la família dels Cantacuzè, amb la que va tenir una fila de nom Isabel (que fou la dona de Manel, dèspota de Morea mort el 1380); i la segona el 1332 amb Teodora Syrgiannaina (morta el 1349) amb la que no va tenir fills.
Els nakharark van nomenar rei a un parent llunyà, Constantí V, sovint numerat com Constantí IV, fill de Balduí i net de Constantí de Neghir (aquest darrer era germà del rei Hethum I)
| Precedit per: Lleó V amb regència de Joan de Lusignan (1342-1343) | Regne Armeni de Cilícia 1342-1344 | Succeït per: Constantí V (sovint numerat com Constantí IV) |
# Guillem Ros Massot

Guillem Ros Massot (Barcelona, Barcelonès, 14 de maig de 1925 - Barcelona, Barcelonès, 13 de març de 2010) va ser un atleta i dirigent esportiu, president de diverses entitats esportives, com la de la Federació Catalana d'Atletisme o el Centre Gimnàstic Barcelonès entre d'altres.
De jove va practicar l'atletisme i va arribar a ser dues vegades subcampió de Catalunya de 400 metres (1940 i 1950), dues de 800 metres (1951 i 1952), una campió provincial de 400 i 800 metres (1952) i com a component de l'equip de Catalunya, assolí el títol de campió d'Espanya en el relleu de 4 × 400 m (1952).
El 1955, ja retirat de l'atletisme, va participar en l'organització dels Jocs del Mediterrani que es van celebrar a Barcelona. El 1959 va entrar a la Federació Catalana d'Atletisme com a vocal i president del Col·legi de Jutges, càrrecs que va ocupar fins al 1966. De 1974 a 1975 va ser vicepresident de la Comissió d'entrenadors. El 1979 va ser elegit president de la FC d'Atletisme càrrec que ocupà fins al 1989. També va ocupar càrrecs a la Federació Espanyola d'Atletisme, primer com a vocal de la seva Junta Directiva i després com a president del Col·legi de Jutges (1972-1973) i vicepresident en dues etapes (1974-1975 i 1977-1988). Durant la seva etapa a la Federació Espanyola d'Atletisme va ser també cap d'expedició en moltes competicions internacionals, entre aquestes els Jocs Olímpics de Seül 1988.
El 1986 va ser membre fundador de l'Associació Catalana de Dirigents de l'Esport, de la qual va ser vicepresident i president el 1986 i 1987. De 1964 a 1978 va presidir el Centre Gimnàstic Barcelonès. Com a vicepresident del Consell Directiu de la Unió de Federacions Esportives de Catalunya des de la seva creació, i el 1987 va ocupar la presidència en funcions arran de la mort del seu president Joan de la Llera fins que Enric Piquet va ser elegit nou president el 1988. Entre altres organismes, també va pertànyer al Comitè Olímpic Espanyol i al Panathlon Internacional de Barcelona. Rebé la medalla de Forjador de la Història Esportiva de Catalunya el 1995.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ «Presidents del Comitè Català de Jutges». Arxivat de l'original el 2014-08-25. [Consulta: 14 novembre 2014].
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
* ↑ «Web del Club Gimnàstic Barcelonès». [Consulta: 14 novembre 2014].
* ↑ UFEC 1933-2008 75 anys d'esport a Catalunya. Barcelona: UFEC, 2008. ISBN B-37953-2008.
* ↑ Forjadors de la història esportiva de Catalunya. 5a edició. Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1993. ISBN 84-393-3661-6.
* ↑ Santacana, Carles. FC d'Atletisme. Història de l'atletisme a Catalunya, 2012. ISBN 978-84-615-8281-5.
* ↑ «Presidents de la FC d'Atletisme». Arxivat de l'original el 2015-06-09. [Consulta: 16 març 2015].
# Amphoriscus chrysalis

Amphoriscus chrysalis és una espècie d'esponja calcària, marina i amb espícules formades per carbonat de calci. L'esponja pertany al gènere Amphoriscus i a la família Amphoriscidae. El nom científic de l'espècie va ser publicat per primera vegada el 1864 per Oscar Schmidt.

## Referències

* ↑ Van Soest, R.W.M.; Boury-Esnault, N.; Hooper, J.N.A.; Rützler, K.; de Voogd, N.J.; Alvarez, B.; Hajdu, E.; Pisera, A.B.; Manconi, R.; Schönberg, C.; Klautau, M.; Kelly, M.; Vacelet, J.; Dohrmann, M.; Díaz, M.-C.; Cárdenas, P.; Carballo, J.L.; Ríos, P.; Downey, R.; Morrow, C.C. (2021). World Porifera Database. Amphoriscus chrysalis (Schmidt, 1864). Accessed through: World Register of Marine Species at: http://www.marinespecies.org/aphia.php?p=taxdetails&id=164201 on 2021-03-13
# Mondariz-Balneario

Mondariz-Balneario és un petit municipi de la província de Pontevedra a Galícia. Pertany a la comarca d'O Condado. Limita al nord i est amb Mondariz i al sud i oest amb Ponteareas.

## Història

Al terme municipal hi ha restes d'un poblat castreny al Coto de Cividade. De l'època de la romanització es conserven restes d'una calçada sobre el riu Tea.
El municipi està situat a prop del castell de Sobroso, motiu pel qual la font de Gándara rebia la visita de nobles. Segons la tradició, el 1282 es van casar a la capella de San Pedro el rei Dionís de Portugal amb la infanta Elisabet d'Aragó.
Durant l'Antic Règim la zona pertanyia a la província de Tui, una de les set del Regne de Galícia. Després de la reforma administrativa, el 30 de novembre de 1833 la jurisdicció de Sobroso va passar a pertànyer a la província de Pontevedra. El lloc pertanyia encara a la parròquia de Mondariz, fins que el 1904 es va crear la parròquia de Troncoso.
A principis del segle xx l'empresari Enrique Peinador va promoure la recuperació de la font de Gándara i la creació del balneari, que aviat es va convertir en un lloc freqüentat per la burgesia.
El 30 de novembre de 1924, amb el nom d'A Nosa Señora de Lourdes, la parròquia de Troncoso va passar a formar un municipi independent, canviant el seu nom pel de Mondariz-Balneario. El 17 d'abril de 1925 el rei Alfons XIII va concedir a la vila el títol de "Molt Hospitalària".

## Entitats de població

El municipi està format per una única parròquia, Mondariz-Balneario, que està formada per cinc entitats de població:
* O Escobeiro
* Mondariz-Balneario
* O Pazo
* San Pedro
* Troncoso

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Ajuntament
* Balneari de Mondariz
# Colibrí diamant pitnegre

El colibrí diamant pitnegre (Heliodoxa whitelyana) és una espècie d'ocell de la família dels troquílids (Trochilidae) que habita boscos i matolls de les terres baixes de l'est del Perú. Ha estat considerat una subespècie d'Heliodoxa schreibersii.
# Teodor Cetonita

Teodor Cetonita, en llatí Theodorus Coetonita, en grec antic Θεόδωρος, fou un himnògraf romà d'Orient que va escriure Canon in Joannem Euchaitorum Episcopum cognomento Mauropodem, un extracte del qual el dona Lleó Al·laci, i que va ser escrit a la mort de Joan d'Eucaita.
Va viure al segle xi.

## Referències

* ↑ 22.Theodorus Coetonita a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1050
# Collada de Donapà

La Collada de Donapà és una collada dels contraforts nord-orientals del Massís del Canigó, a 2.056,5 metres d'altitud, en el límit dels termes comunals de Castell de Vernet i de Pi de Conflent, tots dos a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord. Està situada cap al centre del límit oriental del terme de Pi de Conflent i a l'occidental del terç meridional del terme de Castell de Vernet. És al nord del Pic de Donapà i a l'extrem sud-oriental de la Serra del Solà Gros.

## Referències

* ↑ La Collada de Donapà en els ortofotomapes de l'IGN
# Afeidas

Afeidas (en grec antic Ἀφείδας) fill d'Oxintes, va ser el catorzè rei llegendari d'Atenes. Tenia un germà anomenat Timetes.
Quan va morir el seu pare, el tretzè rei d'Atenes, com a fill gran el va succeir, però el seu regnat només va durar un any, ja que Timetes, envejós, va obtenir el poder per la força i el va matar, segons Pausànias.

## Notes

* ↑ Segons el Diccionari Grec-Català, p. 1329, i les obres de la Fundació Bernat Metge

## Referències

* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, VII, 25,1
# Muhammad Shah I

Muhammad Shah I fou sultà de la dinastia bahmànida del Dècan (1358-1375).
Era el fill gran del primer sultà Ala al-Din Hasan Bahman Shah (1347-1358) conegut erròniament com a Hasan Gangu, i el va succeir l'11 de febrer de 1358. Fou l'organitzador de les quatre províncies o tarafes de l'estat i de l'exèrcit. Va organitzar una matança de banquers que fonien les monedes d'or que encunyava, i això va causar la guerra amb els estats hindús de Warangal i Vijayanagar. El seu tron de plata fou substituït pel Takht-e-Firoza (Tron Turquesa) el 23 de març de 1363, ofert pel raja de Warangal. Els territoris de Kanhaiya de Warangal (Telingana) foren envaïts el 1364 pels musulmans tres vegades i van matar el fill del raja, Veneyek Deva, fins que finalment aquest va signar un acord de pau pel qual cedia Golkonda i la seva regió a Muhammad i li pagava una forta indemnització.
Després va insultar a Bukka I de Vijayanagar i aquest va envair el doab de Raichur i va conquerir Mudgal massacrant a la guarnició. Llavors Muhammad va reunir l'exèrcit i va marxar contra el rei de Vijayanagar i el va derrotar recuperant Mudgal. Va restar en aquesta fortalesa durant el monsó i el 1367 es va trobar amb Bukka I a Kawthal i el va derrotar altre cop matant a molts dels seus la major part civil (es diu que 400.000). Bukka va demanar la pau i va acceptar pagar una indemnització de guerra, i es va acordar que en les futures guerres els civils no serien massacrats pels musulmans.
El 1367 va retornar a la seva capital i va acabar la mesquita de Gulbarga (la Shah Bazaar Masjid) on també va construir la Jama Masjid a la fortalesa.. Tot seguit va iniciar la lluita contra el seu cosí Bahram Khan Mazanderani que s'havia revoltat a Daulatabad uns anys abans. El va derrotar i va expulsar els caps militars rebels cap al Gujarat.
Va morir el 21 d'abril de 1375, sembla que d'un excés de beguda, i el va succeir el seu fill gran Ala al-Din Mudjahid Shah (1375-1378)

## Referències

* Cambridge History of India, volum III, 1937.
* Dinastia Bahmànida Arxivat 2006-10-19 a Wayback Machine. (anglès)
# Colibrí diamant dels tepuis

El colibrí diamant dels tepuis (Heliodoxa xanthogonys) és una espècie d'ocell de la família dels troquílids (Trochilidae) que habita els boscos del sud de Veneçuela i l'adjacent nord del Brasil.
# Tijuana

* Per a altres significats, vegeu «Tijuana (municipi)».
Tijuana és la ciutat més gran de l'estat de Baixa Califòrnia, i la cinquena àrea metropolitana més gran en població a Mèxic, amb 1.300.000 habitants. Està localitzada a l'extrem nord del país, als 32° 31′ 30″ nord i 117° 02′ oest. La ciutat fa frontera amb la ciutat nord-americana de San Diego. La indústria turística és la font de recursos principal de la ciutat i hi produeix la majoria dels ingressos. Tijuana és particularment famosa pels estudiants nord-americans universitaris i de secundària. La ciutat també és un important centre industrial. Atesa la seva localització i l'intercanvi comercial (legal i il·legal), s'ha convertit en la ciutat frontera més dinàmica del món. A més de nord-americans, hi ha un gran nombre d'estrangers a Tijuana, principalment de la Xina, Corea del Sud i l'Amèrica del Sud.

## Personatges il·lustres

* Luis Humberto Crosthwaite (1962), escriptor i editor.

## Enllaços externs

* Ajuntament de Tijuana (castellà)