OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El Rebost (les Masies de Voltregà)

El Rebost és una casa de les Masies de Voltregà (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres, de planta baixa i tres pisos, amb un eix de simetria vertical. La façana presenta gran nombre d'obertures de grans dimensions; es combinen finestres i portes amb balcó però totes elles són rectangulars, a excepció d'una finestra amb arc de mig punt a la planta baixa i les finestres de les golfes de forma ovalada.
Destaca una de les portes d'entrada, amb un carreu de pedra ben escairat a la llinda i als brancals. Això es repeteix en altres dues obertures del primer pis.
Aquesta façana és completament arrebossada tret d'un fals sòcol fet de pintura.

## Història

Aquesta casa podria ser una de les primeres construïdes amb relació al Santuari de Gleva, donat que la data que apareix a una de les llindes (1735) és la més antiga del nucli urbà.

## Referències

* 1 2 3 4 «El Rebost». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 16 agost 2021].
# El guerrillero del norte

El guerrillero del norte és una pel·lícula dramàtica mexicana del 1983 dirigida per Francisco Guerrero. Va participar com a part de la selecció oficial al 13è Festival Internacional de Cinema de Moscou.

## Repartiment

* Juan Valentín
* Ernesto Gómez Cruz
* Jorge Humberto Robles
* Macaria
* José Carlos Ruiz
* Silvia Manríquez
* Alfredo Wally Barrón
* Isabela Corona
* Alfonso Munguía
* Jorge Reynoso
* Alfredo Gutiérrez

## Referències

* ↑ «13th Moscow International Film Festival (1983)». MIFF. Arxivat de l'original el 7 November 2013. [Consulta: 5 febrer 2013].
* ↑ María Luisa Amador, Jorge Ayala Blanco, Cartelera cinematográfica, 1980-1989, p. 196

## Enllaços externs

* El guerrillero del norte a Internet Movie Database (anglès)
# Iegor Gaidar

Iegor Timúrovitx Gaidar (en rus: Егор Тимурович Гайдар), (Moscou, 1956 – Odintsovo, 2009) fou un economista i polític soviètic d'origen rus. Era net de l'escriptor Pàvel Bajov.
Va exercir de forma interina el càrrec de Primer Ministre de Rússia entre el 15 de juny i el 14 de desembre de 1992 durant la presidència de Borís Ieltsin. És considerat com un dels artífexs de les reformes econòmiques de transició al capitalisme, comportant la liberalització dels preus i la primera onada de privatitzacions russes, sota l'empara de la doctrina de la "teràpia de xoc".

## Biografia

Gaidar va néixer el 19 de març de 1956 a Moscou, capital de la República Socialista Federada Soviètica de Rússia de la Unió Soviètica, sent fill d'Ariadna Bajova i el corresponsal del diari Pravda Timur Gaidar, qui lluità contra la Invasió de Bahía de Cochinos al costat del seu amic Raúl Castro. El seu avi patern fou l'escriptor soviètic Arkadi Gaidar i l'avi matern el també escriptor Pàvel Bajov. Gaidar es casà amb la filla de l'escriptor Arkadi Strugatski durant la seva estada a la universitat. La seva filla, Maria Gaidar, fou una de les líders de l'oposició democràtica russa. En el moment de la mort del seu pare, era diputada del Govern de l'óblast de Kírov.
Morí el 16 de desembre de 2009 a la seva casa d'Odintsovo, a la província russa de Moscou, a l'edat de 53 anys. La causa de la defunció fou una trombosi, tal com assenyalà Leonid Gozman, polític liberal i amic seu, a l'agència oficial Itar-Tass.
Jeffrey Sachs, director de l'Earth Institute de la Universitat de Colúmbia, qui assessorà el govern rus a principis dels anys 1990, qualificà a Gaidar com "el líder intel·lectual de moltes de les reformes polítiques i econòmiques de Rússia".

## Referències

* ↑ Mor Ígor Gaidar, exprimer ministre de Ieltsin i gran impulsor de les privatitzacions a Rússia, Europa Press, 16 de desembre 2009 (consulta: 19-12-09).
* ↑ (anglès) Gaidar, Iegor: Days of defeat and victory, University of Washington Press, 1999, pàg. 6. ISBN 0295978236
* 1 2 (anglès) Medvedev, Roy & Shriver, George: Post-Soviet Russia: a journey through the Yeltsin era, Columbia University Press, 2000, pàg. 13. ISBN 0231106068
* ↑ (rus) Биографии членов правительства - Гайдар Мария Егоровна Arxivat 2011-09-30 a Wayback Machine. (consulta: 19-12-09).
* ↑ Mor als 53 anys Iegor Gaidar, artífex de les reformes econòmiques postsoviètiques, 3cat24.cat, 16 de desembre 2009 (consulta: 19-12-09).
* ↑ Mor Ígor Gaidar, el pare de les reformes econòmiques postsoviètiques, ElPeriódico.cat, 16 de desembre 2009 (consulta: 19-12-09).
* ↑ (anglès) Patrick Henry: Yegor Gaidar, Shock Therapy Architect, Dies at 53 (Update2), Bloomberg, 16 de desembre 2009 (consulta: 17-12-09).

## Enllaços externs

* «Iegor Gaidar». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Tijmen Eising

Tijmen Eising (Emmen, Drenthe, 27 de març de 1991) és un ciclista neerlandès professional des del 2009 i actualment a l'equip Metec-TKH-Mantel. Ha combinat la carretera amb el ciclocròs.

## Palmarès en ciclocròs

* 2008-2009
** Campió del món júnior en ciclocròs
** Campió d'Europa en ciclocròs júnior
** 1r a la Copa del món de ciclocròs júnior
** 1r al Superprestige júnior

## Palmarès en ruta

* 2009
** Vencedor d'una etapa al Trofeu Karlsberg
* 2011
** Vencedor de 2 etapes a la Carpathia Couriers Path
** Vencedor d'una etapa a la Małopolski Wyścig Górski
* 2014
** 1r a la Ronde van Midden-Brabant

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Julio Villar Gurruchaga

Julio Villar Gurruchaga o Julio Villar Gurrutxaga, més conegut com a Julio Villar (Sant Sebastià, 26 de maig de 1943) és un alpinista, guia de muntanya, escriptor i navegant basc.
Durant la dècada de 1960 feu ascensions a pics dels Pirineus i dels Alps. Fou guia d'escalada als Alps fins que l'any 1966 patí un accident i deixà l'alpinisme. Va abandonar els seus estudis, i l'abril de 1968 va iniciar una aventura en solitari a bord d'un veler de 7 metres d'eslora, el "Mistral", per fer la volta al món. Va sortir del Port de Barcelona l'abril del 1968 i va arribar al port de Lekeitio, a Biscaia, a l'estiu del 1972, després de recórrer 38.000 milles marines només amb vela. Fou el primer navegant en solitari de l'Estat espanyol que aconseguí de fer la volta al món. Aquesta experiència va quedar reflectida en una publicació el 1974, Eh, Petrel!, un quadern de notes de viatge de gran interès i qualitat poètica. Aquell mateix any 1974 va participar en la primera expedició basca a l'Everest. Ha estat considerat el millor esportista guipuscoà en l'especialitat de vela en els anys 1968, 1969, 1971 i 1972. El 1986 publica Viaje a pie. El 2012 va rebre el premi Roig Toqués.

## Referències

* 1 2 «Julio Villar Gurruchaga». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Unsain Azpiroz, José María «Villar Gurruchaga, Julio (1943)». Diccionario biográfico de gente de mar de San Sebastián (Galería de retratos. Diccionario biográfico). Untzi Museoa-Museo Naval [San Sebastián], 2008, pàg. 379-400. Arxivat de l'original el 17 de juny 2015 [Consulta: 17 juny 2018].
* ↑ «Julio Villar, primer navegante solitario español, fue objeto de un merecido homenaje». La Vanguardia (Hemeroteca), 23-11-1972, pàg. 40 [Consulta: 17 juny 2018].
* ↑ «La expedición española al Everest, en su fase decisiva». La vanguardia (Hemeroteca), 10-05-1974, pàg. 41 [Consulta: 17 juny 2018].
* ↑ «Julio Villar». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 17 juny 2018 Gurruchaga].
* ↑ «Villar Gurruchaga, Julio». Auñamendi Eusko Entziklopledia [Consulta: 17 juny 2018].
* ↑ «Julio Villar, premi Roig-Toqués 2012». Eix Diari, 07-06-2012 [Consulta: 17 juny 2018].
# Parotis

Parotis és un gènere d'arnes de la família Crambidae descrita per Jacob Hübner el 1831.

## Taxonomia

* Parotis amboinalis (Swinhoe, 1906)
* Parotis angustalis (Snellen, 1895)
* Parotis ankaratralis Marion, 1954
* Parotis arachnealis (Walker, 1859)
* Parotis athysanota (Hampson, 1912)
* Parotis atlitalis (Walker, 1859)
* Parotis baldersalis (Walker, 1859)
* Parotis bracata (E. Hering, 1901)
* Parotis brunneomarginalis (Kenrick, 1907)
* Parotis chlorochroalis (Hampson, 1912)
* Parotis confinis (Hampson, 1899)
* Parotis costulalis (Strand, 1912)
* Parotis egaealis (Walker, 1859)
* Parotis fallacialis (Snellen, 1890)
* Parotis fasciculata (Aurivillius, 1910) (Tanzània)
* Parotis impia (Meyrick, 1934) (Congo i Zimbabwe)
* Parotis incurvata Warren, 1896
* Parotis invernalis (de Joannis, 1927) (Moçambic)
* Parotis laceritalis (Kenrick, 1907)
* Parotis marginata (Hampson, 1893)
* Parotis marinata (Fabricius, 1784)
* Parotis minor (Pagenstecher, 1884)
* Parotis nigroviridalis (Pagenstecher, 1888)
* Parotis ogasawarensis (Shibuya, 1929)
* Parotis pomonalis (Guenée, 1854)
* Parotis prasinalis (Saalmüller, 1880)
* Parotis prasinophila (Hampson, 1912)
* Parotis punctiferalis (Walker, 1866)
* Parotis pusillalis (Strand, 1912)
* Parotis pyritalis (Hampson, 1912)
* Parotis squamitibialis (Strand, 1912)
* Parotis squamopedalis (Guenée, 1854)
* Parotis suralis (Lederer, 1863)
* Parotis triangulalis (Strand, 1912)
* Parotis vernalis (Hampson, 1912)
* Parotis zambesalis (Walker, 1866)

## Espècies antigues

* Parotis tricoloralis (Pagenstecher, 1888)
* Parotis tritonalis (Snellen, 1895)

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 23 març 2019].
* ↑ Savela, Markku. «Parotis Hübner, 1831» (en anglès). Lepidoptera and Some Other Life Forms.
# Pelmatozous

Els pelmatozous (Pelmatozoa, gr. pélma -atos, ‘planta del peu’, i zỗon, ‘animal') són un antic subfílum d'equinoderms, ara considerat parafilètic i en desús. Comprenia animals marins sèssils o pedunculats que no es desplacen o ho fan de manera molt limitada; presenten un peduncle, almenys en estat larvari, amb la boca situada en el mateix costat que l'anus. El concepte de pelmatozou s'oposava al del subfílum eleuterozous, equinoderms que sí es desplacen lliurament.
Incloïa una sola classe amb representants vius, els crinoïdeus (Crinoidea), coneguts vulgarment com a lliris de mar, que representen els equinoderms més primitius. Comprèn unes 650 espècies vivents.

## Taxonomia

El subfílum dels pelmatozous es dividia en 8 classes de les quals només una té representants vivents:
* Blastoidea †
* Crinoidea
* Coronata †
* Cystoidea †
* Edrioasteroidea †
* Eocrinoidea †
* Glyptocystida †
* Rhombifera †

## Referències

* ↑ «Diccionari de Geologia».
* ↑ Fell, Howard B. «Pelmatozoa» (en anglès). AccessScience, McGraw Hill Education. [Consulta: 27 setembre 2014]. «Formerly treated as a formal unit of classification with the rank of subphylum, pelmatozoans are now realized to be a heterogeneous assemblage of forms with similar habits but dissimilar ancestry...»
# Gijs Van Hoecke

Gijs Van Hoecke (Gant, 12 de novembre de 1991) és un ciclista belga, professional des del 2012 i actualment corrent a l'equip Intermarché-Wanty.
Els seus principals èxits han estat en el ciclisme en pista on ha obtingut dues medalles als Campionats del món.

## Palmarès en ruta

* 2009
** 1r al Giro de la Toscana junior
* 2011
** 1r a la Volta a la Província d'Anvers i vencedor d'una etapa
* 2014
** 1r a la Internationale Wielertrofee Jong Maar Moedig

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2018. 122è de la classificació general

## Palmarès en pista

* 2012
** Campió del món de Madison (amb Kenny De Ketele)
* 2012
** 1r als Sis dies d'Amsterdam (amb Kenny De Ketele)

### Resultats a la Copa del Món

* 2011-2012
** 1r a Astanà, en Scratch

## Referències

* ↑ «GIJS VAN HOECKE SALVA SU CARRERA PROFESIONAL CON UN ACUERDO DE ÚLTIMA HORA CON EL INTERMARCHÉ - CIRCUS - WANTY». [Consulta: 19 gener 2024].
* ↑ «Belgium crowned world Madison champions». Cycling News, 08-04-2012. [Consulta: 19 gener 2024].
* ↑ «De Ketele and Van Hoecke prevail at Amsterdam Six-Day». Cycling News, 27-10-2013. [Consulta: 19 gener 2024].

## Enllaços externs

* Gijs Van Hoecke a ProCyclingStats
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Can Sant Pare

Can Sant Pare és una obra de Sant Feliu de Codines (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa entre mitgeres. Té planta baixa i pis. La coberta és a dues vessants. La façana és de pedra i està coberta amb arrebossat de ciment. Té portal de pedra amb arc de mig punt adovellat i una finestra d'arc conopial lobulada.

## Història

Els Umbert, propietaris de la casa, eren mestres de molí, d'ací el que hi hagi una roda de molí esculturada a la porta. Els artistes italians que decoren l'església parroquial en el segle xviii s'allotgen en aquesta casa mentre van estar a Sant Feliu, i per aquest motiu es va conèixer des de llavors la casa com Cal Sant Pere, en record dels artistes italians que venien del país del Papa.

## Referències

* 1 2 «Can Sant Pare». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 juliol 2018].
# Julio Wais Sanmartín

Julio Wais San Martín (La Corunya, 29 d'agost de 1878 - Madrid, 16 d'abril de 1954) va ser un advocat i polític espanyol. Va ser ministre de Gracia i Justícia durant el regnat d'Alfons XIII i ministre d'Economia Nacional i ministre d'Hisenda durant la dictadura del general Primo de Rivera.

## Trajectòria

Va estudiar Dret en Santiago de Compostel·la i va obtenir el doctorat en Madrid. Va començar a exercir l'advocacia a la seva ciutat natal per traslladar-se posteriorment a Madrid.
Membre del Partit Conservador va iniciar la seva carrera política com a diputat en el Congrés en ser escollit en les eleccions generals espanyoles de 1910 per la circumscripció de La Corunya. Inicialment va formar part de la facció política d'Augusto González-Besada y Mein. Posteriorment es passaria a la facció d'Eduardo Dato. En morir el diputat pel districte electoral de Pontedeume José Lombardero, fou elegit diputat per aquest districte en 1913 en unes eleccions parcials. Continuaria representant al districte a les Corts durant cinc legislatures fins a 1923.
En la seva tasca parlamentària es destacà per lluitar perquè rebaixessin els drets arancelaris de la dacsa, molt perjudicials per als agricultors gallecs. Altres gestions seves foren la concessió d'un carruatges de correus per a Ares i Mugardos, la construcció de l'escola de Boebre, la reparació de les esglésies de Centroña, Boebre i Ombre, la construcció per part de l'Estat del mur de contenció de l'albereda de Raxoi a Pontedeume i els treballs per a la transformació en pavelló escolar de l'edifici que ocupava l'hospital-asilo, també a Pontedeume. Per aquestes dues últimes gestions, el concello de Pontedeume li va dedicar un carrer, l'actual avinguda de la Corunya, en 1921.
Va ser Director General de Registres de Notaris (1917), Subsecretari del Ministeri de la Governació (1920), ministre de Gracia i Justícia entre el 7 de juliol i el 14 d'agost de 1921 en un govern presidit per Allendesalazar i, ja durant la Dictadura de Primo de Rivera, ministre d'Economia Nacional entre el 3 de febrer i el 20 d'agost de 1930 data en la qual passaria a exercir la cartera de ministre d'Hisenda fins al 18 de febrer de 1931, en tots dos casos en un govern que presidit per Dámaso Berenguer y Fusté.

## Referències

* ↑ Necrológica en ABC, 18-4-1954, p. 34 y 64
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)

## Enllaços externs

* Reiriz Rey, José María «Remembranza de Julio Wais San Martín». Anuario Brigantino, 31, 2008.
* De Castro Álvarez, Carlos «Nombres ilustres en las calles, plazas y jardines de Pontedeume». Cátedra, 11, 2004.
# Kalma (deessa)

* Aquest article tracta sobre la deessa finesa. Si cerqueu el poble de Rússia, vegeu «Kalma».
Kalma és la deessa finesa de la mort i la putrefacció i el seu nom significa "La pudor dels cadàvers". Els seus llocs preferits per romandre són els cementiris; de fet, una paraula finlandesa per a cementiri és kalmisto, derivada del seu nom. Algunes fonts afirmen que es mou en un vehicle fet d'olors, com una bufada de fum.
El seu pare és Tuoni i la seva mare Tuonetar. Kalma també pot tenir diverses germanes, Kipu-tyttö, Kivutar, Loviatar i Vammatar, totes elles viuen a l'inframón finlandès de Tuonela. Kalma està acompanyat i protegit per Surma, una criatura semblant a un gos el nom de la qual significa literalment "mort" (tot i que la paraula surma s'utilitza generalment per referir-se a algú que és assassinat, en lloc de morir per causes naturals).
Les seves històries es reciten a l'èpica nacional finlandesa Kalevala.

## Referències

* 1 2 «KALMA». www.godchecker.com. [Consulta: 8 novembre 2012].
* ↑ «TUONI». www.angelfire.com. [Consulta: 8 novembre 2012].
# Karl Traugott Zeuner

Karl Traugott Zeuner (Dresden, Saxònia, 28 d'abril, 1775 - París (França), 24 de gener, 1841) fou un pianista i compositor alemany.
Va estudiar el piano a Dresden i composició amb Daniel Gottlob Türk a Halle; el 1802, mentre que romania a Sant Petersburg va prendre lliçons de Muzio Clementi. En una visita posterior a Rússia, va ensenyar al jove Glinka, que va resultar apagada per a la seva docència teòrica, encara que va fer progressos com a pianista. Va realitzar gires de concert a París el 1803, i el 1805 a Viena, on es va instal·lar breument (i va ser emprat pel príncep Golitzyn).
Va tornar a la seva ciutat natal i va continuar per recórrer Europa com a pianista de concerts amb èxit fins poc abans de morir en una visita a París. Malgrat la seva admiració per la seva composició que la seva interpretació, va escriure algunes tècniques hàbils si no inspiraven peces de piano, música de cambra i cançons molt en voga en la seva època. Aquestes van incloure fantasies i variacions per a piano, un Polonaise per a duet de piano op.10, quartets de corda (op.11, 14 i 15), dos concerts de piano (op.12 a G i op.13 a E ♭) i diversos ballets...

## Referències

* ↑ https://imslp.org/wiki/Category:Zeuner,_Karl_Traugott
* 1 2 3 https://doi.org/10.1093/gmo/9781561592630.article.30935
# El invierno en Lisboa

El invierno en Lisboa és una pel·lícula espanyola dirigida per José Antonio Zorrilla el 1991 que combina intriga, passió i música de jazz, encara que el resultat no va ser tan satisfactori com a El arreglo. El guió fou elaborat pel mateix Zorrilla i Mason Funk sobre la base de la novel·la homònima d'Antonio Muñoz Molina. La banda sonora fou elaborada pel músic de jazz Dizzy Gillespie i fou interpretada al Festival de Jazz de Granada del 1990.

## Argument

Durant els estius Jim Biralbo toca la bateria en el grup de jazz de Billy Swann, un músic de gran prestigi, al club Lady Bird de Sant Sebastià propietat de Floro, amic de Jim. Un dia hi coneix Lucrecia, esposa de l'estatunidenc Bruce Malcom, un mafiós que es dedica alcontraban d'art i amic de Toussaints Morton, implicat en un cop d'estat per acabar amb la democràcia a Portugal. Jim decideix viatjar a Lisboa per tal de trobar Lucrecia i veure la que potser serà última actuació de Swann.

## Argument

* Christian Vadim - Jim Biralbo
* Dizzy Gillespie - Billy Swann
* Eusebio Poncela - Floro
* Hélène de Saint-Père - Lucrecia
* Fernando Guillén Cuervo - Bruce Malcom
* Michel B. Dupérial - Toussaints Morton

## Referències

* ↑ El invierno en Lisboa a Fotogramas
* ↑ La banda sonora de 'El invierno en Lisboa' se estrenará en el Festival de Jazz de Granada, El País, 24 d'octubre de 1990

## Enllaços externs

* El invierno en Lisboa a Historia de nuestro cine a rtve,es
* PDF El invierno en Lisboa, la ciudad de la literatura al cine de Jean-Pierre Castellani. Universitat François Rabelais
# Horche

Horche és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa. Limita amb Guadalajara, Yebes, Armuña de Tajuña, Romanones i Lupiana.

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 maig 2021].
# Gallimathias musicum

Galimathias musicum en re major, K. 32, és un quòdlibet compost el març de 1766 per Wolfgang Amadeus Mozart durant el seu Gran Viatge Europeu. Va ser estrenat a La Haia el dia 11 de març de 1766. Una performance típica d'aquesta peça dura vint minuts.

## Instrumentació i estructura

Es tracta d'una obra per a cordes, dues trompes, dos oboès, fagot i clavicèmbal constituïda per disset moviments:
* Molto Allegro
* Andante en Re menor
* Allegro
* Pastorella En Sol major
* Allegro
* Allegretto en La major
* Allegro
* Molto adagio en Sol major
* Allegro en Do major
* Largo en Re menor
* Allegro
* Andante en Fa major
* Allegro en Mi bemoll major
* Menuet En Fa major
* Adagio En Re menor
* Presto
* Fugue En Fa major

## Fonts de la música

La peça té alguns moviments escrits a partir d'altres peces ja existents.

## Manuscrits

Galimathias musicum sobreviu dins quatre manuscrits que representen dues versions diferents de la feina.
# Pentadiplandra brazzeana

Pentadiplandra brazzeana Baill. (o Oubli) és l'única espècie del gènere de plantes Pentadiplandra, el qual és dins la família Pentadiplandraceae.
Aquesta planta va ser redescoberta el 1985 per Marcel and Anette Hladik, al Gabon. Creix a diversos països de l'Àfrica tropical.
Al seu fruit es van descobrir dues proteïnes de gust dolç, pentadina (el 1989) i la brazzeina (el 1994).

## Ús tradicional

Al Gabon i Camerun, tant els simis com els natius es mengen els seus fruit.

## Referències

* 1 2 UW-Madison professor makes a sweet discovery 10:57 PM 11/04/02 Jason Stein For the State Journal
* ↑ Data Portal of the Global Biodiversity Information Facility (GBIF). Biodiversity occurrence data for Pentadiplandra brazzeana Baillon
* ↑ H Van der Wel, G Larcon, A Hladika, CM Hladik, G Hellekant and D Glaser. Isolation and characterisation of Pentadin, the sweet principle of Pentadiplandra-Brazzeana Baillon. Chemical Senses 1989, 14:75-79.
* ↑ D Ming and G Hellekant. Brazzein, a new high-potency thermostable sweet protein from Pentadiplandra brazzeana B. FEBS Lett 1994, 355(1):106-8.
# Pelobates

Pelobates és un gènere d'amfibis anurs amb distribució paleàrtica (Europa, Àsia occidental i nord-oest d'Àfrica). És l'únic gènere viu dins de la família Pelobatidae, format per quatre espècies. Igual que les espècies del grup Scaphiopodidae, presenten esperons compostos de queratina a les potes posteriors, els quals els ajuden a enterrar-se a la terra.

## Taxonomia

Segons ASW:
* Pelobates cultripes (Cuvier, 1829)
* Pelobates fuscus (Laurenti, 1768)
* Pelobates syriacus Boettger, 1889
* Pelobates varaldii Pasteur & Bons, 1959
Sinonímia del gènere Pelobates:
* Cultripes Müller, 1832
* Didocus Cope, 1866
* Pseudopelobates Pasteur, 1958

## Referències

* ↑ Sinonimia en Wikispecies
* Zweifel, Richard G. (1998). in Cogger, H.G. & Zweifel, R.G.: Encyclopedia of Rèptils and Amphibians. Sant Diego: Academic Press, 88. ISBN 0-12-178560-2.
* Tron, François (2005): The Eastern spadefoot Toad (Pelobates syriacus): A new amphibian species for Lebanon

## Enllaços externs

* Descripción de la familia en AmphibianWeb
* Descripción de la familia en Tree of Life Arxivat 2020-09-22 a Wayback Machine.
# Horcajo de las Torres

Horcajo de las Torres és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 16 setembre 2021].
# Horcajo de los Montes

Horcajo de los Montes és un municipi de la província de Ciudad Real a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 1.028 | 1.116 | 1.083 | 1.057 |

## Enllaços externs

* Horcajopedia Arxivat 2008-09-13 a Wayback Machine.
# Imrich Stacho

Imrich Stacho (Trnava, 4 de novembre de 1931 - Piešťany, 10 de gener de 2006) fou un futbolista eslovac de la dècada de 1950.
Fou 23 cops internacional amb la selecció txecoslovaca amb la qual participà en la Copa del Món de Futbol de 1954 i a la Copa del Món de Futbol de 1958.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Spartak Trnava.

## Referències

* ↑ RSSSF:Imrich Stacho - International Appearances
* ↑ (txec) ČMFS entry
* ↑ (eslovac) Zomrel legendárny brankár Imrich Stacho
* ↑ Imrich Stacho a National-Football-Teams.com (anglès)