OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Oxiclorur de fòsfor

El oxiclorur de fòsfor o clorur de fosforil (en anglès: phosphoryl chloride o phosphorus oxychloride) és un líquid incolor amb la fórmula POCl₃. Amb el seu punt de congelació a 1 °C i el d'ebullició a 106 °C, el rang de líquid és molt similar al de l'aigua. S'hidrolitza en l'aire humit alliberant àcid fosfòric i clorur d'hidrogen. A gran escala es fabrica a partir del triclorur de fòsfor i oxigen o pentaòxid de fòsfor. Principalment, es fa servir per fer èsters fosfats com el fosfat de tricresil.
La seva estructura és en tetraedre.
          85%

## Propietats químiques

El POCl₃ reacciona amb aigua i alcohols per donar clorur d'hidrogen i àcid fosfòric o clorur d'hidrogen i èster fosfats, respectivament:
    O=PCl₃ + 3 H₂O → O=P(OH)₃ + 3 HCl
    O=PCl₃ + 3 ROH → O=P(OR)₃ + 3 HCl

## Referències

* ↑ D. B. Chesnut «The Electron Localization Function (ELF) Description of the PO Bond in Phosphine Oxide». Journal of the American Chemical Society, 121, 10, 1999, pàg. 2335–2336. DOI: 10.1021/ja984314m.

## Bibliografia

* N. N. Greenwood, A. Earnshaw, Chemistry of the Elements, 2nd ed., Butterworth-Heinemann, Oxford, UK, 1997.
* Handbook of Chemistry and Physics, 71st edition, CRC Press, Ann Arbor, Michigan, 1990.
* J. March, Advanced Organic Chemistry, 4th ed., p. 723, Wiley, New York, 1992.
* The Merck Index, 7th edition, Merck & Co, Rahway, New Jersey, USA, 1960.
* A. D. F. Toy, The Chemistry of Phosphorus, Pergamon Press, Oxford, UK, 1973.
* L. G. Wade, Jr., Organic Chemistry, 6th ed., p. 477, Pearson/Prentice Hall, Upper Saddle River, New Jersey, USA, 2005.
* B. J. Walker, Organophosphorus chemistry, p101-116, Penguin, Harmondsworth, UK, 1972.
* CDC - NIOSH Pocket Guide to Chemical Hazards
# American Type Culture Collection

L'American Type Culture Collection o ATCC és una organització estatunidenca privada sense ànim de lucre que recull, emmagatzema i distribueix microorganismes de referència, línies cel·lulars i altres materials per a la recerca i el desenvolupament. Fundada el 1925 per servir com a centre nacional de dipòsit i distribució d'espècimens microbiològics, ATCC ha crescut des de llavors fins a distribuir-se en més de cent cinquanta països. Actualment és la institució que emmagatzema la col·lecció més gran i diversa de microorganismes i materials relacionats del món.
La seu central i les instal·lacions de producció de l'ATCC es troben en un edifici de 11.700 m² a Manassas (Virgínia). Això inclou el dipòsit de material biològic de 1.700 m² que conté dos-cents congeladors per emmagatzemar biomaterials, entre els quals hi ha tancs de nitrogen líquid, congeladors de –80 °C i cambres frigorífiques per a l'emmagatzematge a 4 °C. L'electricitat del dipòsit està protegida per generadors in situ. La instal·lació també inclou 3.300 m² d'espai de laboratoris.
Existeixen altres organismes semblants a altres països com ara l'ECACC (European Collection of Authenticated Cell Cultures) al Regne Unit, el CBA (CellBank Australia) a Austràlia, la Col·lecció Alemanya de Microorganismes i Cultius Cel·lulars (DSMZ, de l'alemany Deutsche Sammlung von Mikroorganismen und Zellkulturen), que es troba Braunschweig, o la Col·lecció Espanyola de Cultius Tipus (CECT), que es troba a la Universitat de València.

## Referències

* ↑ L.A. Rogers «The American Type Culture Collection». Science, 23 (2), 1925, pàg. 193-194. DOI: 10.1128/jb.23.2.193-194.1932.
* ↑ «American Type Culture Collection - Our History».
* ↑ William A.Clark, Dorothy H.Geary «The Story of the American Type Culture Collection—Its History and Development(1899–1973)». Advances in Applied Microbiology, 17, 1974, pàg. 295-309.
* ↑ R. E. Buchanan «History and development of the American Type Culture Collection». The Quarterly Review of Biology, 41 (2), 1966, pàg. 101-104. DOI: 10.1086/404936..
* 1 2 Uruburu, Federico «History and services of culture collections» (pdf) (en anglès). International Microbiology, 6, 2003, pàg. 101-103. DOI: 10.1007/s10123-003-0115-2 [Consulta: 11 juliol 2022].
* ↑ «American Type Culture Collection - What we do».
* ↑ «Col·lecció Espanyola de Cultius Tipus (CECT)». Universitat de València. [Consulta: 11 juliol 2022].

## Enllaços externs

* American Type Culture Collection (ATCC) - Banc de Cèl·lules amb seu als EUA de referència mundial (anglès)
* CellBank Australia (CBA) - Banc de Cèl·lules públic d'Austràlia (anglès)
* RIKEN Bioresource Center CELL BANK - Banc de cèl·lules del Japó (anglès)
* Deutschen Sammlung von Mikroorganismen und Zellkulturen (DSMZ) - Banc de cèl·lules d'Alemanya (anglès)
# Pelodosotis

Pelodosotis és un gènere extint de tetràpode lepospòndil de l'ordre Microsauria, que va viure al començament del període Permià en el que avui són els Estats Units.

## Referències

* Carroll, R. L., 1988: Vertebrate paleontology and evolution. W. H. Freeman and company, New York, 1988, 698
* Anderson, J. S. (2001) The phylogenetic trunk: maximal inclusion of taxa with missing data in an analysis of the Lepospondyli (Vertebrata, Tetrapoda). Syst. Biol. 50, 170–193.
* Carroll, R. L. & Gaskill, P. (1978) The order Microsauria, Mem. Amer. Phil. Soc., 126:1–211.
* Carroll, R. L. et al. (1998) Encyclopedia of Paleoherpetology Part 1 Arxivat 2014-10-23 a Wayback Machine.. München:Pfeil.
# Crostada

La crostada és una pasta de full tradicional estesa al llarg dels Pirineus i que des de l'època medieval forma part de la seva cuina popular d'oest a est d'aquests, tant en el vessant nord com al sud. El seu nom, coincident en català i en occità, crostada, prové de "crosta", ja que es caracteritza per ser coberta d'una pasta de finíssimes capes cruixents, una mica de l'estil de diverses capes de pasta fil·lo o també una mica similar a la pasta de full. Entre aquest "entrepà" de fines capes cruixents se sol posar una fruita fresca (sovint poma, pera, nabius a l'estiu, etc.) de temporada, de vegades amarada en algun licor local. També n'hi ha de farcides amb formatge de muntanya, de melmelada i de mel. La superfície es cobreix de sucre glas. Es menja freda o calenta, especialment a l'hivern.
Segurament el seu origen és àrab i se sap que fou introduïda als Pirineus a l'edat mitjana. Tradicionalment se'n feien en grans quantitats a les festes majors, tot i que ara se'n fan tot l'any. Se'n fa una de sencera i es talla a petites llesques amb molta cura de no trencar massa les làmines.

## Crostades salades

A l'època medieval n'existien versions salades farcides de carn picada, aromatitzada també amb licor, o peix, que ara són menys freqüents. Algunes es van estendre a altres indrets, adaptant-les als ingredients locals, i en alguns encara es fan, com per exemple la de tords a Còrsega, la de llagosta a Mallorca o la d'anxoves a Cotlliure.
Algunes preparacions similars a les crostades salades són les panades salades, com típicament la panada (empanada) gallega de peix o les de carn guisada britàniques (pie). A Occitània existeixen panades salades anomenades pastís en occità i paté en francès, com per exemple el pastís de patata. Al nord de França, on la carn servida dins d'una crosta de pasta de full va estar de moda, també s'han naturalitzat i adaptat al gust parisenc algunes crostades, panades i patés salats de carn.

## Vegeu també

* Baklava

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Jaume Fàbrega, La cuina del país dels càtars, Editorial Cossetània, 2003 (català) ISBN 9788496035805

## Enllaços externs

* Recepta i foto - Oficina de turisme d'Arieja Pirineus Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (català)
# Josep Ubeda i Francés

Josep Ubeda i Francés (Poblenou, Barcelona, 1911 - Barcelona, 3 de gener de 1971) fou un futbolista professional català dels anys 1930 i 1940.

## Trajectòria

El seu primer equip va ser el CE Júpiter, on, l'any 1929, va ser Campió de Catalunya de Quarts Equips (juvenils). L'any 1930, amb 19 anys, fitxà pel primer equip de l'EC Granollers, i va esdevenir un bon extrem esquerre. Hi romangué fins a l'any 1932; havia disputat 30 partits i marcat 12 gols. Participà en el Campionat de Catalunya de Segona Preferent. L'agost de 1932 va tornar al CE Júpiter, on arribà a jugar al Campionat de Catalunya de Primera Categoria i a la Tercera Divisio d'Espanya. Així si, només jugà 5 partits. L'any 1933 fitxà per la UE Sant Andreu. Hi romangué fins a l'any 1937, disputant 109 partits i marcant 32 gols. Disputant el Campionat de Catalunya de Segona Preferent i el Campionat de Catalunya de Primera B. Va ser la seva millor etapa. El 12 de setembre de 1936 va participar en el "II Critèrium dels Asos" a la piscina de Montjuïc. Va formar part de la directiva del "Sindicat de Professionals del Futbol".
L'any 1937 jugà alguns partits amb CE Europa. El 1939 tornà a fitxar pel Granollers. Hi romangué fins a l'any 1941 i disputà partits a Segona i Tercera Divisió Espanyola. Va jugar un partit del darrer Campionat de Catalunya de Primera categoria contra el Barça. Va ser el 24 de setembre de 1939. L'any 1941 va fitxar per la UD Gracia, equip desaparegut. Hi romangué fins a l'any 1944. Disputant partits de Primera Regional Catalana. El seu darrer equip professional va ser FC Santboià.

## Referències

* ↑ «Necrológicas.». La Vanguardia Española, 05-01-1971.
* ↑ «Camp del Jupiter. Nobles del pozo (Jupiter) 3 Rapits (UE Sant Andreu) 0». Mundo Deportivo, 03-05-1929.
* ↑ «En granollers (Granollers 5 Palafrugell 0)». Mundo Deportivo, 24-11-1930.
* ↑ «Els jugadors de Granollers ("Uveda" "clenxa" (XUT pag.12)». XUT!, 23-12-1930.
* ↑ «DES DE GRANOLLERS (XUT pag.18)». XUT!, 25-07-1932.
* ↑ «Els melons van cars.(XUT pag20)». XUT!, 29-08-1932.
* ↑ «Futbolista clandestí (XUT pag.14)». XUT!, 12-12-1932.
* ↑ «Sant Adreu 12 Anoia 0». Mundo Deportivo, 26-11-1934.
* ↑ «Web UE Sant Adreu (Historia 1925-1939)». UE Sant Andreu, Any 1937.
* ↑ «Trifulgues. "pentinat de trenca-cors" (XUT pag.6)». XUT!, 06-05-1935.
* ↑ «Las principales figuras del deporte nadarán..... (Mundo Deportivo pag.2)». Mundo Deportivo, 12-09-1936.
* ↑ «Del Sindicato de profesionales de fútbol..... (Mundo Deportivo pag.1)». Mundo Deportivo, 08-10-1936.
* ↑ «Granollers 4 Constancia 1 (2a Divisió)». Mundo Deportivo, 12-02-1940.
* ↑ «Granollers 4 Levante 1 (2a Divisió)». Mundo Deportivo, 04-03-1940.
* ↑ «Granollers 1 Barça 2 (Campionat Catalunya Primera)». ABC, 26-09-1939.
* ↑ «Fichas del Gracia». Mundo Deportivo, 22-08-1941.
* ↑ «Gracia 4 Jupiter 1». Mundo Deportivo, 26-08-1942.
* ↑ «Samboyano 2 Villafranca 0». Mundo Deportivo, 20-04-1944.

## Bibliografia

* Unió Esportiva Sant Andreu 1909-2009. Autors: Xavier Araguz, Joan Esteve, Àngel Domingo, Jordi Petit, Eduardo Quintana, Quim Terrè i Vicenç Martínez. Editorial: Ajuntament de Barcelona. ISBN 978-84-9850-175-9.
# Angus Gibson

Angus Gibson és un productor i realitzador audiovisual de Johannesburg (Sud-àfrica). Membre fundador de Free Filmmakers, una cooperativa de cinema establerta el 1985 per crear un cinema sud-africà rellevant. Productor, director i coguionista de nombroses sèries documentals i de ficció dramàtica per a la televisió britànica i sud-africana, com ara Heartlines i Yizo Yizo. Gibson és considerat un dels principals directors de documentals de Sud-àfrica. De les seves pel·lícules documentals destaca la biografia autoritzada Mandela, fill d'Àfrica, pare d'una nació (1994), codirigida amb Jo Menell, film que va ser nominat a un Oscar i guanyador del Premi Spotlight Amnistia Internacional Mitjans de Comunicació i del Premi Pare Lorentz. Gibson, que ha realitzat peces audiovisuals pel Museu de l'Apartheid i el Museu Hecter Pieterson, ha tingut una gran influència en el moviment anti-apartheid. Actualment, Angus Gibson dirigeix la productora audiovisual Bom Shelter, juntament amb Desireé Markgraaff i Teboho Mahlatsi.

## Referències

* ↑ «Angus Gibson». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 13 abril 2016].
# She Wants to Be Me

"She Wants to Be Me" és una cançó per la banda britànica de Pop rock, Busted, co-escrita per l'equip de producció musical de The Matrix. Va ser inclosa al seu segon àlbum A Present for Everyone el novembre de 2003.
Un any després va ser lliurada com un single d'edició limitada (una setmana després del que estava planejat), perquè el format era un Mini CD single de 3-inch i no era elegible per a la llista. Busted va tocar la cançó al cd:uk l'Octubre de 2004. A live version was included on both the single and the live album A Ticket for Everyone.
"She Wants to Be Me" va ser l'últim lliurament per Busted abans no es desfés la banda el Gener de 2005.

## Llista de pistes

* "She Wants to Be Me"
* "She Wants to Be Me (en Directe)"

## Referències

* ↑ «busted.com». Arxivat de l'original el 2010-09-23. [Consulta: 29 abril 2009].
* ↑ «busted.com». Arxivat de l'original el 2010-09-23. [Consulta: 29 abril 2009].
# Oxivanita

L'oxivanita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el seu nom a causa de la composició, amb oxigen i vanadi representat en la seva fórmula ideal.

## Característiques

L'oxivanita és un òxid de fórmula química V₃O₅. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2008. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'oxivanita pertany a «04.CB: Òxids amb proporció metall:oxigen = 2:3, 3:5, i similars, amb cations de mida mitja» juntament amb els següents minerals: brizziïta, corindó, ecandrewsita, eskolaïta, geikielita, hematites, ilmenita, karelianita, melanostibita, pirofanita, akimotoïta, auroantimonita, romanita, tistarita, avicennita, bixbyita, armalcolita, pseudobrookita, mongshanita, zincohögbomita-2N2S, zincohögbomita-2N6S, magnesiohögbomita-6N6S, magnesiohögbomita-2N3S, magnesiohögbomita-2N2S, ferrohögbomita-6N12S, pseudorútil, kleberita, berdesinskiita, olkhonskita, schreyerita, kamiokita, nolanita, rinmanita, iseïta, majindeïta, claudetita, estibioclaudetita, arsenolita, senarmontita, valentinita, bismita, esferobismoïta, sil·lenita, kyzylkumita i tietaiyangita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Slyudyanka, a l'àrea del llac Baikal, a l'óblast d'Irkutsk (Rússia). També ha estat descrita a la mina Molinello, a la vall de Graveglia, a la localitat de Ne (província de Gènova, Itàlia).

## Referències

* ↑ «Oxyvanite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Cuautitlán (municipi de Mèxic)

Cuautitlán (del nàhuatl, que vol dir Lloc entre els arbres) és un municipi metropolità de l'estat de Mèxic, que forma part de l'àrea metropolitana de la ciutat de Mèxic. Cuautitlán és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat.
Aquest municipi es troba a la part nord-central de l'estat de Mèxic. Limita al nord amb els municipis de Coyotepec i Tepotzotlán, al sud amb Tultitlán, a l'oest amb Teoloyucan i a l'est amb Cuautitlán Izcalli.

## Vegeu també

* Municipis de l'estat de Mèxic

## Referències

* ↑ «Monografia municipal de Cuautitlán (castellà)». Arxivat de l'original el 2016-10-11. [Consulta: 29 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Portal de l'estat de Mèxic (castellà)
# Tarútine

* Aquest article tracta sobre la ciutat d'Ucraïna, anteriorment anomenada Tarutino. Si cerqueu el poble de Tarutino a la Rússia Central, vegeu «Tarutino».
Tarútine (en ucraïnès: Тарутине; en búlgar: Tарутино, Tarutino; en romanès: Tarutino, Ancecrac; en grec: Thyratyna) és un assentament de tipus urbà al sud-oest d'Ucraïna. És la capital del districte de Tarútine (raion) de l'óblast d'Odessa i està situada a la regió històrica de Budjak al sud de Bessaràbia. Segons el cens de 2015, tenia una població estimada de 6037 habitants.

## Referències

* ↑ «Чисельність наявного населення України» (PDF) (en ucraïnès). Servei Estatal d'Estadística d'Ucraïna. Arxivat de l'original el 2018-07-13. [Consulta: 1r juliol 2016].
# Josep Umbert i Rosàs

Josep Umbert i Rosàs fou un fabricant de teixits i polític català, nascut el 9 de maig de 1894 a Sant Feliu de Codines i mort el maig de 1979 a Barcelona, que fou elegit diputat de la Lliga Regionalista pel districte de Castellterçol a les eleccions generals espanyoles de 1920.
Una plaça de Sant Feliu de Codines on hi havia la Fàbrica Umbert Rosàs i actualment Centre Cívic, porta el seu nom.

## Referències

* ↑ «Hemeroteca de La Vanguardia dos de maig de 1979 pàg.26» (en castellà). La Vanguardia, 02-05-1979. [Consulta: 25 febrer 2019].
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
# Shebaya

El shebaya (shebaye, shebayo, supaye, sapoyo, sapaye, salvaio) és una llengua arawak extingida abans del segle xx de Trinitat i Tobago i potser de la costa veneçolana. Només la testifiquen algunes paraules. Aikhenvald (1999) la classifica amb les llengües ta-arawak.

## Vocabulari

Les 16 paraules shebaya recollides per Laet a finals del segle XVI (Goeje 1939: 4-5, 117-118, Taylor 1977: 15-16) (i Ramirez 2019: 648):
| Català | Shebaya | Comparacions |
| cap | wa-kewij-rrij | < arawak: aroaqui -kɨu-ʃi, etc. |
| orella | wa-kenoe-(l)i | < arawak: aroaqui -kenoi-ʃi |
| ull | noejerri(i) | guinau n-awiʃi, wapixana/aroaqui -awi-nɨ |
| nas | wa-siba-li / wa-si | < arawak: aroaqui wa-itʃiba |
| boca | darrimai-li | karib mta-rɨ / ndarɨ, mapoyo ndari (?), baré -darebi “lábio” |
| dent | wa-dakoe-li | < arawak: wapixana/aroaqui -dakʊ |
| peu | wa-kehi-rri | < arawak: wapixana -kedʒi, manao -kii |
| cama | wa-tabaje | < arawak: wapixana -tabaʔɨ |
| sol | wekoelije | Proto-Japurá-Colômbia *whekʊ “dia” |
| lluna | kizi-rre | < arawak: mawayana/bahuana kɨɻɨ |
| arbre | ata-li | < arawak: wapixana, etc. ata |
| pare | heja | |
| mare | hamma | arawak (parawana, wirina), etc. |
| fletxa | hewerri | wapixana beiri |
| arc | hoerapa-lii | kari’na/pemon-kapon urapa / ɨrapa-rɨ, tupi-guarani wɨrapar-a, manao/parawana kurapa |
| urucu | anoto | < karib: cumanacoto/chaima anoto; inglês guianense annatto, espanhol onoto |

## Referències

* ↑ Aĭkhenvalʹd, A.I.U.. Language Contact in Amazonia. Oxford University Press, 2002, p. 284. ISBN 9780199257850 [Consulta: 10 abril 2015].
* 1 2 Ramirez, Henri (2019). Enciclopédia das línguas arawak: acrescida de seis novas línguas e dois bancos de dados. (no prelo)
* ↑ Ramirez, Henri, & França, Maria Cristina Victorino de. (2019). Línguas Arawak da Bolívia. LIAMES: Línguas Indígenas Americanas, 19, e019012. https://doi.org/10.20396/liames.v19i0.8655045
* ↑ Goeje, C. H. de (1939). Nouvel examen des langues des Antilles. Journal de la Société des Américanistes de Paris 31: 1-120.
* ↑ Taylor, Douglas (1977). Languages of the West Indies. Baltimore: The Johns Hopkins University Press.
# Oderzo

Oderzo (Oderso en vènet) és una ciutat italiana de la província de Treviso, al Vèneto, que l'any 2008 tenia 19.771 habitants. Està situada a la dreta del riu Monticano. Va ser fundada pels vènets.

## Història

Opitergium (grec antic: Ὀπιτέργιον) va ser una ciutat de Venètia a uns 35 km de la costa entre els rius Piave (antic Plavis) i Livenza (antic Liquentia), a la vora del rierol anomenat Fratta, afluent del darrer.
No es menciona abans de l'ocupació romana de Venetia, però sota domini romà es va convertir en un municipi considerable però no en una ciutat de primer nivell. Durant la guerra civil entre Cèsar i Pompeu, Titus Livi parla d'un contingent de tropes d'Opitergium que es van destacar pel seu valor en un combat naval entre les flotes dels dos bàndols. Tàcit també diu que era una ciutat important, i que va ser ocupada pels generals de Vespasià, Marc Antoni Prim i Arri Var. De la ciutat en parlen tots els geògrafs i consta als Itineraris. Ammià Marcel·lí diu que va ser destruïda en part pels quades i els marcomans l'any 372, però es va recuperar i tornava a ser ciutat de certa importància amb els longobards.
Sota Alexandre Sever portava el títol de colònia segons resulta d'una inscripció, títol probablement obtingut sota Trajà, ja que no ho menciona Plini el Vell. El rei Rotari la va destruir el 641 i altre cop Grimoald cap a l'any 670. Més tard es va recuperar i a l'edat mitjana encara existia i era seu d'un bisbe.

## Referències

* ↑ «Oderzo». Enciclopedia Treccani. [Consulta: 14 maig 2023].
* ↑ Smith, William (ed.). «Opitergium». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 14 maig 2023].

## Enllaços externs

* Oderzo - Lloc web oficial
# Amolops liangshanensis

Amolops liangshanensis és una espècie de granota que habita a la Xina que està amenaçada d'extinció per la destrucció de l'hàbitat natural.

## Referències

* ↑ Guanfu, W. & Datong, Y. 2004, Amolops liangshanensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006, Accedit a data 17 d'abril del 2008
# Pedro Eugenio Aramburu

Pedro Eugenio Aramburu Cilveti (1903-1970), militar i polític argentí, va ser president de facto de l'Argentina. Va ser la primera víctima dels Montoneros, grup armat del peronisme, que el van segrestar i assassinar el 1970.

## Referències

* ↑ Soledad Otero, Rocío «Montoneros y el dilema de la patrulla perdida: la política y las armas (1974-1980)» (en castellà). Izquierdas [Santiago], 49, 2020. ISSN: 0718-5049.
# DES-X

En la criptografia, DES-X (o DESX) és una variant en el DES (Estàndard de xifratge de Dades) de xifratge per blocs pensada per augmentar la complexitat d'un atac per la força de bruta que fa servir una tècnica anomenada key whitening.
L'algorisme de DES original es va definir el 1976 amb una mida de clau de 56 bits: 2$^{56}$ possibilitats per a la clau. Hi havia crítiques que una recerca exhaustiva podria estar dins de les capacitats de governs grans, especialment el National Security Agency (NSA) dels Estats Units. DES-X va ser un esquema d'augmentar la mida clau de DES sense canviar substancialment l'algoritme, proposat per Ron Rivest el maig de 1984.
L'algoritme es va incloure a la biblioteca criptogràfica de BSAFE de Seguretat RSA des dels últims anys 1980.
DES-X augmenta DES aplicant un XOR amb 64 bits extres de clau (K$_1$) al text clar abans del DES i llavors aplicant un altre XOR amb 64 bits més de clau (K₂) després del xifratge amb el DES:
${\mbox{DES-X}}(M)=K_{2}\oplus {\mbox{DES}}_{K}(M\oplus K_{1})$
La mida clau s'augmenta així fins a 56 + 2 × 64 = 184 bits.
Tanmateix, la mida efectiva de la clau (seguretat) només s'augmenta fins a 56+64-1-lg(M) =119 - lg(M) = ~119 bits, on M és el nombre de parelles de texts clars/texts xifrats que l'adversari pot obtenir, i lg denota el logaritme binari. (A causa d'això, algunes aplicacions de fet fan que K₂ sigui una funció unidireccional de K$_1$ i K.)
DES-X també augmenta la força de DES contra el criptoanàlisi diferencial i el criptoanàlisi lineal, encara que la millora és molt més petita que en el cas d'atacs per la força bruta. Es calcula que criptoanàlisi diferencial exigiria 2$^{61}$ texts clars escollits (contra. 2$^{47}$ pel DES), mentre que el [criptoanàlisi lineal exigiria 2$^{60}$ texts clars coneguts (contra. 2$^{43}$ del DES.) Fixeu-vos que amb 2$^{64}$ texts clars (coneguts o escollits és el mateix en aquest cas), DES (o en efecte qualsevol altre xifratge per bloc amb una mida del bloc de 64 bits) està completament desxifrat pel mètode elemental de l'atac del llibre de codis.

## Vegeu també

* G-DES
* Triple DES

## Referències

* Joe Kilian and Phillip Rogaway, How to protect DES against exhaustive key search Arxivat 2011-09-27 a Wayback Machine. (PostScript), Advances in Cryptology - Crypto '96, Springer-Verlag (1996), pp. 252–267.
* P. Rogaway, The security of DESX (PostScript), CryptoBytes 2(2) (Summer 1996).