OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Clotet

«Clotet» té aquests significats: *
* Anatomia:
** clotet de la barbeta mentó
* Toponímia:
** Canal del Clotet, canal del terme municipal de Conca de Dalt, Pallars Jussà
** Clotet de Montebà, vall d'Abella de la Conca, Pallars Jussà
** Font del Clotet (Abella de la Conca), font d'Abella de la Conca, Pallars Jussà
** Tossal del Clotet, muntanya de la Vall de Boí a la comarca de l'Alta Ribagorça
** Tossal del Clotet (Benés), turó al límit dels termes de Sarroca de Bellera i el Pont de Suert (Alta Ribagorça)
* Biografies:
** Aina Clotet (Barcelona, 1982), actriu de teatre, cinema i televisió
** David Clotet i Roca (Granollers, 1972) futbolista català
** Jaume Clotet i Fabrés (Manresa, 1822 — Gràcia, 1898), prevere català, cofundador dels claretians
** Jaume Clotet i Planas (Barcelona, 1974), periodista i historiador
** Josep Clotet Ruiz (1977, Barcelona), entrenador de futbol català
** Lluís Clotet i Ballús (Barcelona, 1941), arquitecte i professor universitari català
** Marina Clotet i Guasch (Barcelona, 1941 – 2006)
** Antoni Deig i Clotet (Navàs, 1926 - Manresa, 2003), bisbe i poeta català
** Joan Casals i Clotet (Terrassa, 1945), músic i organista català
** Roger de Gràcia i Clotet (Barcelona, 1975) periodista i actor català
# Club Bàsquet Llíria

El Club Esportiu Bàsquet Llíria és un club valencià de basquetbol de la ciutat de Llíria. Per la temporada 2024-2025 el club és equip de LEB Plata (3a categoria del bàsquet a nivell estatal).

## Història

El bàsquet naix a Llíria en 1945, importat des de Madrid per Pep Jordan, qui realitzava allí el servei militar, i va calar molt ràpidament entre els habitants del municipi. Per diverses circumstàncies en el 2001 es fundà el Club Esportiu Bàsquet Llíria per a continuar la tradició del bàsquet edetà.
Des de l'ascens en la temporada 67/68 del C.B. Llíria a 2a Divisió, el club visqué èpoques de grans èxits, jugant diverses temporades seguides a cavall entre la 2a i la 1a Divisió Nacional, fins que finalment en la temporada 1990/91 aconsegueix quedar campió de 1a Divisió i l'ascens a la Lliga ACB en la que romandria 2 temporades, amb la denominació Ferry's Llíria. Després de jugar les últimes temporades en la Lliga EBA l'actual club ha accedit a jugar la temporada 2005/2006 en la LEB-2, temporada en la que obtingué la permanència.
Com a persones importants que han passat per aquest equip trobem José Miguel Ferrandis, Josep Pérez Lapiedra, Lluis Andés i Isma Cantó.

## Escut

L'escut del Llíria representa un baló de bàsquet groc amb uns ulls i cabell negre (els colors del club), amb les vores grogues i negres introduint-se en una cistella que és la paraula llíria (en minúscules)

## Uniforme

L'uniforme és predominantment negre, amb el color groc com a color secundari, per exemple en els números. L'uniforme secundari és similar al titular amb els colors invertits. El 2007-08 adopta el color vermell.

## Camp de joc

Després d'haver passat per diverses pistes de joc, com la Cultural o el pavelló de la piscina (popularment conegut com a Pavelló Vell), el Llíria passà a jugar al Pavelló municipal Pla de l'Arc (o Pavelló nou) en el carrer del mateix nom, que hagué de complir les característiques requerides per al bàsquet d'elit que havia d'acollir.

## Planter

El Llíria a més de la primera planter té equips de categories inferiors (des de cadets fins a sènior), tant masculins com femenins, generalment integrats per jugadors locals o de la rodalia. Alguns jugadors de la pedrera han arribat a jugar en l'ACB com Salva Guàrdia, Natxo Rodilla i Quique Andreu. Els cadets del Llíria es nodreixen principalment de l'equip infantil de l'Escola de Bàsquet Llíria, que comprèn des de preminis fins a infantils.

## Plantilla de la temporada 2006/2007

* 4 Manu Valdivieso
* 5 Vicent Faubel
* 6 Carles Bivià
* 7 Rafael Huertas
* 8 Iker López
* 10 Fran Pérez
* 12 Sidão
* 13 Guilherme Guitterer
* 14 Luis Felipe Gruber
* 15 Rubén Burgos
* 16 Keelan Amelianovich
Dorsals extrets del web oficial del club i del web de la Federació Espanyola de Bàsquet

## Referències

* ↑ Llíria, la losa de la crisis y el peso de la historia notícia a Las Provincias de l'1 de febrer de 2010 (castellà)

## Vegeu també

* Lliga Valenciana de Bàsquet 2009.

## Enllaços externs

* Lloc oficial del Club Bàsquet Llíria Arxivat 2017-07-28 a Wayback Machine.
* La web del bàsquet edetà Arxivat 2006-02-05 a Wayback Machine.
# Collorec

Collorec (en bretó Koloreg) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2006 tenia 648 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.148 | 1.038 | 891 | 778 | 692 | 647 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Marie-Josèphe Le Borgne | |
# Collooney

Collooney (en gaèlic irlandès Cúil Mhuine, que vol dir "racó de l'espessor") és una vila d'Irlanda, al comtat de Sligo, a la província de Connacht.

## Transport

Collooney es troba just a la sortida de les carreteres nacionals N4 (Dublín a Sligo) i N17 (Sligo a Galway), que ha estat anul·lada dues vegades, per la N4 el 1998 i la N17 el 1992, i és el punt de trobada dels dos camins. La ciutat era un centre ferroviari important, amb no menys de tres estacions de ferrocarril. A més de l'estació de Collooney, inaugurada el 3 de desembre de 1862, (en la línia de Dublín a Sligo) hi ha una estació en la línia a Claremorris (el corredor ferroviari occidental) i en la línia de ferrocarril de Sligo, Leitrim i comtats septentrionals a Enniskillen.

## Història

A la vila va tenir lloc la batalla de Collooney durant la rebel·lió irlandesa de 1798.

## Collooney Gallery

* Aproximant-se a Ballysadare
* Antic Molí
* Església catòlica i bar de Connolly
* Estació de ferrocarril Sligo Dublin
* Escola nacional St. Pauls
* Església medotista
* Bar de P. Cullen
* Magatzem Flynn
* Jardí McGovern
* Antic edifici de vidre Inishfree
* Quigleys bar
* Quigleys bar (interior)
* Carnisseria Basil Higgins
* The Owenmore Inn
* St. Pauls Church (Església d'Irlanda)
* Casa moderna
* Teeling monument
* Connolly Park, Owenmore Gaels G.F.C.
* Caserna dels Garda

## Referències

* ↑ «Collooney station». Railscot - Irish Railways.
# Chūai

L'Emperador Chūai (仲哀天皇, Chūai Tennō) és catorzè emperador del Japó que apareix a la tradicional llista d'emperadors. No existeien dades exactes sobre aquest emperador, cosa que ha dut a molts historiadors a considerar-lo com a llegendari. La tradició li atribueix el naixement el 149 i la mort l'any 200 i situa el començament del seu regnat el 192. Tanmateix al Kojiki hi és mencionat com el pare de l'emperador Ojin (el qual és generalment acceptat com un personatge real), per tant pot tractar-se probablement una figura històrica.

## Llegenda

En le Kojiki i el Nihon Shoki, era fill del príncep Yamato Takeru i, per tant, el nebot de l'emperador Keikō. Sempre segons el Kojiki va ser el pare de l'emperador Ōjin.
Segons diu la llegenda, la seva dona Jingū va ser posseïda per déus desconeguts que prometeren a Chūai riques terres més enllà del mar. Chūai va mirar cap al mar, però no en veié res i refusà de creure en la profecia. Llavors els déus s'enfadaren, li van dir que moriria aviat i no veuria mai aquesta terra promesa, tot i que el fill que esperava la seva dona l'obtindria. La llegenda afirma en aquest moment que Chūai morí poc després i que la seva dona va conquerir aquell país, el Regne de Silla a Corea. Segons una versió de la llegenda, el fill de Chūai nasqué tres anys després la mort del seu pare, cosa que demostra la tesi de la llegenda.

## Vegeu també

* Llista d'emperadors del Japó
# Cirerola

La cirerola, agrassó de muntanya, riber de muntanya, riber dels Alps o encara gaixiver(a) de muntanya (Ribes alpinum) és una planta pròpia de les bardisses, matollars i marges dels boscos caducifolis de l'estatge subalpí i de l'estatge montà per damunt dels 1.000 m (Pirineus, Prepirineus -des de la Vall d'Aran fins a l'Alt Ripollès-, la Garrotxa i el Montseny). És rara al País Valencià (l'Alcalatén) i manca a les illes Balears.

## Etimologia

Del llatí alpinum (dels Alps).

## Descripció

És un arbust sense espines, de 0,5 a 1,5 m d'alçària. Fulles més aviat petites, de menys de 4 cm d'amplada, palmatífides, amb els lòbuls dentats amb dents grolleres, lluents pel revers. La floració té lloc entre l'abril i el juny. Les flors són d'un verd grogós: les masculines en raïms erectes de 10 a 30 flors, les femenines en raïms de poques flors (de 2 a 5), situades en peus diferents (planta dioica). Corol·la amb 5 pètals molt curts. 5 estams. Calze amb 5 sèpals patents, quatre o cinc vegades més grans que els pètals, soldats per la base. Els fruits, les cireroles, agrassons de muntanya, ribes de muntanya o gaixives de muntanya són baies vermelles, disposades en raïms erectes, comestibles, però sense a penes gust. Presenta dues subespècies: Ribes alpinum subsp. alpinum i Ribes alpinum subsp. lucidum (Kit.) Pawl.

## Entorn i distribució geogràfica

Acostuma a estar acompanyada per Betula pendula, Juniperus communis, Gentiana lutea, Astrantia major, Knautia sylvatica, Pinus sylvestris, Pinus uncinata, Fraxinus excelsior, Fagus sylvatica, Lonicera xylosteum i Rhamnus alpinus. A més dels Països Catalans, també és present a Àustria, Anglaterra, Bulgària, Txèquia, Eslovàquia, Dinamarca, Finlàndia, França, Alemanya, Suïssa, Espanya, Hongria, Itàlia, els Balcans, Noruega, Polònia, la Rússia europea, els estats bàltics, Suècia, el Caucas, Turquia (Anatòlia), l'Iran i el Marroc. Ha estat introduïda als Estats Units (Michigan).

## Ús medicinal i gastronòmic

És antibacteriana, hipotensora, vitamínica, remineralitzant, diürètica, laxant i depurativa. Està indicada per a casos de restrenyiment, tensió alta, retenció de líquids i feblesa, i se solen emprar els fruits en forma de sucs, extractes o xarops. Pel que fa al seu ús culinari, els fruits (de gust àcid, però agradable) són utilitzats per a fer melmelades, compotes, sucs, gelats, sorbets, pastissos, dolços, guisos i amanides.

## Referències

* ↑ TERMCAT (català)
* 1 2 3 4 Flora Catalana Arxivat 2015-10-06 a Wayback Machine. (català)
* 1 2 3 Pascual, Ramon, 1999. Guia dels arbustos dels Països Catalans. Editorial Pòrtic, Natura. Barcelona. ISBN 8473065042. Pàg. 41.
* 1 2 Catalogue of Life Arxivat 2015-10-07 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* Herbari Virtual del Mediterrani Occidental (català)
* The Plant List (anglès)
* Flora Vascular (castellà)
* Missouri Botanical Garden (anglès)
# Coll d'Oli

El Coll d'Oli és un coll a 1.526,9 m d'altitud situat en el límit dels termes municipals de Sarroca de Bellera (antic terme de Benés, de l'Alta Ribagorça), i de la Torre de Cabdella, del Pallars Jussà.
Passava per aquest coll el camí de bast que unia les valls paral·leles del Flamisell i de la Valiri, a través dels pobles d'Aguiró, a la Vall Fosca, i de Castellvell de Bellera. És al nord-est del Tossal del Portell i al sud-oest del Tossal de Tuiro. Una mica més al nord-est seu hi ha la Collada de Pui Cavaller.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Coll d'en Gros

El Coll d'en Gros és una collada del Massís del Canigó, a 871,6 metres d'altitud, en el límit dels termes comunals d'Arles i de Montboló, a la comarca del Vallespir, de la Catalunya del Nord. Està situat a l'extrem meridional del terme de Montboló i al nord del d'Arles, És al nord de la masia de Can Vilar, del terme d'Arles.

## Referències

* ↑ El Coll d'en Gros en els ortofotomapes de l'IGN
# Clepticus parrae

Clepticus parrae és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 30 cm de longitud total i els 320 g de pes.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Bermuda, les Bahames i el sud de Florida (Estats Units) fins al nord de Sud-amèrica.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Club Voleibol Almería

El Club Voleibol Almería, més conegut com Unicaja Almería o Unicaja Costa de Almería per motius de patrocini, es un club de voleibol de la ciutat d'Almeria. És considerat com el club de voleibol masculí més reeixit de l'Estat espanyol amb trenta títols, destacant dotze Superlligues espanyoles, onze Copes del Rei i set Supercopes d'Espanya.
Fou fundat el 1986 per un grup d'estudiants amb el nom de Club Voleibol Estudiantes, essent Moisés Ruiz un dels seus primers entrenadors. El club aconseguí l'ascens a la Primera categoria nacional la temporada 1989-90 i durant la segona meitat de la dècada del 1990 guanyà els seus primers títols: tres Superlligues, quatre Copes del Rei i una Supercopa, així com un subcampionat d'Europa la temporada 1997-98. A partir de l'any 2000 es consolida com l'equip dominador del voleibol estatal guanyant sis Superlligues de forma consecutiva entre 2000 i 2005, i participant a la Champions League de voleibol. Entre d'altres, han destacat els jugadors Manolo Berenguel, Rafa Pascual, Carlos Carreño, Juanjo Salvador, Cosme Prenafeta, la majoria internacionals amb la selecció espanyola. Disputa els seus partits al Pavelló Moisés Ruiz d'Almeria, que té una capacitat per 1.500 espectadors.

## Palmarès

* 12 Superlligues espanyoles de voleibol masculina
** 1996-97, 1997-98, 1999-00, 2000-01, 2001-02, 2002-03, 2003-04, 2004-05, 2012-13, 2014-15, 2015-16, 2021-22
* 11 Copes espanyoles de voleibol masculina
** 1995, 1998, 1999, 2000, 2002, 2007, 2009, 2010, 2014, 2016., 2019
* 7 Supercopes espanyoles de voleibol masculina
** 1995, 2002, 2003, 2006, 2010, 2011, 2015
* 12 Copes d'Andalusia de voleibol
** 2006-07, 2011-12, 2012-13, 2013-14, 2014-15, 2015-16

## Referències

* ↑ «Unicaja Club Voleibol». Andalupedia. [Consulta: 4 juny 2022].
* ↑ «El Unicaja Costa de Almería conquista su duodécima Superliga de Voleibol» (en castellà). Unicaja Banco, 01-05-2022. [Consulta: 11 juny 2022].
* ↑ Sánchez, Guillermo. «Unicaja Almería, rey de copas» (en castellà). Marca, 26-05-2016. [Consulta: 11 juny 2022].
# Club Vela Mataró

El Club Vela Mataró és un club nàutic de Mataró, membre de la Federació Catalana de Vela. Les seves instal·lacions es troben al Port de Mataró, on disposa d'un local per a reunions i inscripcions de les regates, així com d'una zona de varada per a les embarcacions de vela lleugera situada al final de l'escullera.
Organitza regularment regates de club els diumenges, a més de diverses competicions anuals com ara la Regata Costa Brava, els trofeus Tot Mataró i Tot Maresme-Les Santes, o el campionat Maresme Sud organitzat juntament amb el Club Nàutic Premià i el Club Nàutic el Masnou. Amb les altres entitats maresmenques ha estat amfitrió del Campionat de Catalunya de creuers, atès que la comarca aplega la major part de la flota catalana d'aquesta categoria.
Alguns dels socis i de les embarcacions del club participen en el més alt nivell de la vela de creuer a nivell català i espanyol i han obtingut premis destacats com el Circuit Català de creuers i la Copa d'Espanya de vela.
L'any 1994 fundà l'Escola Vela Mataró amb la voluntat de formar esportistes en les modalitats de vela lleugera. L'entitat forma part de l'Escola Catalana de Vela i s'ha destacat per haver desenvolupat projectes d'inclusió a l'esport de les persones amb discapacitat i per l'impuls local de la vela a nivell escolar. El club i l'escola organitzaren conjuntament el Campionat de Catalunya 2018 de la Classe Estel, en un esforç per recuperar aquesta modalitat de vela lleugera d'origen català.

## Referències

* ↑ «Clubs». Federació Catalana de Vela. Arxivat de l'original el 2019-02-02. [Consulta: 2 febrer 2019].
* ↑ «La Regata El Tot Mataró omple el litoral de velers i molt nivell de flota». El Tot Mataró i Maresme, 25-10-2018. [Consulta: 2 febrer 2019].
* ↑ «Quaranta velers van participar diumenge a la regata Maresme Sud». Ràdio Premià de Mar, 16-09-2010. [Consulta: 4 febrer 2019].
* ↑ «El Club Vela Mataró organitza el Campionat de Catalunya de creuers». El Tot Mataró i Maresme, 25-10-2013. [Consulta: 4 febrer 2019].
* ↑ «El Solaris Mataró rep el guardó per la victòria en la II Copa d'Espanya». Capgròs, 17-12-2007. [Consulta: 4 febrer 2019].
* ↑ «L'alcalde rep la directora del Club de Vela Mataró Diana Cuadras per la tasca que desenvolupa el club i l'escola». Notícies. Ajuntament de Mataró, 03-04-2018. Arxivat de l'original el 2019-02-02. [Consulta: 2 febrer 2019].
* ↑ «El govern estudia el projecte del Club per acostar la vela als escolars». Capgròs, 07-05-2009. [Consulta: 4 febrer 2019].
* ↑ «Campionat de Catalunya de la classe Estel els 17 i 18 de novembre». Federació Catalana de Vela, 12-11-2018. Arxivat de l'original el 2019-02-04. [Consulta: 4 febrer 2019].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial del Club Vela Mataró
# Comitè d'Estàndards d'Automatització del Disseny

El Comitè d'Estàndards d'Automatització del Disseny (amb acrònim anglès DASC) és un subgrup de persones interessades membres de l'Institut d'Enginyers Elèctrics i Electrònics (IEEE) Computer Society and Standards Association. Supervisa els estàndards IEEE relacionats amb el disseny assistit per ordinador (conegut com a automatització del disseny). Forma part de la IEEE Computer Society.
Aquest grup patrocina i desenvolupa estàndards sota les polítiques de l'IEEE.
El grup va començar l'estiu de 1984 a la Design Automation Conference. Inicialment, el grup va donar suport a VHDL com a estàndard, però va ampliar la seva cobertura a Verilog, i després a àrees addicionals a l'espai d'automatització del disseny.
Després de passar per un període de molt poques reunions el 2004-2006 que va acabar amb una certa polèmica sobre els estàndards d'energia (vegeu Common Power Format i Unified Power Format), el grup va desenvolupar polítiques i procediments nous i explícits. Amb aquests tràmits aprovats l'any 2007, el grup va començar a reunir-se mensualment per teleconferència. Les reunions actives inclouen empreses EDA, empreses d'integració de sistemes, propietat intel·lectual electrònica (desenvolupadors IP i empreses de semiconductors i persones interessades en aquests temes.
El centre d'interès més gran del DASC ha estat al voltant dels estàndards de verificació i disseny basats en llenguatges derivats dels estàndards clau de llenguatge de descripció de maquinari VHDL i Verilog. D'aquests han sortit estàndards de cronometratge, síntesi, rutines matemàtiques, proves, potència, xifratge i metadades per als temes anteriors.
Els grups de treball actius són:
* Grups de treball VHDL
** P1076 Manual de referència del llenguatge VHDL estàndard (VASG).
** P1076.1 Extensions estàndard VHDL analògiques i de senyal mixt (VHDL-AMS).
** P1076.1.1 Extensions estàndard VHDL analògics i de senyal mixt - Paquets per a suport de dominis d'energia múltiple (StdPkgs) - aquest grup ara forma part de 1076.1
* Grups de treball SystemVerilog
** P1800 SystemVerilog : Llenguatge de disseny, especificació i verificació de maquinari unificat (SV-IEEE1800) [copatrocinat amb IEEE-SA CAG].
* P1647 Estàndard per al llenguatge de verificació funcional "e" (eWG).
* P1699 Estàndard de llenguatge de disseny de nivell de sistema Rosetta (WG).
* P1734 Estàndard per a la qualitat de la propietat intel·lectual (IP) del disseny electrònic (WG).
* P1801 Estàndard per al disseny i verificació de circuits integrats de baixa potència.

## Referències

* ↑ «The Design Automation Standards Committee». official web site. IEEE. Arxivat de l'original el July 25, 2011. [Consulta: August 13, 2011].
* ↑ «Design Automation Standards Committee | IEEE Computer Society» (en anglès). https://www.computer.org.+[Consulta: 21 febrer 2023].
* ↑ «Common Industrial Automation Standards and Guidelines - Technical Articles» (en anglès). Common Industrial Automation Standards and Guidelines.
* ↑ «CSDL | IEEE Computer Society» (en anglès). https://www.computer.org.+[Consulta: 21 febrer 2023].
# El Cint

El Cint és un poble de poblament dispers del municipi de l'Espunyola (Berguedà), situat al NW del terme municipal, sota el Talaiador, a l'extrem oriental dels cingles de Capolat i a la capçalera de la rasa de Boixadera. El 2005 tenia 37 habitants
L'església, parroquial, és a 940 m. d'altitud, està dedicada a Sant Serni i ja és citada a l'acta de consagració de la catedral de la Seu d'Urgell (any 839).

## Referències

* ↑ Municat
* ↑ «Web del bisbat de Solsona». Arxivat de l'original el 2010-10-03. [Consulta: 26 desembre 2008].
* ↑ Solsona i el Solsonès en la història de Catalunya d'Antoni Llorens i Solé - ISBN 84-86387-34-5

## Vegeu també

* Sant Jaume dels Bancs
# Jatiel

Jatiel és un municipi d'Aragó a la comarca del Baix Martín (província de Terol)

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 76 | 72 | 54 | 63 |
# Malte Gårdinger

Malte Gårdinger (Sankt Matteus, 23 de juliol de 2000) és un actor suec.
Fill de la figura televisiva i model Pontus Gårdinger, va encetar la seva carrera el 2014 amb la sèrie sueca Sune i fjällen i va saltar a la fama el 2021 amb el paper antagònic d'August a la sèrie de Netflix Young Royals. El mateix any va llançar el senzill "Nära vän" sota el nom artístic GIBBON, juntament amb Nonni Ardal, que signa com a NONNI.
El 2022 va passar a formar part del podcast setmanal Ungdum, produït per Novel Studios, amb el mateix Nonni Ardal i Felicia Truedsson (tots dos actors) com a colocutors.

## Filmografia

* 2014 – Sune i fjällen
* 2017 – Jordskott (sèrie)
* 2017 – Fate, pel·lícula de Dan Sheldon.
* 2020 – Sjukt oklar (sèrie)
* 2020 – Morden i Sandhamn (sèrie)
* 2020 – Skitsamma (sèrie)
* 2021 – Gåsmamman (sèrie)
* 2021 – Young Royals (sèrie)
* 2021 – Triangle of Sadness
* 2022 – Lyckoviken (sèrie)
* 2023 – Ett sista race

## Referències

* ↑ «Pontus Gårdingers son Malte gör succé som skådespelare». Hant.se. [Consulta: 5 juliol 2021].
* ↑ «'Young Royals': Netflix renews Swedish series for Season 2». UPI. [Consulta: 3 octubre 2021].
* ↑ «Ungdum» (en anglès). Acast. [Consulta: 20 abril 2022].
# Gaietà d'Amat i de Rocabertí

Gaietà d'Amat i de Rocabertí (+1794) tercer Marquès de Castellbell es casà dues vegades: la primera amb Eulalia de Cruïlles i de Rocabertí, sine prole, i la segona amb María Antonia de Peguera i Armengol amb qui tingué el seu fill i successor Manuel Gaietà d'Amat i de Peguera.

## Referències

* ↑ My Heritage

## Enllaços externs

* Heràldica Catalana
# Dhofar FC Salalah

El Dhofar FC Salalah (àrab: نادي ظفار العماني, Nādī Ẓufār al-ʿUmānī, ‘Club Omanita de Dhofar’), també conegut localment com Al-Zaeem o ‘el Líder’ (àrab: الزعيم, az-Zaʿīm), és un club de futbol omanita de la ciutat de Salalah.

## Història

El club va ser fundat el 24 de juliol de 1970. És el club amb més títols del país, amb nou lligues i set copes i mai ha baixat a segona divisió (a data de 2009). Té gran rivalitat amb el seu veí Al-Nasr Club.

## Palmarès

* Lliga omanita de futbol:
** 1983, 1985, 1990, 1992, 1993, 1994, 1999, 2001, 2005, 2019
* Copa Sultan Qaboos:
** 1977, 1980, 1981, 1990, 1999, 2004, 2006, 2011, 2019–20,2020–21
* Supercopa omanita de futbol:
** 1999, 2017, 2019
* Copa Federació d'Oman:
** 2012–13, 2018–19

## Referències

* ↑ «Dhofar SCSC Salala». national-football-teams.com.
* ↑ «Oman - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* 1 2 3 «Oman - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].

## Enllaços externs

* (àrab) Web oficial