OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Partit Socialista dels Treballadors (Grècia)

Partit Socialista dels Treballadors (grec Σοσιαλιστικό Εργατικό Κόμμα, SEK) és un partit polític socialista grec afiliat al Corrent Socialisme Internacional (IST) juntament amb el Socialist Workers Party britànic. Els seus principals dirigents són Panos Garganas i Maria Styllou.
Fou creat el 1967 a Londres, després del cop d'estat que originà la dictadura dels coronels, per exiliats grecs com Maria Styllou i Panos Garganas. Va rebre influències maoistes i s'organitzà com a Organització per la Revolució Socialista (OSE). Però mentre que el grup de Londres va mantenir lligams amb la IST mercè les bones relacions amb Tony Cliff, quan tornaren a Grècia abandonaren el grup.
A començaments dels anys 1980. l'OSE es va unir a la IST i el 1997 adoptà el nom de Partit Socialista dels Treballadors. El 2001 un grup minoritari s'escindí i fundà l'Esquerra Internacionalista dels Treballadors (DEA). També publica el diari Solidaritat dels Treballadors (Εργατική Αλληλεγγύη), i el bimensual, Socialisme des de Baix (Σοσιαλισμός από τα Κάτω). A les eleccions locals de 2006 a la Superprefectura d'Atenes-Pireu va donar suport la candidatura "Symmaxia gia tin Ypernomarxia" (Unió per la Super Prefectura) que va obtenir l'1,32% dels vots.

## Resultats electorals

Resultats des de 1996 :
| Any | Coalició | Elecció | Vots | % | Escons |
| 1996 | | Parlament | proposà votar al PASOK | proposà votar al PASOK | proposà votar al PASOK |
| 1999 | Cap | Parlament europeu | 8,049 | 0.13 | - |
| 2000 | | Parlament | proposà votar Sinaspismós, KKE, DIKKI | proposà votar Sinaspismós, KKE, DIKKI | proposà votar Sinaspismós, KKE, DIKKI |
| 2004 | Coalició Anticapitalista | Parlament | 8,313 | 0.10 | - |
| 2004 | Coalició Anticapitalista | Parlament europeu | 11,938 | 0.19 | 0 |
| 2007 | Esquerra Unida Anticapitalista | Parlament | 10,595 | 0.15 | 0 |

## Enllaços externs

* Web oficial del SEK
* Blog de la Unió per la Superprefectura Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Coalició Atureu la Guerra Arxivat 2018-11-28 a Wayback Machine.
# Love Is a Many-Splendored Thing

Love Is a Many-Splendored Thing és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Henry King, estrenada el 1955.

## Argument

1949, La guerra civil arrasa la Xina i fugint del conflicte dels refugiats xinesos arriben tots els dies a Hong Kong. Vídua d'un oficial nacionalista, la doctora euroasiàtica Han Suyin es dedica completament al seu treball al Victoria Hospital. S'enamora del corresponsal de guerra estatunidenc Mark Elliott. Mark és casat però viu separat de la seva dona. La seva relació provoca remolins en el seu cercle com el doctor Sen, amic de Han, que li retreu que traeixi els seus. A l'hospital, se li aconsella fins i tot trencar si no vol perdre el seu treball. Han desafiarà els prejudicis racials i les convencions socials per amor a Mark. Però el periodista és cridat a Corea on la guerra acaba d'esclatar. Han s'assabenta de la seva mort causada per un bombardeig, i decideix d'entrar a la Xina.

## Repartiment

* Jennifer Jones: Han Suyin
* William Holden: Mark Elliot
* Torin Thatcher: Mr Palmer Jones
* Isobel Elsom: Adeline Palmer Jones
* Murray Matheson: El doctor John Keith
* Virginia Gregg: Ann Richards
* Richard Loo: Robert Hung
* Soo Yong: Nora Hung
* Kam Tong: El doctor Sen
* Philip Ahn: 3r oncle
* Jorja Curtright:Suzanne
* Donna Martell:Suchen Germana De Han
* Salvador Baguez: Vicente, director de l'hotel

## Premis i nominacions
### Premis

* Oscar al millor vestuari per Charles Le Maire
* Oscar a la millor cançó per Sammy Fain (música) i Paul Francis Webster (lletra) per la cançó "Love Is a Many-Splendored Thing"
* Oscar a la millor banda sonora per Alfred Newman

### Nominacions

* Oscar a la millor pel·lícula per Buddy Adler
* Oscar a la millor actriu per Jennifer Jones
* Oscar a la millor fotografia per Leon Shamroy
* Oscar a la millor direcció artística per Lyle R. Wheeler, George W. Davis, Walter M. Scott, Jack Stubbs
* Oscar al millor so per Carlton W. Faulkner (20th Century-Fox)

## Referències

* ↑ «Love Is a Many-Splendored Thing». The New York Times.
# Paulo Manuel Banha Torres

Paulo Manuel Banha Torres, també conegut com a Paulo Torres (Évora, 25 de novembre de 1971) és un exfutbolista i entrenador portuguès. Ocupava la posició de migcampista i defensa esquerre.
Paulo Torres es va formar a les categories inferiors de l'Sporting de Lisboa. Va destacar com una de les grans promeses del seu país, i va ser campió del món sub-20 al 1991. Posteriorment, només va jugar dos partits amb l'absoluta lusitana.

## Clubs com a jugador

* 1989-1995 Sporting Clube de Portugal
* 1995-1996 Campomaiorense
* 1996-1998 UD Salamanca
* 1998 Rayo Vallecano
* 1999 GD Chaves
* 1999-2000 CD Leganés
* 2000-2001 Sport Clube União Torreense
* 2001-2002 Futebol Clube Penafiel
* 2002-2003 Imortal DC

## Clubs com a entrenador

* 2003-2004 Peniche
* 2004-2006 Fátima
* 2006-2007 Barreirense
* 2006-2007 Bombarralense
* 2007-2009 Rio Maior
# Luxemburger Wort

Luxemburger Wort és un diari luxemburguès publicat en alemany. Va néixer el 1848. El diari va ser fundat només tres dies després que s'abolís la censura de premsa. El diari està escrit principalment en alemany, però inclou petites seccions en luxemburguès i en francès. El diari és un producte de l'empresa Saint-Paul Luxembourg, propietat de l'arquebisbat, i té un fort component catòlic.
En el període de 1995–1996 el Luxemburger Wort va tenir un tiratge de 85.000 còpies i va ser el diari més venut del país. El 2003 era de 83.739 exemplars i el 2006, de 79.633. El 2007 la xifra era de gairebé 70.000 còpies amb un nombre aproximat de 180.000 lectors, tant en paper com en línia.

## Referències

* 1 2 «Media». Grand Duchy of Luxembourg. [Consulta: 14 novembre 2014].
* 1 2 David Ward. «A Mapping Study of Media Concentration and Ownership in Ten European Countries». Dutch Media Authority, 2004. Arxivat de l'original el 12 d’agost 2014. [Consulta: 11 febrer 2015].
* ↑ Romain Kohn. «Luxembourg». A: Ana Karlsreiter. Media in Multilingual Societies. Freedom and Responsibility, 2003 [Consulta: 22 gener 2015].
* ↑ Media Policy: Convergence, Concentration & Commerce. SAGE Publications, 24 setembre 1998, p. 7. ISBN 978-1-4462-6524-6 [Consulta: 1r desembre 2014].
* ↑ «List of represented titles». Publicitas International AG, 15-09-2008. Arxivat de l'original el 5 de maig 2015. [Consulta: 5 maig 2015].
* ↑ «d'Wort» (PDF). Saint-Paul Luxembourg, 2007. Arxivat de l'original el 7 d’octubre 2007. [Consulta: 6 agost 2007].
* ↑ «Media pluralism in the Member States of the European Union». European Commission, 17-01-2007. [Consulta: 6 agost 2007].

## Enllaços externs

* Luxemburger Wort - Lloc web oficial
# Perípatos

El Perípatos (grec: περίπατος, 'passeig') és un antic camí que abraça l'Acropolis d'Atenes i travessa la Via Panatenaica al pendent nord. Connecta les coves santuaris de l'Acròpoli que estan intercalades al voltant del turó de l'Acròpoli. Una lectura de Tucídides 2.17, que estableix que les coves s'alçaren en d'una àrea en què estava prohibit construir o extraure pedra anomenada terra Pelàsgia, suggereix que el Perípatos segueix la línia de l'arcaic i ara desaparegut Mur dels pelasgs.
Una inscripció en una pedra calcària de l'Acròpoli al pendent nord del turó és l'única evidència epigràfica del camí. Es llegeix Longitud del Perípatos: cinc estadis i divuit peus. Aquesta inscripció data del segle iv abans de la nostra era, tot i que és possible que el camí hagués estat buidat i usat si més no des del programa de l'edifici Pericleà, quan es crearen els santuaris de la cova. Pausànias en el segle ii esmenta l'ús del camí per a examinar la Font Clepsidra i la Cova d'Apol·lo.
Es van emprendre treballs per a restaurar el Perípatos que començaren l'any 1977.

## Notes

* ↑ John K. Papadopoulos, The Archaic Wall of Athens: Reality or Myth?, Opuscula 1, 2008, p.43.
* ↑ IG II$^2$ 2639.
* ↑ [τ]οῦ περιπάτο περί οδος π(έντε) σ(τάδια) πόδες Δ𐅃ΙΙΙ. This is around 1100m. See O. Broneer, Excavations on the North Slope of the Acropolis, Hesperia, Vol. 2, Issue 3, 1933, pp. 347-9 for discussion of inscription and dating of the epigraphy.
* ↑ Friese, p.46.
* ↑ 1.28.4.
* ↑ International Meeting on the Restoration of the Erechtheum, UNESCO, 1977.

## Vegeu també

* Escola peripatètica
* Pedra amb inscripció
* Vista del Perípatos

## Bibliografia

* R. E. Wycherley, Les Pedres d'Atenes, 1978.
* J. M. Campament. L'Arqueologia d'Atenes, 2001.
* J. Travlos, diccionari Pictòric d'Atenes Antiga, 1970.
* Weibke Fregís, En el Peripatos: Accessibilitat i Topografia del Acropolis Santuaris d'Arracada en Ascendents i descendint el Acropolis: Moviment en Religió atenesa, editat per Wiebke Fregís, Soren Handberg, Troels Myrup Kristensen, 2019.
# Llyn Tegid

El Llyn Tegid (de vegades en anglès, Bala Lake) és un gran llac a Gwynedd, Gal·les. Abans que Thomas Telford n'alcés el nivell per ajudar el flux del canal d'Ellesmere, era el cos hídric natural més gran de Gal·les. Té 6,5 km de llarg per 1,6 km d'ample, i està sotmès a un règim de sobtades i perilloses crescudes. El riu Dee el creua i les seves aigües són famoses per la seva profunditat i claredat. La ciutat de Bala queda en el seu extrem septentrional i el ferrocarril de via estreta del llac Bala recorre alguns quilòmetres al llarg de la seva riba meridional.

## Nom

George Borrow va escriure sobre aquest llac en el seu llibre Wild Wales el 1856, "El llac no té el seu nom, que significa "Llac de Bellesa", sense cap motiu". No obstant això, el nom anglès es pren de la ciutat ("Y Bala") que queda en el seu extrem oriental. Un "bala" és o bé un cap o potser un istme entre dos llacs o àrees d'aiguamolls. El nom gal·lès inclou el nom de persona "Tegid". Un nom antic en anglès, avui redundant, per a aquest llac és Pemble Mere o Pimble Mere - hi ha moltes variants en la forma d'escriure'l.

## Biologia

Al llac hi trobem el coregonus pennantii, un peix únic llistat per la UICN com a espècie amenaçada en perill greu d'extinció a causa de la introducció de l'invasiu i no natiu gymnocephalus cernua.

## Referències

* ↑ «Snowdonia: Eryri National Park to use Welsh lake names only» (en anglès). BBC News, 15-11-2023.
* ↑ «Bala Lake Railway». [Consulta: 26 gener 2010].
* ↑ Owen, H.W; Morgan, R.. Dictionary of Place-names of Wales. Gomer Press, 2007.
* ↑ - Snowdonia Guide, Bala Lake website

## Enllaços externs

* Guia del llac Bala
* fotografies del llac Bala i els voltants
# Llywelyn ap Seisyll

Llywellyn ap Seisyll (? – 1023) va ser un rei de Powys, de Gwynedd i de Deheubarth que visqué al segle xi. Els Annals de l'Uster l'anomenen Rei dels Britons

## Biografia

No se sap gaire cosa del seu pare, Seisyll, que possiblement no era de sang reial. D'acord amb algunes genealogies, Siesyll i el seu fill Llywelyn estaven associats a Rhuddlan, potser com a senyors del commote de Rhuddlan a Tegeingl. Prawst, esposa de l'un i mare de l'altre, podia haver estat filla d'Elisedd, un fill -no primogènit- d'Anarawd ap Rhodri, fill del gran rei Rhodri Mawr. L'esposa de Llywelyn, Angharad, era filla de Maredudd ab Owain, que governà grans parts de Gal·les durant uns quants anys.
Llywelyn obtingué el control de Gwynedd en l'any 1018, quan vencé Aeddan ap Blegywryd en batalla, occint-lo amb els seus quatre fills. Posteriorment guanyà també Deheubarth quan, a Abergwili el 1022, vencé Rhain, un pretendent irlandès que pretenia que era fill de Maredudd ab Owain.
Segons els annals de Brut y Tywysogion, el seu regnat va ser de gran prosperitat, "ningú no estava necessitat, ni cap ciutat era buida o deserta". El seu regnat s'acabà bruscament amb la seva mort prematura el 1023. El seu fill, Gruffydd ap Llywelyn, per bé que molt jove en morir el seu pare, acabà tenint el control de la major part del país.

## Bibliografia

* John Edward Lloyd A history of Wales: from the earliest times to the Edwardian conquest London: Longmans, Green & Co., 1911
* John Edward Lloyd, R.T. Jenkins, ed. The Dictionary of Welsh Biography Down to 1940 Oxford: Oxford University Press, 1959

## Enllaços externs

* Resum biogràfic (gal·lès)(anglès)
* Breus dades biogràfiques (anglès)
# Pere Carné Serra

Pere Carné Serra (Sabadell, Vallès Occidental, 15 de maig de 1909 — Sabadell, Vallès Occidental, 21 de febrer de 1997) fou un excursionista català.
Originari de Sabadell, estigué vinculat a l'entitat esportiva sabadellenca 'Joventut Excursionista Pensament', i el 1926 fundà l'Agrupació Excursionista Terra i Mar (TIM), una nova entitat excursionista de Sabadell, de la qual fou en fou el president entre els anys 1937 i 1939, i posteriorment, entre 1958 i 1960, convertint-se en un actiu dinamitzador d'activitats relacionades, com l'escalada, el senderisme i l'esquí. Col·laborà en la construcció del refugi del TIM a la Molina, inaugurat el 1955 i batejat amb el nom de Xalet refugi Pere Carné, en reconeixement de Pere Carné, el 1987. Entre els reconeixements que va rebre durant la seva trajectòria esportiva es troba la medalla al mèrit del muntanyisme de la Federació Espanyola d'Esports de Muntanya i Escalada, i també la medalla Forjador de la Història Esportiva de Catalunya (1991). Els escaladors de l'Agrupació Excursionista Terra i Mar (TIM) li van dedicar la primera ascensió a la paret de l'Ecos, amb l'anomenada la 'via Pere Carné'.

## Referències

* ↑ «Pere Carné Serra». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 29 juny 2021].
# Llima (color)

Llima és un color entre el groc i el verd, semblant al del fruit tropical llima. Es troba entre el color HTML chartreuse i el groc al cercle cromàtic.
Una mostra del color llima:

## Usos

* El llima és un color popular en art psicodèlic.
* Clàssica espiral psicodèlica
* Disseny Paysley en art psicodèlic

## Vegeu també

* Llista de colors
Viccionari
# Pere Carceller i Galindo

Pere Carceller i Galindo (Forcall, Castelló, 1908 – Barcelona, 1989) va ser un compositor valencià.
Va ingressar a l'orde dels escolapis el 1923. L'any 1934 es va traslladar a Cuba. Va estudiar cant gregorià i la seva aplicació en la liturgia en llengües vernacles. Va obtenir el títol de Choir-Master en el Gregorian Institute of America (Toledo, Ohio, Estats Units). A més, també va estudiar durant set anys al Conservatori Municipal de L'Havana sota la direcció de Justo Ojangueren, al Conservatori de Barcelona i a Montserrat i a Solesmes amb E.Cardine. Durant la seva estança a Cuba va ser professor de cant gregorià i inspector musical al seminari El Buen Pastor de L'Havana. El 1961 va estar destinat al col·legi de Granollers (Barcelona) i el 1964 es va ocupar de la formació dels germans no clergues a la casa de la Alella (Barcelona). Entre 1968 i 1985 va residir a la comunitat del col·legi de les Escoles Pies de Barcelona, on va ser músic dels Pueri Cantores. Després va ser enviat a la Comunitat de Madrid on va romandre fins al 1988.
La seva producció musical inclou diverses misses, al·leluies, antífones, salms, himnes i cànons: algunes d'aquestes peces estaven destinades als Pueri Cantores. La Missa Centessimo anno per a 4 veus mixtes i orgue va ser instrumentada per gran orquestra per el músic cubà Gonzalo Roig. Al seu retorn a Espanya és probable que Carceller portés el seu arxiu, ja que a L'Havana queden poques obres seves.

## Obres

* Mises: a Missa Centessimo anno, 4V, orgue, 1957. Misa "Poble de Déu", Cor, orgue, 1966.

## Bibliografia

* María, Macia de Casteleiro: La música religiosa en Cuba, La Habana, Ucar García, S. A, 1956.
* Rey, Luis María Bandrés. Diccionario enciclopédico escolapio: Biografias de escolapios (en castellà). Ediciones Calasancias, 1983. ISBN 978-84-85676-24-8.
# Pere Mariné Salvat

Pere Mariné Salvat (Vilaplana 1848 - Reus, 28 de desembre de 1908) va ser un advocat català.
Era fill de Pere Mariné Cabré, de Vilaplana i de Teresa Salvat Martínez, d'Alforja. Va estudiar les primeres lletres i el batxillerat a Reus i es va llicenciar en Dret l'any 1881 a la Universitat de Barcelona, i es va instal·lar a Reus al menys des de l'any 1887. El 1900 era secretari del jutjat municipal de Reus, i exercia d'advocat. Va col·laborar al Diario de Reus amb molta freqüència, i durant el 1901 va publicar en aquell diari una sèrie de quaranta articles de temàtica sociològica. Va ser vicepresident del «Círculo Democrático Nacional», un grup conservador seguidor de Francisco Romero Robledo.

## Referències

* 1 2 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 417.
* ↑ Guia judicial de Cataluña. Lleida: Imprenta de L. Corominas, 1887, p. 107.
# Pere March (músic)

Pere March fou mestre de capella de la Seu de Manresa des del 8 de maig de 1702 fins a la seva mort, el 28 de juny de 1725. No se'n coneixen obres.

## Referències

* ↑ Ballús Casóliva, Glòria. La Música a la col·legiata basílica de Santa Maria de la Seu de Manresa: 1714-1808, 2004, p. 568.
* VILAR, Josep M. (1990): La música a la Seu de Manresa en el segle xviii. Manresa.
* Diccionario de la música española e hispanoamericana. Madrid, SGAE.
# Permiàkia

Permiàkia o el districte autònom de Permiàkia va ser un subjecte federal de la Federació Russa fins a l'1 de desembre del 2005. Va ser llavors quan es va crear el krai de Perm a partir de la fusió del districte autònom de Permiàkia i la província de Perm.
Es va formar el 26 de febrer de 1925 després d'un procès complicat com a part de la regió dels Urals de la República Socialista Federativa Soviètica de Rússia. Aquesta data és el dia de l'adopció de la decisió sobre la formació del districte de Permyatsky, en relació amb la qual aquesta data es considera el dia de la seva formació, amb diversos noms des de llavors.
Arran d'un referèndum celebrat l'any 2003 al districte autònom de Permiàkia i a la província de Perm, va passar a formar part del krai de Perm, format l'1 de desembre de 2005 per la Llei Federal de la Federació Russa del 25 de març de 2004. Segons la Carta del Krai de Perm (adoptada per l'Assemblea Legislativa del Krai de Perm el 19 d'abril de 2007, signada pel governador del krai de Perm el 27 d'abril de 2007), el districte autònom de Permiàkia forma part de la pronvíncia de Perm com a unitat administrativa territorial amb un estatus especial.

## Referències

* 1 2 М.С. Каменских. Первый национальный: коми-пермяки в национальной политике России в XX - начале XXI века. — Sant Petersburg: Маматов.. — 2021. — 312 с.
* 1 2 3 Коми-Пермяцкий автономный округ (Districte autònom Komi-Permyatsky) [arx. 11 d'agost de 2022] // Gran Enciclopèdia Russa: [en 35 volums] [Recurs electrònic] / cap. ed. Yu. S. Osipov. —2017. (rus)
* ↑ «Коми-Пермяцкий округ - начало пути". (El districte de Komi-Permyatsky - l'inici del viatge)» (en rus). www.komi-permarchiv.ru. [Consulta: 27 agost 2023].
# Luisa Della Noce

Luisa Della Noce (San Giorgio di Nogaro, 28 d'abril de 1923 – Roma, 15 de maig de 2008) ha estat una actriu italiana. Va començar a treballar com a model a Roma. La seva carrera com a actriu de cinema va començar el 1952 amb L'ultima sentenza de Mario Bonnard. El 1956 va aconseguir el paper que la va consagrar, l'esposa de Pietro Germi, actor i director d' Il ferroviere. Gràcies a aquest paper va obtenir el premi a la millor actriu al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1956.

## Filmografia

* L'ultima sentenza, dirigida per Mario Bonnard (1951)
* Wanda, la peccatrice, dirigida per Duilio Coletti (1952)
* L'arte di arrangiarsi, dirigida per Luigi Zampa (1954)
* Il ferroviere, dirigida per Pietro Germi (1956)
* L'uomo di paglia, dirigida per Pietro Germi (1958)
* Parque de Madrid, dirigida per Enrique Cahen Salaberry (1959)
* Giacobbe, l'uomo che lottò con Dio, dirigida per Marcello Baldi (1963)
* Oltraggio al pudore, dirigida per Silvio Amadio (1964)
* Giulietta degli spiriti, dirigida per Federico Fellini (1965)
* John il bastardo, dirigida per Armando Crispino (1967)
* Con lui cavalca la morte, dirigida per Giuseppe Vari (1970)
* Identificazione di una donna, dirigida per Michelangelo Antonioni (1982)

## Referències

* ↑ Luisa Della Noce, A: Enrico Lancia, Roberto Poppi: Dizionario del cinema Italiano – Le attrici, Roma 2003, p. 102
* ↑ Addio a Luisa della Noce, la scoprì Germi a Il Messagero Veneto, 17 de maig de 2008
* ↑ Premis i Jurats al web del Festival

## Bibliografia

* Roberto Poppi; Enrico Lancia. Le attrici. Roma: Gremesse, 2003, p. 102. ISBN 88-8440-214-X. .

## Enllaços externs

* Biografia a cineartistes.com
# Piemontita-(Pb)

La piemontita-(Pb) és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de l'epidota.

## Característiques

La piemontita-(Pb) és un silicat de fórmula química {CaPb}{Al₂Mn$^{3+}$}(Si₂O₇)(SiO₄)O(OH). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2011, sent publicada per primera vegada el 2012. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la piemontita-(Pb) pertany a «09.B - Estructures de sorosilicats amb grups barrejats de SiO₄ i Si₂O₇; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: al·lanita-(Ce), al·lanita-(La), al·lanita-(Y), clinozoisita, dissakisita-(Ce), dol·laseïta-(Ce), epidota, epidota-(Pb), khristovita-(Ce), mukhinita, piemontita, piemontita-(Sr), manganiandrosita-(La), tawmawita, manganipiemontita-(Sr), ferrial·lanita-(Ce), clinozoisita-(Sr), manganiandrosita-(Ce), dissakisita-(La), vanadoandrosita-(Ce), uedaïta-(Ce), epidota-(Sr), al·lanita-(Nd), ferrial·lanita-(La), åskagenita-(Nd), zoisita, macfal·lita, sursassita, julgoldita-(Fe2+), okhotskita, pumpel·lyïta-(Fe$^{2+}$), pumpel·lyïta-(Fe$^{3+}$), pumpel·lyïta-(Mg), pumpel·lyïta-(Mn$^{2+}$), shuiskita, julgoldita-(Fe$^{3+}$), pumpel·lyïta-(Al), poppiïta, julgoldita-(Mg), ganomalita, rustumita, vesuvianita, wiluïta, manganovesuvianita, fluorvesuvianita, vyuntspakhkita-(Y), del·laïta, gatelita-(Ce) i västmanlandita-(Ce).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la vall de Babuna, a la localitat de Nežilovo (Municipalitat de Veles, Macedònia del Nord), on es troba en forma de cristalls imperfectes d'uns 2 mm en marbres dolomítics i esquists de barita, sent l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Piemontite-(Pb)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 gener 2022].
# Línia 3

«Línia 3» té aquests significats:
# Pertorbació aleatòria

Una pertorbació aleatòria és l'efecte d'un conjunt de variables que aïllades són insignificants, però que es poden especificar, o no estem disposats a fer-ho, i que suposem que són independents de les variables exògenes observables. En econometria, la pertorbació aleatòria és un factor molt important. La funció bàsica de l'econometria és analitzar una sèrie de dades per a respondre diverses qüestions referides a un sistema el funcionament del qual és aleatori, és a dir, impossible de preveure.

## Exemple

Tenim la següent funció de consum: Ci=ƒ(Ri); on Ci és el cost en el consum i Ri la renta real. Aquesta funció la podem expressar, també: Ci=α+βRi; on α és una constant i β és el pendent que representa la propensió marginal al consum.
Aquesta funció, com podem veure, és una relació exacta i determinista, que s'allunya de la realitat econòmica. Per a tenir en compte l'existència d'una relació inexacta (aleatorietat), hem d'efectuar l'anàlisi economètric introduint un terme addicional en el model teòric: la pertorbació aleatòria, que l'escriurem amb la variable ui. D'aquesta manera, la funció quedarà:
Ci= α+βRi+ui
Així passem del model teòric al model economètric, que representa una relació inexacta entre les variables introduint aquest terme aleatori (ui) al model teòric. Cada ui és una variable aleatòria no observable, que no podem preveure. Es pot interpretar com una pertorbació aleatòria que recull tots aquells factors diferents de R que també influeixen sobre Ci. Podem dir, doncs, que cada ui mesura la diferència entre la teoria i la realitat.