OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fitoquímic

Els fitoquímics són compostos químics, com el carotè, que es troben de manera natural en les plantes. Aquest terme es fa servir generalment per referir-se a aquells productes químics que poden afectar la salut, però no s'han establert encara com a nutrient essencial. Mentre que hi ha suport científic i dels governs per recomanar consumir en la dieta fruita i verdura, només hi ha una evidència limitada en els beneficis per la salut dels fitoquímics

## Processament dels vegetals i fitoquímics

Els fitoquímics collits de plantes en estat fresc poden destruir-se o desaparèixer per les tècniques de processament modernes incloent la cocció. Per això els productes vegetals processats industrialment tenen un menor contingut de fitoquímics i aquesta absència o deficiència pot donar lloc a malalties que es poden prevenir.
En el cas del licopè del tomàquet, passa el contrari: o bé no en canvia el contingut a causa del processament industrial o encara n'hi ha més concentració

## Notes

* 1 2 Micronutrient Information Center, Linus Pauling Institute, Oregon State University
* ↑ «Fruits and Veggies, More Matters». Centers for Disease Control and Prevention, US Department of Health and Human Services, 2010. Arxivat de l'original el 7 de gener 2010. [Consulta: 18 gener 2010].
* ↑ Cooking and nutrient loss Arxivat 2011-07-24 a Wayback Machine., World's Healthiest Foods
* ↑ Liu, RH «Potential synergy of phytochemicals in cancer prevention: mechanism of action». The Journal of nutrition, 134, 12 Suppl, 2004, pàg. 3479S–3485S. PMID: 15570057.
* ↑ Rao, AV; Rao, LG «Carotenoids and human health». Pharmacological research, 55, 3, 2007, pàg. 207–16. DOI: 10.1016/j.phrs.2007.01.012. PMID: 17349800.
* ↑ Agarwal, A; Shen, H; Agarwal, S; Rao, AV «Lycopene Content of Tomato Products: Its Stability, Bioavailability and in Vivo Antioxidant Properties». Journal of medicinal food, 4, 1, 2001, pàg. 9–15. DOI: 10.1089/10966200152053668. PMID: 12639283.
* ↑ Dewanto, V; Wu, X; Adom, KK; Liu, RH «Thermal processing enhances the nutritional value of tomatoes by increasing total antioxidant activity». Journal of agricultural and food chemistry, 50, 10, 2002, pàg. 3010–4. DOI: 10.1021/jf0115589. PMID: 11982434.

## Enllaços externs

* Phytochemicals and Cardiovascular Disease American Heart Association
* Phytochemical Database Arxivat 2011-06-09 a Wayback Machine. - United States Department of Agriculture
* Phytochemicals at LPI - Linus Pauling Institute at Oregon State University
# Fortí de São Jerónimo

El Fortí de São Jerónimo es troba a 1,5 kilòmetres al sud del Fort de São Sebastião, a l'illa de São Tomé, a São Tomé i Príncipe.

## Història

Foi erigit per les forces portugueses em 1566, però en 1567 fou atacat per corsaris francesos i en 1641 pels neerlandesos; possiblement reconstruït i ampliat en el segle xviii. Tenia quatre peces d'artilleria. Actualment està en ruïnes, però està classificat com a patrimoni nacional.
El fortí és de petites dimensions i presenta una planta quadrangular. Actualment també s'utilitza com a espai per a esdeveniments i actuacions musicals.

## Referències

* ↑ Fortí de São Jerónimo a fortalezas.org
* ↑ Fortí de São Jerónimo a turismomilitar.pt
* ↑ Miss Skills actua hoje em São Tomé e Príncipe, redeangola.info, 23 de desembre de 2016

## Bibliografia

* Paisagem e memória em São Tomé e Príncipe: o Forte de São Sebastião e Fernão Dias per João Sarmento
# Fortí de la Torreta

Fortí de la Torreta és una petita fortificació del segle xix, actualment en estat ruïnós, del municipi de Balsareny (Bages), declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Construcció de caràcter militar d'època carlina situada a la falda del turó del castell de Balsareny.
És de planta rectangular, amb dues torres de planta circular als angles, diagonalment oposades. Disposa de vint-i-una espitlleres. Malgrat el seu estat ruïnós, hi ha encara restes del seu embigat. Una petita porta rectangular, de fusta, que es podia tancar des de l'interior, era l'únic accés a l'edifici.

## Història

Durant la primera guerra carlina el poble de Balsareny va ser disputat diverses vegades pels carlins i els liberals. El castell de Balsareny va ser transformat en fortí i l'any 1838 es van construir dues noves fortificacions: una dalt del serrat del Maurici i la coneguda amb el nom del fortí de la Torreta. D'aquesta manera, el camí ral a Berga quedava absolutament controlat.
Pel Nadal del 1838 el poble va ser assetjat pels carlins comandats per Carles d'Espanya. Tres dies després les forces del general Carbó els en va foragitar.

## Referències

* 1 2 3 4 «Fortí de la Torreta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 desembre 2014].
# Francesc Xavier de Subirà Iglesias

Francesc Xavier de Subirà Iglesias, baró d'Abella (Santa Creu d'Horta, Osor, 1821 - Barcelona, 1886) va ser un noble i polític català.
Va casar amb Agustina Llúcia de Abad i de Subirà (1821-1909), filla de Josep de Calassanç de Abad de Subirà i Casades, baró d'Abella, qui havia donat suport al bàndol isabelí durant la Primera Guerra Carlina i havia estat afusellat per Ramon Cabrera l'any 1849, durant la Segona Guerra. D'ell heretà nombrosos béns i el títol de baró d'Abella.
Va viure a Cardona, on fou alcalde del municipi durant la Dècada moderada del regnat d'Isabel II. Després de la Revolució de 1868, s'adherí al carlisme. Al començament de la Tercera Guerra Carlina formava part de la Junta carlina secreta que radicava a Barcelona. L'any 1874 fou un dels membres de la Diputació de Catalunya sota la presidència oficial del general Rafael Tristany, en la qual Joan Mestre i Tudela n'exercia de facto les funcions de president.
El 1881 apareixia el seu nom com a venedor de llenya a l'engròs a Tremp. Morí a Barcelona el 20 de novembre de 1886, després d'una llarga malaltia. Després de la mort de la seva dona l'any 1909 va heretar la baronia d'Abella el seu fill, Carles de Subirà Iglesias i de Abad (1849-?), qui va ser alcalde de Cardona entre 1883 i 1892.

## Referències

* 1 2 3 Galera Pedrosa, Andreu «La búsqueda y explotación de potasa en Cataluña. El parque cultural de la Montaña de Sal (Cardona, Bages) y la reinterpretación de su historia: Carles de Subirà y las concesiones de Manuela Romana y Nieves (1909-14)». De Re Metallica, 4, 01-05-2005, pàg. 47. ISSN: 1577-9033.
* ↑ Santirso Rodríguez, Manuel «Gerifaltes de antaño. Los señores catalanes en el primer carlismo». Millars: espai i història, 23, 2000, pàg. 152.
* ↑ Ferrer i Dalmau, Melchor. Historia del tradicionalismo español, Vol. XIX. Sevilla: Editorial Católica Española S.A., p. 199.
* ↑ «Annex II». Cardona. Pla d'ordenació urbanística municipal, 01-07-2009, pàg. 314. Arxivat de l'original el 2015-09-23 [Consulta: 17 juliol 2017].
* ↑ Coleccion legislativa de España (continuacion de la coleccion de decretos.) - Primer cuatrimestre de 1851. LII, 1851, p. 319.
* ↑ Ferrer i Dalmau, Melchor. Historia del tradicionalismo español, Vol. XXVI. Sevilla: Editorial Católica Española S.A., 1959, p. 74.
* ↑ Bolós i Saderra, Joaquim de. La guerra civil en Cataluña (1872 a 1876). R. Casulleras, 1928, p. 90.
* ↑ «Dos presidents de la Generalitat perduts i oblidats». Revista Mirall, 11-05-2016.
* ↑ «Partido judicial de Tremp: Leña». Anuario-Riera, 1881, pàg. 1040.
* ↑ «Relaciones entre los suscritores». La Hormiga de Oro, 47, 3.ª setmana novembre 1886, pàg. 752.
* ↑ «Noticias: Varias». El Siglo Futuro, 23-11-1886, pàg. 3.
* ↑ «De sociedad». ABC, 21-01-1909, pàg. 6.
# Fustanela

La fustanela és un faldilla tradicional usada com a peça de vestir pels homes en diverses zones de la Península Balcànica, especialment Albània, Macedònia del Nord i Grècia, de forma similar al Kilt. En els temps moderns, s'ha tornat a donar importància a la fustanela fent que constituïs una part rellevant de la vestimenta folklòrica balcànica. A Grècia, una versió curta de la fustanela forma part de la indumentària de gala de l'exèrcit i de la guàrdia presidencial (els Euzons), mentre que a Albània va ser utilitzada per la Guàrdia Reial en l'època d'entreguerres.

## Grècia

La moderna fustanela procedeix d'una peça de vestir usada pels albanesos del sud ( toscs) que la van introduir a Grècia durant el període otomà, a partir del segle xv. Durant aquest període, la usaven els bandits kleftes i els martolos. Al començament del segle xix, va créixer la seva popularitat entre la població grega. La seva difusió a la península de Morea (Peloponès) s'atribueix a la influència de la colònia albanesa d'Hidra i altres assentaments d'ètnia albanesa a la zona. A les altres regions de Grècia, la seva popularitat s'atribueix a l'augment del poder d'Ali Pasha (1740-1822), el governant semi-independent de la zona occidental de Rumèlia. A més a més, el seu disseny lleuger i la seva facilitat de maneig, en comparació amb la roba de les classes superiors gregues de l'època, també la va posar de moda. La popularitat de la fustanela a Grècia va començar a desaparèixer al segle xix, quan es va introduir la roba d'estil occidental. A la Grècia moderna, es contempla com una relíquia del passat amb la qual la majoria dels membres de les generacions més joves no s'hi identifiquen.

## Vegeu també

* Euzó

## Referències

* 1 2 Paulicelli & Clark 2009, Chapter 9: Michael Skafidas, "Fabricating Greekness: From fustanella to the Glossy Page", pàg. 148.
* ↑ Verinis 2005, pàg. 139-175
* ↑ Forster 1960, p. 245.
* ↑ Wolff 1974, p. 31.
* ↑ Nasse 1964, p. 38:
* ↑ Ethniko Historiko Mouseio (Greece), Maria Lada-Minōtou, IK Mazarakēs Ainian, Diana Gangadē, and Historikē kai Ethnologikē Hetaireia tes Hellados 1993, p. xxx.
* 1 2 3 4 Angelomatis Tsougarakis 1990, p. 106.

## Bibliografia

* Colección Pedagógico Textil de la Universidad Complutense de Madrid ISBN 84-600-8989-4
* (anglès) Mylonas, Yannis (1997). Paxinou, Barbara, ed. The Evzones. Strategic Publishing. p. 332. ISBN 9607178416
* (grec) Μυλωνάς, Γιάννης (1998). ΟΙ ΕΥΖΩΝΟΙ [Les Evzones]. Athènes: Στρατηγικές Εκδόσεις. p. 331. ISBN 960-7178-39-4
* (grec) Κολόμβας, Νικόλαος (2009). 2/39 Σύνταγμα Ευζώνων. Σελίδες από την πολεμική ιστορία του. (Régiment Evzone 2/39 : pages de son histoire de guerre) (Seconde éd.). Αιτωλική Πολιτιστική Εταιρεία (ΑΙ.ΠΟ.Ε).
* (grec) Αλεξόπουλος, Σωτήρης (2012). Το Ημερολόγιο του Εύζωνα Χρήστου Δ. Αλεξόπουλου [Le journal de l'Evzone Christos D. Alexopoulos]. Kavala: Ξυράφι. p. 267. ISBN 978-960-89430-6-3.

## Enllaços externs

* Fustanella
# Fusta tova

Una fusta tova és aquella fusta obtinguda d'arbres del grup de les gimnospermes com són les coníferes. Tota la fusta d'arbres perennifolis reben el nom de fustes toves amb algunes excepcions notables com les del xiprer calb i els làrixs.
La fusta tova és la font del voltant del 80% de la producció mundial de fusta per a al construcció. Els centres tradicionals de producció de fusta tova són la regió bàltica (incloent escandinàvia i Rússia) i Amèrica del Nord.
El terme oposat és el de fusta dura, la qual sovint prové d'arbres del grup de les angiospermes. Les fustes toves no són necessàriament més toves que les fustes dures, en els dos grups hi ha una enorme variació en la duresa real i dins el rang en densitat de les fustes dures s'inclou el de les fustes toves. Algunes fustes dures (p.e. la fusta de balsa) són més toves que la majoria de les fustes toves, mentre que les fustes més dures són més dures que qualsevol fusta tova. Les fustes de Pinus palustris, avet de Douglas i teix són més dures en el sentit mecànic que qualsevol de les fustes dures.
# French Rock

French Rock és una elevació rocosa de Tamil Nadu propera a Trichonopolly. Durant el setge de Trichinopoly per Chanda Sahib i els francesos el 1751 durant les Guerres carnàtiques, aquestos van ocupar l'altura i hi van instal·lar dos canons, que van resultar estar massa lluny per tocar les muralles de la fortalesa i poc després (abril de 1752) els francesos van evacuar les seves posicions al sud del riu Cauvery excepte Tiruvarambur (Erumbiswaram). El 1753 Stringer Lawrence va muntar el seu campament prop de la roca esperant reforços des de Madras. A l'arribada dels reforços es va lliurar la batalla de Sugar-loaf Rock (21 de setembre de 1753), en la qual les forces franceses i de Mysore foren derrotades.
# Foto-Drama de la Creació

Foto-Drama de la Creació, És un film de contingut religiós, compost de 4 parts, i una durada de 8 hores, produït sota la direcció de Charles Taze Russell, el fundador del moviment d'Estudiants de la Bíblia. Va ser introduït l'any 1914 per la Watch Tower. Incorporava diferents medis sincronitzats: diapositives a color, so i pel·lícula. Un llibre amb el mateix nom va ser també publicat l'any 1914 amb imatges i text explicant la cronologia del pla diví, des de la creació de la terra fins a la fi dels 1000 anys del regnat de Jesucrist.
La primera projecció fou feta el gener de 1914 a Nova York, l'estiu de 1914 a Alemanya. A Nord Amèrica, Europa, Nova Zelanda i Austràlia, més de 9,000,000 de persones pogueren veure el "Foto-Drama" complet, o la versió abreviada anomenada Eureka-Drama.

## Referències

* ↑ Cent anys d'una pel·lícula que enforteix la fe

## Enllaços externs

* RealMedia: "The Photo-Drama of Creation" Arxivat 2013-01-28 a Wayback Machine.(anglès)
* Pastor Russell's ministry Arxivat 2011-07-15 a Wayback Machine.(anglès)
* Photo-Drama from the Bible Students Arxivat 2011-10-26 a Wayback Machine.(anglès)
* Scanned PDF of original book version of Photo Drama of Creation Arxivat 2008-02-27 a Wayback Machine.(anglès)
* Full Photodrama available on two DVDs Arxivat 2011-07-21 a Wayback Machine.(anglès)
# Fort de Chaudfontaine

El Fort de Chaudfontaine fa part del cinturó de fortificacions construït engir de la ciutat de Lieja a Bèlgica per a defensar-la contra la concupiscència francesa, prussiana o neerlandesa.
El fort va construir-se el 1880 a la vila de Chaudfontaine, sota la direcció del general Henri Alexis Brialmont, un enginyer militar. Va tenir un paper important si més no va a la resistència de Lieja al moment de les invasions alemanyes a l'inici d'ambdues guerres mundials el 1914 i el 1940.
Al 13 d'agost de 1914, un obús alemany va caure al magatzem d'explosius del fort. L'incendi que va seguir va fer saltar el fort i 70 militars i un civil van trobar la mort. Entre les dues guerres, el fort va reconstruir-se i consolidar-se amb formigó armat. Malgrat tot això, el fort no va poder resistir als assalts de la Luftwaffe i les seves granades modernes. El 17 de maig de 1940, després de dues explosions, esdevingué impossible continuar la defensa sense arriscar inútilment vides humanes i la guarnició deixà els llocs.
Camí avall es va construir un monument i un cementiri militar en honor dels caiguts en la defensa del fort.
Avui, les ruïnes del fort serveixen de terreny d'aventures.
* El cementiri militar
* El monument a les víctimes de la guerra
* Detall del sepulcre del soldat Pieter Heeren
* Interior del fort
# Fort de Copacabana

El Fort de Copacabana (portuguès: Forte de Copacabana) és una base militar situada al final sud de la platja que defineix el districte de Copacabana, a Rio de Janeiro (Brasil). La base està oberta al públic i conté el Museu de la Història de l'Exèrcit i un fort de defensa costaner que és l'actual Fort de Copacabana.

## Història

El fort està ubicat en un cap que al principi contenia una petita capella que contenia un rèplica de la Verge de Copacabana, la patrona de Bolívia. Al 1908, l'exèrcit brasiler va començar a construir un fort de defensa modern per protegir tant la platja de Copacabana, com l'entrada al port de Rio de Janeiro. El fort, es va completar al 1914, i consisteix en dues cúpules blindades, una amb un parell de canons Krupp de 305mm, i l'altre amb un altre parell de canons de 190mm.
La torreta amb els canons de 305mm s'anomena "Duque de Caxias", i els canons tenen el nom de "Barroso" i "Osório". El nom del cúpula amb els canons de 190mm és "André Vidal".
El 5 de juliol de 1922, el fort va ser el punt central de la Revolta dels 18 de Copacabana. Va ser la primera revolta del moviment tenentista, en el context de la Vella República brasilera. Els rebels van girar els canons del fort cap a Rio de Janeiro. Per suprimir la rebel·lió, el govern va portar els cuirassats São Paulo i Minas Geraes. El 6 de juliol, el São Paulo va bombardejar el fort i aquest es va rendir una hora i mitja més tard.
Amb l'extinció de les bateries d'artilleria de la costa, el llavors ministre de l'Exèrcit, general d'Exèrcit Leónidas Pires Gonçalves, va determinar que es creés el Museu Històric de l'Exèrcit a les instal·lacions de Fort de Copacabana. Transformat en centre cultural, hi destaca l'exposició permanent de peces d'artilleria del segle xix i xx.

## Jocs Olímpics de 2016

Durant el Jocs Olímpics de 2016, el fort va ser seu del ciclisme en ruta (inici i arribada), natació a l'aire lliure i triatló.

## Notes

* ↑ El mariscal Luís Alves de Lima e Silva, Duc de Caxias és el Patró de l'exèrcit brasiler.

## Referències

* 1 2 Nunes Pontes Marques, Fernanda Cristina. A musealização de uma fortificação: um estudo sobre o Forte de Copacabana e sua ressonância (tesi) (en portuguès brasiler). Rio de Janeiro: UniRio, 2019-02-27.
* 1 2 Barreto (Coronel), Anibal. Fortificações do Brasil (en portuguès). Biblioteca do Exército, 1958.
* ↑ Pires Pinto, Odorico. Da igrejinha ao forte de Copacabana (en portuguès). UFRJ, 1959.
* ↑ Olympic Games Facilities: Copacabana Region
* ↑ «Rio de Janeiro Olympic venues map». Arxivat de l'original el 2016-03-17. [Consulta: 5 agost 2016].
# Fresno

«Fresno» té aquests significats:
* Toponímia:
** Fresno (ciutat de Califòrnia), ciutat a l'estat de Califòrnia, seu del comtat de Fresno
** Comtat de Fresno
** Fresno (Texas)
** Fresno (Tolima),
** El Fresno
** El Fresno (Àvila), municipi de la província d'Àvila a la comunitat autònoma de Castella i Lleó
** Fresno Alhándiga, municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó
** Fresno de Cantespino
** Fresno de Caracena, municipi de la província de Sòria a la comunitat autònoma de Castella i Lleó
** Fresno de la Fuente, municipi de la província de Segòvia a la comunitat autònoma de Castella i Lleó
** Fresno de la Polvorosa, municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó
** Fresno de la Ribera, municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó
** Fresno del Río, municipi de la província de Palència a la comunitat autònoma de Castella i Lleó
** Fresno de Río Tirón, municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó
** Fresno de Rodilla, municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó
** Fresno de Sayago, municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó
** Fresno de Torote, municipi de la Comunitat de Madrid
** Fresno de la Vega, municipi de la província de Lleó a la comunitat autònoma de Castella i Lleó
** Fresno el Viejo, municipi de la província de Valladolid, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó
* Miscel·lània:
** Fresno's, signatura conjunta dels historietistes i il·lustradors Carlos i Luis Fresno Crespo, nascuts en Sòria en 1953 i 1957
** Cas Fresno, celebració irregular de l'assemblea de la Federació Internacional de Patinatge (FIRS) que va tenir lloc a Fresno (Califòrnia)
# Francisco Otero González

Francisco Otero González (Lindín, Lugo, 1860 - Madrid, 14 d'abril de 1880) va ser un pastisser gallec, autor d'un atemptat fallit contra els reis Alfons XII i Maria Cristina d'Habsburg-Lorena.
El 30 de desembre de 1879 a les cinc de la tarda, els reis creuaven la plaça d'Oriente en un faetó guiat pel rei, precedits pel correu i amb l'única companyia del cotxer, assegut en la part posterior, i d'un lacai. Al moment en què el cotxe entrava en el Palau Reial per la porta del Príncep, Otero, que havia estat esperant la seva arribada al costat de la de cavallerisses, va realitzar dos trets a curta distància amb un revòlver Lefaucheux de dos canons carregat amb bales de dotze adarams, errant els dos trets. Detingut immediatament, va ser acusat d'intent de regicidi; el tribunal, desestimant l'atenuant d'alienació mental, el va condemnar a mort. El rei va sol·licitar el seu indult, però el consell de ministres presidit per Antonio Cánovas del Castillo el va denegar. A l'abril de l'any següent Otero va ser executat pel garrot vil en el camp de guàrdies de Chamberí pel botxí titular de Madrid Francisco Ruiz Castellano, i les seves despulles enterrades al cementiri de San Martín.

## Referències

* ↑ El Siglo Futuro, 31 de diciembre de 1879, recoge las ediciones de los principales periódicos madrileños de la época.
* ↑ «Política Menuda» (en español). El siglo futuro, Año X, 2769, 14-06-1884, pàg. 2 [Consulta: 22 juliol 2014].
* ↑ La Correspondencia de España, 15 d'abril de 1880, pág. 3.
# Francesc Sans i Cabot

Francesc Sans i Cabot (Girona, 1834 - Madrid, 1881) fou un pintor català. Es formà a l'Escola de la Llotja (1850-1855), i amplià estudis a Roma i París. Especialista en pintura d'història, destacà amb el seu quadre Episodi de Trafalgar (1862, Madrid, antic senat); per encàrrec de la Diputació de Barcelona pintà El general Prim a la guerra d'Àfrica (1865, abans al Museu Militar de Montjuïc, a Barcelona, ara al MNAC?). Més tard evolucionà cap al realisme, i el 1881 retratà per a la Universitat de Barcelona Alfons XII amb l'hàbit del Toisó d'Or. Decorà els teatres Real, Apolo i de la Zarzuela de Madrid i l'alcàsser de Toledo. El 1873 fou nomenat director del Museu del Prado, on es dedicà a restaurar obres antigues. Des del 1875 fou acadèmic de San Fernando. Actualment podem trobar obres seves a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer de Vilanova i la Geltrú.

## Referències

* ↑ «Francesc Sans i Cabot». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Alcolea Blanch, Santiago. «Sans Cabot, Francisco» (en castellà). Enciclopedia online. Museo Nacional del Prado. [Consulta: 27 gener 2014].
# Frontera entre Bulgària i Sèrbia

La frontera entre Bulgària i Sèrbia és la frontera internacional entre Bulgària, estat membre de la Unió Europea i integrat en l'espai Schengen, i Sèrbia.

## Traçat

El traçat comença al nord, al trifini entre Sèrbia, Romania i Bulgària, a la desembocadura del riu Timok al Danubi. La frontera s'estén cap al sud seguint la direcció del riu Timok cap a Bregovo (BUL), després segueix cap a l'est del riu, arriba al coll de Vraška Cuka, en direcció sud-est i recorre la Serralada dels Balcans occidentals (planures de Nikolska, Čiprovska i Berkovska). Des de l'altura del Srebrna Glava (1933 m) continua en direcció sud-oest, a l'oest de Staninci, Kalotina, creua el riu Nišava i arriba fins al riu Jerma a la ciutat de Bankia. A continuació arriba al pic Ruj (1706 m), pren la direcció del sud, travessa les muntanyes Milevska Planina (Milevec 1.733 m), sense passar per la ciutat sèrbia de Bosilegrad, creua el riu Dragovištica (a l'oest de la localitat de Dolno Ujno) i entra en contacte amb el trifini entre Sèrbia, Macedònia del Nord i Bulgària.

## Història

La primera frontera búlgara-sèrbia es va establir després del Tractat de Berlín de 1878 pel qual l'Imperi Otomà va reconèixer la independència del regne de Sèrbia i del regne de Bulgària. Després la Segona Guerra Balcànica i el Tractat de Bucarest (1913) es va confirmar un nou traçat fronterer entre ambdós regnes. En 1919 el regne de Sèrbia fou substituït pel regne de Iugoslàvia, que integrava l'actual Macedònia del Nord. En 1947 el regne iugoslau fou substituït per la República Socialista Federal de Iugoslàvia. Amb la dissolució de Iugoslàvia en 1991 i la de la federació de Sèrbia i Montenegro en 2006 actualment aquesta frontera només ho és entre Bulgària i Sèrbia. A més, com que Bulgària és membre de la Unió Europea des de 2004, aquesta també és una de les fronteres externes de la Unió Europea.

## Referències

* ↑ «Bulgària». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ Fred M. Shelley Nation Shapes: The Story Behind the World's Borders, p. 23-24
* ↑ Regis Darques Mapping Versatile Boundaries: Understanding the Balkans, p. 137-139