OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Coryphaenoides castaneus

Coryphaenoides castaneus és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 74 cm de llargària total i les femelles 42.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu fins als 1760 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'est de l'oceà Índic.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gunnerus J. E. 1765. Efterretning om Berglaxen, en rar Norsk fisk, som kunde kaldes: Coryphaenoides rupestris. Det Trondhiemske Selskabs Skrifter v. 3. 50-58.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Shcherbachev, Y.N. i T. Iwamoto, 1995. Indian Ocean grenadiers of the subgenus Coryphaenoides, genus Coryphaenoides (Macrouridae, Gadiformes, Pisces). Proc. Calif. Acad. Sci. 48(14):285-314.

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Hallam (Nebraska)

Hallam és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 276 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hallam tenia 276 habitants, 110 habitatges, i 86 famílies. La densitat de població era de 666 habitants per km².
Dels 110 habitatges en un 32,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 67,3% hi vivien parelles casades, en un 6,4% dones solteres, i en un 21,8% no eren unitats familiars. En el 15,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,51 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25% tenia menys de 18 anys, un 5,1% entre 18 i 24, un 36,6% entre 25 i 44, un 19,2% de 45 a 60 i un 14,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 42.031 $ i la renda mediana per família de 45.156 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.361 $ mentre que les dones 19.531 $. La renda per capita de la població era de 20.071 $. Cap de les famílies i el 2,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hallam». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hallam». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Tony Popovic

Tony Popovic (Sydney, Austràlia, 4 de juny de 1973) és un exfutbolista australià. Va disputar 58 partits amb la selecció d'Austràlia.
Un cop retirat ha estat entrenador, assistent a Sydney FC, on romangué fins 2011, i primer entrenador a Crystal Palace FC, entre d'altres.

## Referències

* ↑ National Football Teams
* ↑ «Popovic, Filan commit to Sydney». The World Game. Special Broadcasting Service, 23-03-2010 [Consulta: 29 juny 2012].
* ↑ «Popovic To Quit Sydney For UK». Australian FourFourTwo, 04-02-2011 [Consulta: 29 juny 2012]. Arxivat 3 October 2012$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-10-03. [Consulta: 4 novembre 2019].
* ↑ Gentry, Nick «Popovic poised to start Palace role at Coventry». News Shopper, 08-02-2011 [Consulta: 29 juny 2012].
# Argillières

Argillières és un municipi francès situat al departament de l'Alt Saona i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 70 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Argillières era de 70 persones. Hi havia 32 famílies, de les quals 12 eren unipersonals (12 dones vivint soles i 12 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 52 habitatges, 32 eren l'habitatge principal de la família, 14 eren segones residències i 5 estaven desocupats. 51 eren cases i 1 era un apartament. Dels 32 habitatges principals, 31 estaven ocupats pels seus propietaris i 1 estava llogat i ocupat pels llogaters; 5 tenien tres cambres, 6 en tenien quatre i 21 en tenien cinc o més. 22 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 13 habitatges hi havia un automòbil i a 16 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Argillières el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 4 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 8 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 8 | 65 a 69 | 12 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 8 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 40 persones, 34 eren actives i 6 eren inactives. De les 34 persones actives 33 estaven ocupades (19 homes i 14 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 6 persones inactives 4 estaven jubilades i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa immobiliària i 1 d'una empresa de serveis.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una fusteria.
L'any 2000 a Argillières hi havia 6 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 942 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Argillières a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Argillières a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Màrius Gifreda i Morros

Màrius Gifreda i Morros (Barcelona, 1895 - Barcelona, 29 de desembre de 1958) fou un periodista, arquitecte, escriptor, dramaturg, novel·lista i crític teatral català.
Sent arquitecte, va col·laborar amb el setmanari Mirador escrivint, sobretot, de temes entorn de l'arquitectura i l'urbanisme. Encara que també hi conreà la crítica artística a partir del 1929. Fou editor del setmanari satíric El Be Negre. El 1947 va obtenir el Premi Català de Primera Novel·la, convocat per l'editor Josep Janés i Olivé, amb Sis o set sirenes (1951). L'anònim blau fou la seva primera comèdia, estrenada el 1931; el 1948 estrenà Rellotge de sol, publicada el 1957 amb el títol Somni celestial. A banda d'aquestes, escriví peces teatrals com L'eterna cacera i L'assassinat d'un barret fort, que fou traduïda al portuguès, i es representà amb èxit a Lisboa.

## Referències

* ↑ «esquela». La Vanguardia, 18-01-1959, pàg. 27.
* 1 2 «.xml Màrius Gifreda i Morros». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Màrius Gifreda i Morros». Diccionari de la Literatura Catalana (Gran Enciclopèdia Catalana) [Consulta: 4 agost 2020].
* ↑ Huertas, Josep Maria. 'Mirador', la Catalunya impossible. Proa, p. 183. ISBN 84-8256-855-8.
# Coolville

Coolville és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 Coolville tenia 528 habitants, 213 habitatges, i 148 famílies. La densitat de població era de 242,7 habitants/km².
Dels 213 habitatges en un 29,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,5% hi vivien parelles casades, en un 11,7% dones solteres, i en un 30,5% no eren unitats familiars. En el 24,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,48 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,9% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 28,2% entre 25 i 44, un 24,1% de 45 a 60 i un 15,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.731 $ i la renda mediana per família de 37.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.889 $ mentre que les dones 23.500 $. La renda per capita de la població era de 17.639 $. Aproximadament el 12% de les famílies i el 15,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Vegeu també

* Hocking

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Coolville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Coolville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Han arribat

Han arribat (títol original: The Arrival) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per David Twohy estrenada l'any 1997. Ha estat doblada al català.

## Argument

Zane Zaminsky, radioastrònom, sonda les freqüències aèries amb la finalitat de descobrir la prova d'una existència extraterrestre. Un dia, sent crits aguts que surten dels seus altaveus. Es tracta d'una ona de xoc provinent de més enllà del sistema solar, una prova plausible de la vida extraterrestre. Acaba per captar un altre senyal, idèntic al primer però del qual la procedència no és pas l'espai sinó la Terra... La seva investigació el porta a Mèxic on descobreix una base secreta habitada per extraterrestres. Sota la seva aparença humana s'amaga tota una altra realitat.

## Repartiment

* Charlie Sheen: Zane Zaminski
* Lindsay Crouse: Ilana Green
* Richard Schiff: Calvin
* Shane: JPL Guàrdia 1
* Ron Silver: Phil Gordian/Guàrdia mexicà
* Teri Polo: Carro
* Phyllis Applegate: Mrs. Roosevelt
* Alan Coates: Terraformer
* Leon Rippy: DOD #1
* Buddy Joe Hooker: DOD #2
* Tony T. Johnson: Kiki
* Catalina Botello: N.C.A.R. Dona
* Georg Lillitsch: tècnic d'ordinadors
* David Villalpando: Cabbie

## Al voltant de la pel·lícula

El físic del personatge de Gordon Freeman així com la temàtica del científic solitari intentant salvar la humanitat manipulada per una forma de vida extraterrestre, es troba al videojoc d'acció en primera persona Half-Life, estrenada l'any 1998 i sembla estretament lligada a l'investigador Zane Zaminski interpretat per Charlie Sheen.
El 1998, Kevin S. Tenney ha dirigit The Second Arrival, un telefilm que va donar continuació al primer film. El rodatge s'ha desenvolupat a Montreal, més particularment al centre de la ciutat i al Port Vell. L'Escola de Tecnologia Superior, situada al racó del nostre-Corona/Peel, ha servit per una gran part del film. Patrick Muldoon i Jane Sibbett van ser seleccionats per reemplaçar Charlie Sheen i Teri Polo.
Crítica
** "Demencial thriller de Ciència-Ficció que va passar sense pena ni gloria pel festival de Sitges, va anar posteriorment al video"
** "Una més de extraterrestres"

## Referències

* ↑ «Han arribat». esadir.cat.
* ↑ «The Arrival». The New York Times.
* ↑ Garrido, Inma «¡Han llegado!». Cinemanía.
* ↑ Ocaña, Javier «¡Han llegado!». Cinemanía.
# Alkonost

Alkonost (en rus: Алконост) és, segons el folklore rus, una criatura mítica amb cos d'ocell i el cap i braços d'una bella donzella. Emet sons d'una bellesa extraordinària i aquells que els senten obliden tot el que saben i no desitgen mai res més. Sovint va acompanyat de Sirin, una altra au del paradís.
Alkonost pon els seus ous a la platja per després fer-los rodar fins al mar. Quan els ous es trenquen una tempesta es congria i fa el mar intransitable.

## Imatges

* Il·lustració de Lubok
* Postal, 1908
* Il·lustracions de Viktor Vasnetsov: Sirin (esquerra) and Alkonost (dreta) Ocells de la Joia i la Pena (1896)

## Referències

* ↑ Torpie, Kate. Mythical Beasts (en anglès). Norwalk: innovativeKids, 2007, p. 23.
* ↑ Afanasyeva, Irina. «Алконост PR в славянской мифологии [Alkonost PR en la mitologia eslava]» (en rus). [Consulta: 13 desembre 2021].
# Torrent de Galatzó

El torrent de Galatzó, també anomenat torrent de Santa Ponça en el seu curs baix, és un curs d'aigua del sector Meridional de la serra de Tramuntana, Mallorca. Amb un recorregut de 17 quilòmetres i una conca hidrogràfica de 10,5 quilòmetres quadrats, és el curs d'aigua més important del terme municipal de Calvià.
El torrent de Galatzó s'origina a la finca pública de Galatzó (Calvià), en la confluència de diversos barrancs que flueixen de la mola de l'Esclop i del puig de Galatzó. Durant el seu recorregut rep les aigües del torrent de l'Esclop, de sa Pedrera, de na Llaneres i des Ratxo (aquest últim provinent del terme de Puigpunyent). Aigües avall des Capdellà i de Calvià, rep les aigües del torrent de Son Boronat, i a partir de l'aiguabarreig és nomenat torrent de Santa Ponça. Finalment desemboca a la platja de Santa Ponça, després de creuar la urbanització homònima. El seus curs baix porta aigua tot l'any, fet que el converteix en un dels pocs cursos d'aigua permanents de l'illa. Algun dels seus trams estan catalogats com a Àrea Natural d'Especial Interès i Paisatgístic (ANEI, ARIP) i hi podem trobar vegetació típica d'ambients de ribera com freixedes, àlberedes, canyissars i jonqueres.

## Referències

* 1 2 «El torrent de Santa Ponça». Ajuntament de Calvià. [Consulta: 25 agost 2019].
* ↑ «Guia de la finca Pública de Galatzó». Conselleria de Media Ambient i Mobilitat. [Consulta: 25 agost 2019].
* ↑ «Geografia de Calvià». liniaverdacalvia. [Consulta: 25 agost 2019].
# Timmy Mayer

Timothy Mayer (Dalton, Pennsilvània, 22 de febrer de 1938 - Longford, Tasmània, Austràlia, 28 de febrer del 1964) va ser un pilot de curses automobilístiques estatunidenc que va arribar a disputar curses de Fórmula 1. Va morir disputant una cursa al circuit de Longford.
El seu germà Teddy Mayer va ser un dels fundadors (1963) de l'escuderia McLaren junt amb Bruce McLaren.

## A la F1

Timmy Mayer va debutar a la vuitena cursa de la temporada 1962 (la tretzena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 7 d'octubre del 1962 el GP dels Estats Units al circuit de Watkins Glen.
Va participar en una única prova puntuable pel campionat de la F1, no aconseguint finalitzar la cursa i no assolí cap punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | Posició | Punts |
| 1962 | Cooper Car Company | Cooper | Climax | HOL | MON | BEL | FRA | GBR | ALE | ITA | EUA Ret | SUD | | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |

## Referències

* 1 2 3 4 «STATS F1:Tim Mayer» (en francès). [Consulta: 5 juny 2022].
# Andrea Ranocchia

Andrea Ranocchia (Assís, Itàlia, 16 de febrer de 1988) és un futbolista italià que juga com a defensa a l'Inter de Milà de la Sèrie A d'Itàlia. És internacional absolut amb la selecció italiana des de 2010.

## Trajectòria

Ranocchia va iniciar la seva carrera com a futbolista professional a l'Arezzo, equip amb el qual va debutar en la Serie B als 18 anys d'edat. L'agost de 2008, el Gènova el va fitxar i el va cedir al Bari, on va guanyar el campionat de la Sèrie B. La temporada següent va fer el seu debut en la Sèrie A formant un duo en la defensa juntament amb Leonardo Bonucci. Una vegada que va acabar la cessió a Bari, va tornar a la plantilla del Gènova per la disputar la temporada 2010-11. El juliol de 2010, l'Inter de Milà va comprar la meitat dels drets del defensa, però va seguir al Gènova. Ranocchia va fer el seu debut amb el Gènova en el primer dia del campionat, el 28 d'agost contra l'Udinese Calcio.
El 27 de desembre, el president del Gènova, Enrico Preziosi va anunciar que havia venut la segona meitat dels drets a l'Inter per la quantitat de 12,5 milions d'euros. El seu debut amb la samarreta nerazzurri es va produir el 12 de gener de 2011 en la victòria del seu club per 3-2 contra el Gènova en la Copa d'Itàlia 2010-11. El seu debut en competició internacional, es va produir el 23 de febrer de 2011, en el partit d'anada dels vuitens de final de la Lliga de Campions davant el Bayern de Múnic d'Alemanya. Va ostentar la capitania de l'Inter durant la temporada 2014-15, després d'heretar el braçalet de Javier Zanetti.

## Internacional

Com a internacional italià, ha passat per la selecció sub-20 i sub-21, amb la qual va aconseguir el tercer lloc en l'Europeu de 2009. Amb la selecció italiana absoluta, ha estat internacional en 21 ocasions, fent el seu debut el 17 de novembre de 2010, en un partit amistós davant Romania que va finalitzar 1-1.

## Referències

* ↑ «Il Genoa prende Ranocchia e lo da' al Bari» (en italiano). genoacfc.it, 2008. Arxivat de l'original el 2012-06-30. [Consulta: 21 març 2011].
* ↑ «Mercato: Ranocchia, 5 anni per l'Inter» (en italiano). inter.it, 21-07-2010. Arxivat de l'original el 2012-08-19. [Consulta: 21 març 2011].
* ↑ Alessandro Cavasinni. «Preziosi: "Ranocchia va all'Inter: 12,5 milioni per la seconda metà"» (en italiano). tuttomercatoweb.com, 2011. [Consulta: 21 març 2011].
* ↑ Valerio Clari. «Eto'o lancia l'Inter ai quarti - Al Genoa non riesce la rimonta» (en italiano). gazzetta.it, 2011. [Consulta: 21 març 2011].
* ↑ «RANOCCHIA: "EL BRAZALETE DEL CAPITÁN, QUÉ EMOCIÓN"» (en castellà). inter.it. Arxivat de l'original el 2017-12-03. [Consulta: 5 maig 2015].
* ↑ «Convocazioni e presenze in campo» (en italiano). figc.it. Arxivat de l'original el 2013-10-14. [Consulta: 18 novembre 2010].

## Enllaços externs

* Fitxa oficial d'Andrea Ranocchia a la Serie A
# Màrius Quintana i Creus

Màrius Quintana i Creus (Barcelona, 1956) és un arquitecte català.

## Biografia

Va estudiar a l'ETSAB on es va titular el 1979. El 1992 va establir el seu propi estudi, en el que va desenvolupar la seva tasca en terrenys com l'arquitectura, l'urbanisme, l'interiorisme i el disseny. Ha portat a terme nombrosos projectes de mobiliari urbà per l'Ajuntament de Barcelona i altres municipis de l'entorn, així com per la Generalitat de Catalunya. També ha treballat a Andorra i diverses localitats del sud de França, com Carcassona, Albi i Caors. Des del 1999 és conservador del Pavelló Mies van der Rohe de Barcelona.
Quintana ha sigut professor de disseny de mobiliari urbà a l'Escola Elisava (1988-1997), professor d'urbanística a l'ETSAB (1992-1993), professor de Projectes a l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura del Vallès (1993-1996) i a l'ETSAB (1996). Entre 1982 i 1988 va ser arquitecte del Servei de Projectes Urbans de l'Ajuntament de Barcelona, i entre 1988 i 1992 cap del Servei d'Elements Urbans de la mateixa institució.

## Obres

* Parc de Joan Miró, Barcelona (1983), amb Antoni Solanas i Beth Galí.
* Eix de l'Avinguda Gaudí, Barcelona (1985), en el que va projectar un passeig central per vianants, on es van instal·lar sis fanals de Pere Falqués que havien estat anteriorment a la plaça del Cinc d'Oros, originàries de 1909; també va dissenyar la font que tanca el passeig, davant l'Hospital de la Santa Creu i Sant Pau.
* Fossar de la Pedrera, Barcelona (1985), amb Beth Galí i Pere Casajoana.
* Biblioteca Joan Miró, Barcelona (1990), con Antoni Solanas, Beth Galí i Andreu Arriola.
* Casa Sala (1990).
* Avinguda de la Catedral, Barcelona (1991), amb Montserrat Periel.
* Remodelació de la Rambla i la plaça de Santa Anna de Mataró (1993).
* Casa Escofet (1997).
* Rambla de Badalona (1997).
* Font de la Harry Walker, Barcelona (1999).
* Reforma de la Plaça de Sarrià, Barcelona (2002).
* Biblioteques Ernest Lluch de Vilassar de Mar i del Districte 6 de Terrassa (2002).
* Biblioteca Central de Rubí Mestre Martí Tauler (2006-2009).
* Urbanització de l'Avinguda Doctor Fleming i del Saló de Ponent a Viladecans (2009).
* IES Bruguers de Gavà (2010-2011).
* Casal de la gent gran d'Olot (2010-2011).

## Referències

* ↑ Lecea et al., 2009, p. 537.
* ↑ «Màrius Quintana». [Consulta: 27 març 2014].

## Bibliografia

* Lecea, Ignasi de; Fabre, Jaume; Grandas, Carme; Huertas, Josep M.; Sobrequés, Jaume; Remesar, Antoni Art públic de Barcelona. Barcelona: Ajuntament de Barcelona i Àmbit Serveis Editorials, 2009. ISBN 978-84-96645-08-0.