OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# The Best of Leonard Cohen

The Best of Leonard Cohen és el primer àlbum de recull d'èxits del cantautor canadenc Leonard Cohen editat el 1975.

## Llista de temes

* Suzanne – 3:50
* Sisters of Mercy – 3:36
* So Long, Marianne – 5:40
* Bird on the Wire – 3:27
* Lady Midnight – 2:58
* The Partisan – 3:25
* Hey, That's No Way to Say Goodbye – 2:57
* Famous Blue Raincoat – 5:09
* Last Year's Man – 5:59
* Chelsea Hotel #2 – 3:07
* Who by Fire – 2:32
* Take This Longing – 4:05

## Referències

* ↑ Ankeny, Jason. The Best of Leonard Cohen a Allmusic

## Enllaços externs

* El disc al web de Leonard Cohen
# Zack Martin

Zack Martin és un personatge fictici de les sèries de Disney Channel The Suite Live of Zack and Cody i The Suite Live on Deck interpretat per Dylan Sprouse. Viu grans aventures amb el seu germà bessó Cody Martin, que interpreta Cole Sprouse. En Zack és molt golafre i trapella i sempre fastigueja en Cody, tot i que a vegades s'ajuden mútuament.
# Límit màxim de residus

El límit màxim de residus (LMR) és la quantitat màxima de residus de determinat producte fitosanitari sobre un determinat producte agrícola permesa per la Llei. És a dir, la quantitat que no pot ser sobrepassada perquè el producte pugui ser posat en circulació o comercialitzat. El "límit màxim de residus", es tracta d'un concepte legal més que toxicològic.
Per a la determinació d'aquest límit se segueixen dues vies: una toxicològica i un altre agronòmica. En la primera, el que es pretén és que la ingestió diària del residu considerada no provoqui efectes nocius durant tota una vida, segons els coneixements actuals. Per a això es determina el "nivell sense efecte" (NOAEL, Non Observed Adverse Effect Level) en animals en experimentació, que després es passa a l'home, aplicant uns coeficients de seguretat i expressant-se com "ingesta diària admissible" (ADI, acceptable daily intake) i posteriorment, tenint en compte la dieta alimentària mitjana del país considerat i els aliments que poden ser tractats amb aquest plaguicida, cal aplicar-li un coeficient o factor alimentari i s'obté una xifra que representa el nivell permissible de residus d'un plaguicida en un producte vegetal des del punt de vista toxicològic. Una vegada establert el màxim nivell toxicològic, que mai pot superar-se, cal tenir en compte els residus que realment queden del plaguicida en el moment de la recol·lecció quan s'utilitza en "bona pràctica agrícola". Això es determina per mitjà d'assajos de camp i, a conseqüència d'això, s'obté un residu real en collita, que ha de ser inferior al nivell toxicològicament permissible i que és el qual es considera per a l'establiment dels Limits Maxims de Residus.
# Límit divergent

En tectònica de plaques, un límit divergent és la vora que existeix entre dos plaques tectòniques que se separen. Conforme les plaques s'allunyen entre elles, ascendeix nou material del mantell terrestre, creant nova escorça i litosfera.
Fisiogràficament, els límits divergents corresponen a grans serralades muntanyoses submarines anomenades dorsals oceàniques, amb longituds majors a 5.000 km. són les serralades muntanyoses més llargues que es poden observar a la Terra. En la seva part central, són tallades longitudinalment per nombroses falles normals formant foses tectòniques, donant lloc a depressions en la cresta del sistema, denominades zones rift. Just per sota d'aquesta, l'escorça terrestre assoleix els espessors més coneguts (~5 km), que contrasta fortament amb l'espessor en els interiors continentals, que arriben a mesurar 80 km.
Una altra de les característiques fisiogràfiques dels límits divergents és que no són continus. Estan formats per segments tallats per falles perpendiculars a l'eix de les dorsals. Aquestes falles s'anomenen falles transformants. En la zona de rift de les dorsals és comú observar-hi activitat volcànica de tipus fissural, és a dir, el magma s'injecta al llarg de les fractures o fissures sense formar volcans (amb les seves característiques còniques). També es registren nombrosos terratrèmols. Tot i així, aquests són de baixa magnitud, ja que l'escorça oceànica en aquesta zona és molt prima.
La major part dels límits divergents es troben sota el mar i donen lloc a dorsals oceàniques. Existeix, però, un límit divergent a l'est d'Àfrica que està literalment partint en dos el continent; s'estén des de Moçambic fins a Etiòpia (Gran Vall del Rift), continua en la mar Roja i arriba fins a la vall del riu Jordà i el mar Mort a l'Orient Pròxim.
Existeixen dos altres tipus de límits: els límits convergents i els límits transformants. Un límit convergent té un moviment contrari al del divergent, és a dir, les plaques tectòniques xoquen, formant zones de subducció. Un límit transformant té lloc quan dues plaques es desplacen l'una respecte de l'altra sense crear ni destruir la litosfera.
# Magnano in Riviera

Magnano in Riviera (friülà Magnàn) és un municipi italià, dins de la província d'Udine. L'any 2007 tenia 2.351 habitants. Limita amb els municipis d'Artegna, Cassacco, Montenars, Tarcento i Treppo Grande.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Mauro Steccati | Llista cívica |
# Love Among the Ruins

Love Among the Ruins és un telefilm anglès dirigit per George Cukor, estrenat l'any 1975.

## Argument

Jessica Medlicott, gran dama del teatre anglès, contracta un dels més famosos advocats de Londres, Sir Arthur Glanville-Jones, per defensar-la d'una denúncia feta pel seu amant, més jove que ella, per ruptura de promesa de matrimoni. L'advocat resulta ser un antic pretendent encara enamorat d'ella...

## Repartiment

* Katharine Hepburn: Jessica Medlicott
* Laurence Olivier: Sir Arthur Glanville-Jones
* Colin Blakely: J.F. Devine
* Richard Pearson: Druce
* Joan Sims: Fanny Pratt
* Leigh Lawson: Alfred Pratt
* Gwen Nelson: Hermione Davis
* Robert Harris: el jutge
* Peter Reeves: la jove
* John Blythe: Tipstall
* Arthur Hewlett: l'uixer

## Premis

* Sis Emmy Award el 1975:
** George Cukor (millor direcció)
** Katharine Hepburn (millor actriu)
** Laurence Olivier (millor actor)
** James Costigan (millor guió)
** Carmen Dillon i Tessa Davies (millor direcció artística)
** Margaret Furse (millor vestuari)

## Referències

* ↑ «Love Among the Ruins». The New York Times.
# Luci Carvili

Luci Carvili (en llatí Lucius Carvilius) va ser un magistrat i polític romà del segle iii aC. Formava part de la gens Carvília, una gens romana d'origen plebeu.
Va ser tribú de la plebs l'any 212 aC. Juntament amb Espuri Carvili, que podria ser el seu germà, va proposar multar a Marc Postumi amb 200.000 asos romans per haver defraudat l'estat. Postumi va ser un dels "agricultors dels impostos", que feien enviaments a les forces romanes a l'estranger durant la Segona Guerra Púnica. Sovint sabotejava els seus propis enviaments i reclamava pèrdues i naufragis imaginaris per tal de ser reemborsat per l'estat. L'afer de Marc Postumi va generar un motí de la gent contra els seus partidaris, i els Carvilii van portar els dirigents davant el Senat. Postumi va donar garanties de pagament i va optar per exiliar-se en comptes d'aparèixer en persona, i molts dels seus simpatitzants també van preferir l'exili a l'empresonament. D'aquesta manera, Spurius i Lucius Carvilius van poder aturar la desfeta econòmica en un moment crític de la guerra.

## Referències

* ↑ Titus Livi, Ab Urbe Condita, XXV. 3.
* ↑ Titus Livi, Ab Urbe Condita, XXV. 3-4.
# Majid Musisi

Majid Musisi (Kampala, 15 de setembre de 1967 - Uganda, 13 de desembre de 2005) és un exfutbolista ugandès de la dècada de 1990.
Fou internacional amb la selecció de futbol d'Uganda.
Pel que fa a clubs, destacà a Villa SC, Stade Rennais FC, Bursaspor i Çanakkale Dardanelspor.

## Referències

* ↑ «Musisi ranks among Uganda’s best ever» (en anglès). [Consulta: 7 juny 2019].
* ↑ «The Legends: Magid Musisi - The Greatest striker of his generation» (en anglès), 22-12-2015. [Consulta: 7 juny 2019].
* ↑ Majid Musisi a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Majid MusisiO». TFF. [Consulta: 25 octubre 2008].
* ↑ UEFA.com «Bursaspor make breakthrough» (en anglès). UEFA.com [Consulta: 23 maig 2018].
# Luci Volusi Saturní (cònsol sufecte 12 aC)

Luci Volusi Saturní (en llatí Lucius Volusius Saturninus) va ser un magistrat romà.
Era cònsol sufecte l'any 12 aC. Descendia d'una noble família en la que cap dels seus membres havia obtingut anteriorment una magistratura de l'estat més enllà de la pretoria. Va acumular una gran riquesa que va fer famosa la seva família. Va morir l'any 20.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 726.
# Luci d'Etrúria

Luci d'Etrúria (en llatí Lucius, en grec Λούκιος) va ser un filòsof romà, que Plutarc menciona.
Va florir en temps de Neró a la meitat del segle i i era deixeble de Moderat de Gades el filòsof pitagòric que vivia en aquesta època. Luci sostenia que Pitàgores va ser realment un etrusc, però aquesta opinió no fou mai acceptada.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/837?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=Lu+ciusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 827. ]
# Malacomys longipes

Malacomys longipes és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a altituds de fins a 2.230 msnm a Angola, el Camerun, el Congo, Guinea Equatorial, el Gabon, Nigèria, la República Centreafricana, la República Democràtica del Congo, el Sudan del Sud, Uganda i Zàmbia. El seu hàbitat natural són les selves de plana. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, longipes, significa 'peu llarg' en llatí.

## Referències

* ↑ Cassola, F. Malacomys longipes. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 7 març 2018.
* ↑ Entrada «Malacomys» d'Animalia (en anglès).
# Malèsia

Malèsia és una regió biogeogràfica que es troba entre les ecozones Indomalaia i Australàsia. Malèsia va ser identificada primer com una província florística que inclou la península malaia, Indonèsia, Les Filipines i Nova Guinea basant-se en la flora que és sobretot asiàtica però també amb elements de la flora antàrtica, incloent-hi moltes espècies de coníferes del sud Podocarpaceae i Araucariaceae. La província florística se sobreposa sobre quatre regions de fauna de mamífers.
La part oest de Malèsia, que inclou la península malaia i les illes de Sumatra, Java, Bali, i Borneo, comparteix la gran fauna de mamífers d'Àsia i es coneix com a Sondalàndia. Aquestes illes van quedar unides al continent asiàtica durant la darrera glaciació. El costat oriental de Sondalàndia és la Línia de Wallace, que marca els canvis de fauna.
La part oriental de Malèsia, que inclou Nova Guinea i les Illes Aru de l'est d'Indonèsia, està enllaçada amb Austràlia i comparteix molts marsupials i ocells amb Austràlia. Nova Guinea també té elements de la flora antàrtica incloent alguns faigs com Nothofagus i Eucalyptus.
Les illes entre Sondalàndia i Nova Guinea, anomenades Wallacea, mai van estar unides als continents que l'envolten i té una flora i fauna que inclou elements de flora i fauna indomalis i austrlasians. Les ecoregions de les Filipines mai van estar connectades a Àsia i té una flora derivada de l'asiàtica amb alguns elements australasians i una fauna de mamífers diferenciada.

## Referències

* ↑ «Malesia (TDWG - level 2)» (en anglès). Marine Regions. Marine Gazetteer. [Consulta: 4 març 2020].
* ↑ Brummitt, R.K.. World Geographical Scheme for Recording Plant Distributions (pdf) (en anglès). 2a edició. Hunt Institute for Botanical Documentation, 2001, p. 153.
* ↑ Steenis, C. G. G. J. «Flora Malesiana» (en anglès). TAXON, 1, 2, 01-11-1951, pàg. 21–24. DOI: 10.2307/1217894. ISSN: 0040-0262.
* ↑ Whitmore, T. C. «A Vegetation Map of Malesia at Scale 1:5 Million». Journal of Biogeography, 11, 6, 01-11-1984, pàg. 461. DOI: 10.2307/2844792.
# Manel Martínez

Manel Martínez és el nom dels següents personatges:
* Manel Martínez Martínez (Barcelona, 1941), líder del moviment associatiu veïnal de Catalunya
* Manel Martínez Fernández (Ripollet, 1973), futbolista català
# Luis Macas

Luis Alberto Macas Ambuludí (Saraguro, Província de Loja, 3 de juny de 1950) és un dirigent polític i intel·lectual indígena equatorià de nacionalitat kichwa.

## Biografia

Macas és llicenciat en antropologia, lingüística i doctor en jurisprudència. Va ser el primer legislador nacional de tall indígena electe i triat pel Moviment Pachakutik, en la contesa electoral de 1996. Amb altres líders de diferents organitzacions camperoles i de nacionalitats i pobles indígenes de l'Equador, va constituir la Confederación de Nacionalidades Indígenas del Ecuador (CONAIE) el 1986, quedant a càrrec de la difusió de premsa de l'organització.
En 1988 va ser designat vicepresident de la CONAIE durant la celebració del segon congrés d'aquesta organització. Més tard tindria un rol protagonista en el desenvolupament del Primer Aixecament Indígena al juny de 1990, que va tenir repercussions a nivell nacional i va significar l'emergència del moviment indígena com un representatiu actor dins del quefer social i polític de l'Equador.
Al desembre de 1990 és nomenat president de la CONAIE i dos anys més tard encapçalaria les mobilitzacions en contra de la celebració del "Cinquè Centenari del Descobriment d'Amèrica". Durant la seva presidència, la CONAIE i les seves organitzacions filials, van aconseguir el reconeixement legal dels drets de la població indígena de l'Amazònia equatoriana, sobre els seus assentaments ancestrals amenaçats per l'explotació petroliera, fustera i minera, després d'una caminada que va recórrer més de 500 quilòmetres des de la Amazonía fins a Quito.
L'abril del 1994, a San Francisco (EUA), rep el Premi Mediambiental Goldman lliurat anualment per part de la fundació del mateix nom, per la seva activa contribució, a promoure els drets col·lectius dels pobles indígenes i la protecció del medi ambient.
En 1996 és elegit diputat de la República pel Moviment Pachakutik, exercint-se més tard com a cap del bloc parlamentari d'aquesta formació política al Congrés Nacional.
Va ser un dels dos primers ministres indígenes (agricultura) elegit pel president Lucio Gutiérrez en 2003, càrrec que va abandonar per estar en desacord amb la política neoliberal del govern.
Des de desembre de 2004 és novament president de la CONAIE.
A l'agost de 2006 es va postular com candidat a la Presidència de la República de l'Equador on va quedar en sisè lloc en les eleccions amb un total del 2 dels vots.

## Referències

* ↑ Luis Macas Ambuludi: Líder en primer levantamiento, El Universo, 4 de març de 2018
* ↑ Luis Macas, un líder que caminó descalzo, La Hora, 18 de setembre de 2006
* ↑ Luis Macas: "Volver a lo nuestro", BBC Mundo, 16 de setembre de 2005
* ↑ Los indígenas ecuatorianos designan a Luis Macas su candidato a la presidencia, El País, 26 de maig de 2006
# Luisa Alba Cereceda

Luisa Alba Cereceda (Santander, 1928 - Sant Adrià de Besòs, 2011) va ser una treballadora social, educadora i activista càntabra. Va ser religiosa, de la congregació xaveriana. Tot i viure a Sant Adrià de Besòs, era coneguda per la feina desenvolupada als barris de Verdun i Les Roquetes (districte de Nou Barris), on col·laborava amb la Fundació Pare Manel. Va ser cofundadora de l'Associació Dona i Presó.
Luisa Alba fou una de les homenatjades per l'Ajuntament de Barcelona en la campanya Ciutat de Dones, el març de 2023. Aquell mateix mes, el consistori barceloní va inaugurar una plaça amb el seu nom a la confluència dels carrers de Marín i de Luz Casanova.

## Referències

* ↑ «Barcelona suma 16 nombres de mujeres en calles y plazas de la ciudad» (en castellà). La Vanguardia, 04-03-2023. Arxivat de l'original el 2023-04-03. [Consulta: 3 abril 2023].
* ↑ «Luisa Alba Cereceda». Dones i feminismes. Drets Socials, Justícia Global, Feminismes i LGTBI. Ajuntament de Barcelona, 01-03-2023. Arxivat de l'original el 2023-04-03. [Consulta: 3 abril 2023].
* ↑ López, Helena. «Sandra Pardo: «Les xarxes de suport mutu han sigut l’airbag de la pandèmia»». El Periódico, 21-05-2021. Arxivat de l'original el 2023-04-03. [Consulta: 3 abril 2023].
* ↑ «El parc de Via Trajana durà el nom de l’activista i educadora Luisa Alba Cereceda». Viure Sant Adrià. Ajuntament de Sant Adrià de Besòs, 01-06-2021, pàg. 9. Arxivat de l'original el 2023-04-03 [Consulta: 3 abril 2023].
* ↑ «Biografies». Ciutat de Dones. Ajuntament de Barcelona, 01-03-2023. Arxivat de l'original el 2023-03-25. [Consulta: 3 abril 2023].
* ↑ «El barrio de Verdun pone el nombre de Luisa Alba a una plaza» (en castellà). Barna Diario, 18-03-2023. Arxivat de l'original el 2023-04-03. [Consulta: 3 abril 2023].

## Vegeu també

* Viquiprojecte:Ciutat de dones

## Enllaços externs

* «Document acreditatiu del canvi de nom de la Plaça de Luisa Alba» ( PDF). Ajuntament de Barcelona, 18-03-2023. Arxivat de l'original el 2023-04-03. [Consulta: 3 abril 2023].
# Mallot rosa

El mallot rosa (en italià maglia rosa) és la peça de roba de color rosa distintiva del líder de la classificació general de certes curses ciclistes per etapes, especialment el Giro d'Itàlia.

## Giro d'Itàlia

El mallot rosa o maglia rosa és el distintiu que porta el ciclista que ocupa la primera posició de la classificació general del Giro d'Itàlia des de 1931. El color fou escollit per ser el mateix que empra el diari esportiu La Gazzetta dello Sport per a les seves pàgines. Learco Guerra fou el primer a portar aquest mallot, després de la seva victòria en la primera etapa del Giro d'Itàlia de 1931.
El rècord de 76 dies en cursa amb el mallot rosa és en poder d'Eddy Merckx.

## Altres competicions

El mallot rosa distingeix el líder de la classificació general dels Quatre dies de Dunkerque.

## Referències

* ↑ «Le maillot rose et autres maillots» (en francès). Gazzetta.it. [Consulta: 1r maig 2009].
# Maltol

El maltol és un compost orgànic d'origen natural utilitzat principalment com a potenciador del gust. Pertany al grup de les pirones. Es troba a l'escorça del làrix, la Passiflora incarnata i les fulles del pi. Es produeix naturalment en molts productes de rebosteria, el caramel i la malta torrada, d'on prové el nom.
Es fa servir en sabors alimentaris amb una nota de caramel, per exemple en aromes de fruita als quals ja és eficaç per sota del llindar de gust d'aproximadament amb 5 ppm o en refrescs com a substitut parcial del sucre. És autoritzat per la Unió Europea en productes alimentaris.

## Referències

* ↑ Chambers, Michael. «Maltol» (en anglès). ChemIDplus. National Library of Medicine. [Consulta: 16 gener 2022].
* ↑ «Maltol». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Krammer, G. «Maltol» (en alemany). Georg Thieme. [Consulta: 16 gener 2022].
* ↑ «Règlement (CE) No 1334/2008 du Parlement Européen et du Conseil du 16 décembre 2008 relatif aux arômes et à certains ingrédients alimentaires possédant des propriétés aromatisantes qui sont destinés à être utilisés dans et sur les denrées alimentaires et modifiant le règlement (CEE) no 1601/91 du Conseil, les règlements (CE) no 2232/96 et (CE) no 110/2008 et la directive 2000/13/CE» (en francès i 23 llengües europees, excepte el català), 03-12-2020. [Consulta: 16 gener 2022].
# Marcos Enrique Zaragoza Mayor

Marcos Enrique Zaragoza Mayor (La Vila Joiosa, 27 de desembre de 1971) és un polític valencià, diputat a les Corts Valencianes en la VIII legislatura.

## Biografia

És diplomat en turisme i expert universitari en Marqueting i Turisme. Militant del Partit Popular, fou regidor de l'ajuntament de la Vila Joiosa a les eleccions municipals espanyoles de 1999, 2003 i 2007. En 2011 ja no va ocupar cap càrrec públic fins que el febrer de 2014 va substituir en el seu escó Angélica Such Ronda, escollida diputada a les eleccions a les Corts Valencianes de 2011 i que hagué de dimitir per la seva implicació en el cas Gürtel. Ha estat vicepresident de la Comissió no permanent especial d'estudi de les tècniques i de les actuacions per a millorar el rendiment escolar i les possibilitats d'ocupació dels joves.

## Referències

* ↑ El vilero Marcos Zaragoza sustituirá a Angélica Such tras la dimisión de la exconsellera por el caso Gürtel, La Marina Plaza, 27 de febrer de 2014
* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 24 agost 2015].
# Margarita Tintó i Sala

Margarita Tintó i Sala (Parets del Vallès, Vallès Oriental, 1930 - Granollers, 29 d'octubre de 2017) fou una historiadora catalana, especialitzada en història medieval. Conservadora tècnica del Museu d'Història de la Ciutat de Barcelona durant gairebé 30 anys i Directora del Museu Mossèn Cinto Verdaguer, Vil·la Joana, de Vallvidrera.
Escriptora, historiadora i persona implicada amb la cultura, va contribuir a fundar el Museu de Granollers. Va escriure diversos llibres, entre els quals destaca El Retaule gòtic de Sant Esteve de Granollers.

## Premis i reconeixements

* 2010 - Medalla de la Ciutat de Granollers.
* 2005 - Premi honorífic Eugeni Xammar a la Gent de la Cultura (Òmnium Cultural).

## Referències

* 1 2 «Mor la historiadora i investigadora Margarita Tintó i Sala, Medalla de la Ciutat i impulsora del Museu de Granollers». Ajuntament de Granollers, 30-10-2017. [Consulta: 5 novembre 2017].
* ↑ «El llibre català. Panoràmica actual de l'activitat literària». La Vanguardia, 26-03-1981. [Consulta: 31 maig 2015].
* 1 2 Mayoral, Josep. «Tres personalitats i una entitat rebran la Medalla de la Ciutat». Web. Ajuntament de Granollers. [Consulta: 28 novembre 2013].
# Marià Brossa i Arnó

Marià Brossa i Arnó va néixer el 1831 al poble de Sant Andreu de Palomar (avui Barcelona) i hi morí el 1881. Fou polític i periodista. També fou alcalde de Sant Andreu de Palomar el 1869.

## Referències

* 1 2 «Acabades les obres a la plaça Marià Brossa». [Consulta: 14 febrer e 2016].
# Marià Camprubí Viola

Marià Camprubí Viola (Reus, 13 de desembre de 1804 - ? segle XIX) va ser un coreògraf i mestre de dansa català, pare del també coreògraf Joan Camprubí. També se'l coneix amb els noms de Marian i de Mariano.
Va fundar a Barcelona una escola de coreografia on ensenyava també ball de palillos i més endavant va ser mestre de dansa clàssica i espanyola a París. Va triomfar als Teatres Principal i Liceu de Barcelona, al Teatro Real de Madrid i al Teatre de l'Òpera de París, tenint com a parella artística a Dolors Serral. Va fer gires per Europa i Amèrica. Es desconeix la data i el lloc de la seva mort.
Coincidí amb grans ballarins de la seva època arreu d'Europa amb la seva parella Dolores Serral. Compartí cartell amb Maria Taglioni i Jules Perrot l'any 1830 a la producció de l'òpera de Gasparo Spontini Fernán Cortés. La seva participació coreogràfica va reforçar el colorisme hipano-mexicà de l'obra. Existeixen documents gràfics de l'època que mostren l'actuació d'aquesta parella da ball a França, executant el bolero i la catxutxa. L'estança a Dinamarca de la parella de ball fou de gran importància, ja que despertaria l'interès de A. Bournonville, mestre del ballet del "Teatro Real". La relació entre ells fou llarga i fructífera. Es diu que Bournonville s'inspirà en les interpretacions de la parella per crear moltes de les seves coreografies com La ventana i El toreador, considerades com aportacions de Bournonville a l'escola bolera.

## Referències

* ↑ «Baptismes (1802-1806) Parròquia de Sant Pere apòstol de Reus. pàg.298 imatge 606». A.H.A.T., 14-12-1804.
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 168.

## Bibliografia

* LLORENS SOUTO, Pilar. “Camprubí, Mariano”. Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999, vol. 2.