OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sensació de perill

Sensació de perill o L'home que corre és una pintura de Kasimir Malevitx del 1930-1931. Aquest oli sobre tela representa un home corrent. Es conserva al Museu Nacional d'Art Modern, a París.

## Referències

* ↑ «Great Works: Running Man (circa 1932), Kasimir Malevich» (en anglès), 15-04-2010. [Consulta: 9 abril 2022].
# Sens-sur-Seille

Sens-sur-Seille és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 342 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2008- | | | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 365 | 414 | 372 | 363 | 325 | 298 | 342 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Sensació

La sensació és la impressió que produeixen les coses per mitjà dels sentits i que arriba al sistema nerviós central, és l'encarregada de donar resposta immediata als òrgans dels sentits enfront de l'estímul que rep d'estos, i d'altra banda, la percepció serà la interpretació de les mencionades sensacions a l'atribuir-los no sols significat sinó també organitzar-les.
Tota sensació (Hume les anomenava impressions) té un component subjectiu, ja que dues persones no tenen les mateixes dades, perquè els seus òrgans són sempre diferents i actuen com a filtre davant l'exterior, és el pas previ a la percepció, que ja ordena les dades amb categories mentals.
Des del punt filosofic; té múltiples significats per la seua ambigüitat i també per la variació de sentit que patix en cada època. Per a alguns pensadors, la sensació és un mode inferior de coneixement i fins dubten que es tracte d'un coneixement. Per exemple, Plató, afirma que la sensació o percepció sensible, no és un coneixement verdader, ni tan sols del món sensible.
Viccionari
# Sequim

Sequim és una localitat dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 4.334 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sequim tenia 4.334 habitants, 2.163 habitatges, i 1.111 famílies. La densitat de població era de 316,9 habitants per km².
Dels 2.163 habitatges en un 15,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,1% hi vivien parelles casades, en un 9,1% dones solteres, i en un 48,6% no eren unitats familiars. En el 44% dels habitatges hi vivien persones soles el 30,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,9 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,55.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 15,3% tenia menys de 18 anys, un 5,4% entre 18 i 24, un 15,2% entre 25 i 44, un 19,5% de 45 a 60 i un 44,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 59 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 68,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.880 $ i la renda mediana per família de 35.652 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.160 $ mentre que les dones 20.347 $. La renda per capita de la població era de 19.253 $. Aproximadament el 9,8% de les famílies i el 13,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sequim». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sequim». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Serra de Cal Mestre

La Serra de Cal Mestre és una serra del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà, en territori del poble de Bóixols.
És al nord-nord-est de Bóixols, al nord de la carretera L-511, al sud-est de Cal Carreu i al sud-oest de Cal Tinyola.

## Etimologia

Aquest serrat deu el nom a la casa de Cal Mestre que hi ha a la mateixa serra. Es tracta, doncs, d'un topònim romànic modern de caràcter descriptiu.

## Enllaços externs

* La Serra de Cal Mestre en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Seriola fasciata

Seriola fasciata és una espècie de peix de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 67,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic occidental (des de Massachusetts fins al Brasil) i a l'Atlàntic oriental (Madeira).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Seriola peruana

Seriola peruana és una espècie de peix de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 57 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Mèxic fins a l'Equador, incloent-hi les Illes Galápagos.

## Referències

* ↑ ITIS
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Servei de Seguretat Suec

El Servei de Seguretat Suec (en suec: Säkerhetspolisen, literalment "la policia de seguretat", abreviat Säpo, abans anomenat Rikspolisstyrelsens säkerhetsavdelning (abreviat RPS/SÄK, literalment "el departament de seguretat del servei de policia nacional"), és el departament de seguretat de Suècia. Pertany al Servei de la Policia de Suècia.

## Responsabilitats

Les responsabilitats de la Policia de Seguretat són contraespionatge, activitats antiterroristes, protecció de la Constitució i protecció d'assumptes confidencials, incloent-hi protecció reial i política. La seva tasca està normalment coberta per un acord de confidencialitat. Tot i així, en els últims anys, hi ha hagut més transparència en les seves activitats. És el deure de la Policia de Seguretat detectar i prendre mesures davant de qualsevol atemptat contra la seguretat nacional i, en molts casos, la Policia de Seguretat dirigeix la investigació en aquests atemptats, encara que, en algunes ocasions, les investigacions les dirigeixen habituals unitats de la policia, mentre que el Servei de Seguretat facilitat les informacions necessàries.

## Intel·ligència militar

Les operacions d'intel·ligència militar estan restringides legalment a les Forces Armades Sueques (MUST, Militära Underrättelse-och Säkerhetstjänsten, literalment "servei de seguretat i intel·ligència militar") i agències independents com l'Institut de Defensa Ràdio Suec (FRA, Försvarets Radioanstalt) i l'Agència Sueca de Defensa (FOI, Totalförsvarets Forskningsinstitut).
# Sermon divin

El Sermon divin va ser el primer text en llengua Llombarda. És del segle xii i parla de la Creació de la Terra, de la Passió de Jesucrist i del Judici Universal. Va ser escrita per Pietro da Barsegapè i és considerat l'inici de la literatura llombarda. Va ser publicat l'any 1274.

## Referències

* ↑ «Origen y etimología del apellido Italiano: Bascape'» (en castellà). Heraldrys Institute of Rome. [Consulta: 13 gener 2021].
* ↑ «"Sermon Divino", Pietro da Bascapè rivive all'Archivio di Stato di Pavia» (en italià). Ricercha - La Provincia Pavese, 20-01-2015. [Consulta: 13 gener 2021].
# Llagostera de Baix

Llagostera de Baix és una masia de Taradell (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta quadrada (12x12), coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana situada a migdia. Consta de planta i dos pisos. El portal de la façana és rectangular, les obertures, tres a cada planta, es distribueixen simètricament, i les del primer pis són balcons i el central és més complert que els altres. A nivell del primer pis hi ha també un rellotge de sol de color magre amb inscripció: "2 SETEMBRE ANY 1908". En aquest sector hi ha un mur que tanca el barri i ostenta unes esferes de pedra damunt els pilars del portal. A ponent s'hi adossa un cos de porxos, que consta de planta i primer pis. És cobert a una vessant i les obertures són d'arc rebaixat. A llevant s'hi adossa un altre cos de les mateixes característiques. A tramuntana hi ha diverses obertures i un porxo al primer pis. L'estat de conservació és bo.

## Història

La masia primitiva esmentada com la Llagostera abans de l'any 1325, i actualment es troba convertida en un ampli casa senyorial. La llagostera de Baix però no la trobem registrada en els documents parroquials fins al fogatge de 1533, quan està dins del terme parroquial de Santa Eugènia de Berga. En el nomenclàtor de la província de Barcelona de l'any 1860 la trobem citada com la Llagostera de Vall. L'any 1907 hi va néixer Ramon Masnou, fins fa poc Bisbe de Vic. El casal fou àmpliament reformant al segle xix, moment en què s'hi bastí la capella. Els fills de la casa s'han construït una casa nova a la part SE de l'edificació antiga.

## Referències

* 1 2 «Llagostera de Baix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Marià Borrell i Miralpeix

Marià Borrell i Miralpeix (Barcelona, 1797 - Cardedeu, 28 d'agost de 1865) fou un industrial i polític català de la primera meitat del segle xix.

## Biografia

Havia estat abastidor de l'exèrci i va fer la seva fortuna amb la compra de les cases del carrer dels Tallers que pertanyien a l'orde dels Dominics i que foren desamortitzades el 1822, durant el Trienni Liberal. El 1831 era un dels socis de la companyia que va construir la primera fàbrica que va utilitzar la màquina de vapor en aplicacions industrials a l'Estat espanyol, però finalment i per alguna raó no aclarida, fou apartat del projecte industrial.
Membre del Partit Progressista, fou capità del primer batalló de la Milícia Nacional i membre de la Junta Auxiliar Consultiva de Barcelona creada arran de les bullangues de 1835 i substituí Marià Vehils com a alcalde de Barcelona el 1836. Fou el primer alcalde barceloní del Partit Progressista. El 1837 va adquirir el Casal de Vilalba, a la Roca del Vallès, que va convertir en un palauet. Posteriorment fou regidor de l'ajuntament el 1854 i diputat provincial el 1841-1843, 1854-1856 i 1860-1865. El 1860 fou proposat per a senador.
Va ser diputat per Granollers fins a la seva mort, ocorreguda l'any 1865 abans del 12 d'octubre.
Casat amb Arcàngela Pou i Teixidor i sogre de Francesc Camprodon i Lafont casat amb la seva filla Concepció.

## Referències

* ↑ Figuerola, Pere Jordi; Martí Bonet, J. M. «El martiri dels temples». Taüll, 01-04-2005, pàg. 28url=https://www.cataloniasacra.cat/taull/download/31.
* 1 2 «Parte política». La Época, 12-10-1865, pàg. a.
* ↑ «A las once de la mañana de ayer...». Diario de Barcelona, 29-11-1865, pàg. 2.
* ↑ Artigues i Vidal i Mas i Palahí, 2019, p. 431.
* ↑ «Marià Borrell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Arnabat i Mata, 2004, p. 57.
* ↑ «El castell de Vilalba, una joia del Vallès Oriental». Arxivat de l'original el 2012-06-20. [Consulta: 15 abril 2012].
* ↑ La Imprenta, 14-05-1876, p. 3303.

## Bibliografia

* Arnabat i Mata, Ramon «La revolució liberal a Barcelona. Política de classes i classes de política». Barcelona quaderns d’història, 10, 2004, pàg. 11-58.
* Artigues i Vidal, Jaume; Mas i Palahí, Francesc. El model de casa fàbrica als inicis de la industrialització. Registre de fàbriques de Ciutat Vella de Barcelona 1738-1807/1808-1856, 2019. ISBN 9788491562160.
# Mare de Déu del Puig de Bellver

La Mare de Déu del Puig de Bellver és una església de Sant Celoni (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici religiós, de planta quadrada i absis circular. La volta de l'absis és plana i la de la nau nervada sobre mènsules. És moderna. Té una portada d'arc de mig punt. Un pòrtic construït l'any 1964, format per cinc arcs de mig punt.
A l'interior, als costats de la nau, hi ha unes pintures modernes que representen Sant Celoni i Sant Armenter dins d'uns nínxols d'arc de mig punt. Hi ha un altar de pedra. Al costat de l'edifici hi ha una torre obelisc.

## Història

Molt abans del 1537 es venerava aquesta verge en una capella situada en la muntanyeta del Puig Penjadís o de Bellver, molt a prop de la vila. Aquesta capella fou regentada pels frares caputxins des del 1582 fins al 1618, any en què es traslladaren a un nou monestir. Durant el segle xix amenaçava ruïna i el dia 25 de maig del 1929 es posà la primera pedra de l'ermita. Durant la Guerra Civil fou profanada i destruïda, però es tornà a reconstruir. L'obelisc que domina la vall de Sant Celoni fou construït al costat de l'església l'any 1962, obra de Joan Bergós i Massó. Està arrebossat.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mare de Déu del Puig de Bellver». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2015].
# Kremnica

Kremnica és una ciutat d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1328.

## Ciutats agermanades

* Fidenza, Itàlia
* Herbolzheim, Alemanya
* Nový Jičín, República Txeca
* Kutná Hora, República Txeca
* Šurany, Eslovàquia
* Várpalota, Hongria
# Nova Providència

Nova Providència o New Providence és l'illa més coneguda a les Bahames.
Està situada entre les illes d'Eleuthera, a l'est, i Andros, a l'oest, formant part de les Antilles.
Nova Providència es va convertir en refugi de pirates des de 1715 a 1725, aquests contínuament atacaven a la flota espanyola que tornava al seu país amb importants carregaments d'or i argent. Anys després el govern britànic va establir una colònia formal i una caserna militar, escollint com a centre neuràlgic la petita ciutat de Nassau. En 8 de maig de 1782, durant la Guerra anglo-espanyola, Bernardo de Gálvez y Madrid es va apoderar de l'illa de Nova Providència a les Bahames, sent recuperada pels britànics l'abril de 1783.

## Referències

* ↑ Thonhoff, Robert H. The Texas Connection with the American Revolution (en anglès). Eakin Press, 1981, p. 47. ISBN 0890152772.
* ↑ Marley, David. Wars of the Americas: A Chronology of Armed Conflict in the New World, 1492 to the Present (en anglès). ABC-CLIO, 1998, p. 346. ISBN 0-87436-837-5.
# Ordenança

Una ordenança és un tipus de norma jurídica, que s'inclou dins dels reglaments, i que es caracteritza per estar subordinada a la llei.
El terme prové de la paraula ordre, pel que es refereix a un mandat que ha estat emès per qui té la potestat per exigir el seu compliment. Per aquest motiu, el terme ordenança també significa mandat. Segons els diferents ordenaments jurídics, les ordenances poden provenir de diferents autoritats. Entre altres exemples, es troben:
* Ordenança local, que és dictada per un ens local ajuntament, municipalitat o la seva màxima autoritat (alcalde o president municipal), per a la gestió del municipi o comuna.
* Ordenança militar, que és dictada per una autoritat militar per a regular el règim de les tropes.

## Referències

* ↑ «Ordenança (Dret > Dret administratiu)». Termcat. [Consulta: 13 febrer 2019].
* ↑ Ballesteros Fernández, Ángel. Manual de administración local. 2a ed. ampliada i actualitzada. Granada: Comares, 1992, p. 31-32. ISBN 84-87708-33-1.
Viccionari
# Oreoglanis macronemus

Oreoglanis macronemus és una espècie de peix de la família dels sisòrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 6,5 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 39-40.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Laos.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ng, H. H. i W. J. Rainboth, 2001: A review of the sisorid catfish genus Oreoglanis (Siluriformes: Sisoridae) with descriptions of four new species. Occasional Papers of the Museum of Zoology University of Michigan. Núm. 732: 1-34.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Oreoglanis hypsiurus

Oreoglanis hypsiurus és una espècie de peix de la família dels sisòrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 13,8 cm de longitud total.
* Nombre de vèrtebres: 40-42.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: conca del riu Mekong a Laos.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., 2001. Fishes of Laos. WHT Publications Ltd., Colombo 5, Sri Lanka. 198 p.
* ↑ Kottelat, M., 1998. Fishes of the Nam Theun and Xe Bangfai basins, Laos, with diagnoses of twenty-two new species (Teleostei: Cyprinidae, Balitoridae, Cobitidae, Coiidae and Odontobutidae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 9(1):1-128.

## Bibliografia

* Anònim, 2002. Fish collection database of the American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Ng, H. H. i W. J. Rainboth, 2001: A review of the sisorid catfish genus Oreoglanis (Siluriformes: Sisoridae) with descriptions of four new species. Occasional Papers of the Museum of Zoology University of Michigan. Núm. 732: 1-34.
* Ng, H.H. i J. Freyhof, 2001. Oreoglanis infulatus, a new species of glyptosternine catfish (Siluriformes: Sisoridae) from central Vietnam. J. Fish Biol. 59(5):1164-1169.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Noyal-Muzillac

Noyal-Muzillac (en bretó Noal-Muzilheg) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2006 tenia 2.225 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.583 | 1.682 | 1.640 | 1.772 | 1.864 | 1.920 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1944-1971 | François Laudrain |
| 1971-1983 | Henri Surzur |
| 1983-2001 | Paul Laudrain |
| 2001- | Yvon Bernard |
# Noyack

Noyack és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 2.696 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Noyack tenia 2.696 habitants, 1.158 habitatges, i 716 famílies. La densitat de població era de 147,9 habitants per km².
Dels 1.158 habitatges en un 25,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,3% hi vivien parelles casades, en un 6,9% dones solteres, i en un 38,1% no eren unitats familiars. En el 30,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 13% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,33 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,92.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,3% tenia menys de 18 anys, un 4,4% entre 18 i 24, un 27,3% entre 25 i 44, un 27,2% de 45 a 60 i un 19,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 54.176 $ i la renda mediana per família de 66.667 $. Els homes tenien una renda mediana de 53.788 $ mentre que les dones 34.167 $. La renda per capita de la població era de 31.956 $. Entorn del 2,8% de les famílies i el 3,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Noyack». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Noyack». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.