OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# William Waldren

William Waldren (Nova York, 5 de febrer de 1924 – Deià, 2003) fou un pintor i arqueòleg.
Va estudiar a l'Art Students League de Nova York i a l'Academie Julian de París. El 1953 va anar a Deià (Mallorca), on el 1962 articulà el grup artístic Els deu d'Es Teix.
| « | La meva obra pot ser la línia de diferència entre dos estats, la línia de l'ocurrència. La línia entre la vida i la mort, entre el blanc i el negre, entre la llum i l'obscuritat, l'amor i l'odi. La línia que deixa l'ona de la mar a l'arena banyada. | » |
| — W. Waldren |||
Pel que fa a l'arqueologia va fer importants excavacions arreu de Mallorca, sobretot a l'àrea de la Serra de Tramuntana, entre ells Son Ferrandell a més de publicar diversos llibres sobre el tema. A Deià hi fundà un museu arqueològic (Deià Archaeological Museum Research Centre, DAMARC) que segueix en funcionament.
En morir fou enterrat a Deià, on viu la seva dona i les seves filles.

## Referències

* ↑ Guerrero, Víctor; Calvo, Manuel «El megalitismo mallorquin». Mayurqa, pàg. 174 [Consulta: 1r juny 2013].

## Enllaços externs

* BALEARIC PREHISTORIC ARCHAEOLOGY Arxivat 2008-05-17 a Wayback Machine.
# Vanguard (Nigèria)

El Vanguard és un diari publicat per l'empresaVanguard Media, establert a Lagos, Nigèria, fundat el 1983 pel periodista Sam Amuka-Pemu amb tres amics. Actualment també disposa d'una versió en línia.
El nom del diari i part del disseny inicial es van inspirar en el diari La Vanguardia. Es considera que és un dels pocs diaris nigerians que escapen al control polític nigerià, juntament amb d'altres com Thisday, The Punch, The Sun i The Guardian. El juny de 1990 va ser suspès temporalment per Raji Rasaki, llavors Governador Militar de l'Estat de Lagos.

## Referències

* ↑ «Media - Nigeria». Centre for Intercultural Learning. Foreign Affairs and International Trade Canada. Arxivat de l'original el 2011-07-06. [Consulta: 18 desembre 2009].
* ↑ Aldekoa, Xavier. Oceano África (en castellà). 6a.
* ↑ «Countries: Nigeria: News». Leland Stanford Junior University. Arxivat de l'original el 2010-11-04. [Consulta: 18 desembre 2009].
* ↑ «Media: Is Bola Tinubu The Biggest Media Entrepreneur in Nigeria?». M2 Marketing Management, 19-05-2008 [Consulta: 18 desembre 2009]. Arxivat 2011-07-14 a Wayback Machine.
* ↑ «Shutting down the Press: The Practice of Newspaper Closure & Proscription in Nigeria» (PDF). Media Rights Agenda, 11-06-1995. [Consulta: 18 desembre 2009].
# Suslic de la Baixa Califòrnia

El suslic de la Baixa Califòrnia (Otospermophilus atricapillus) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. És endèmic de la Baixa Califòrnia (Mèxic). Els seus hàbitats naturals són els matollars desèrtics i els boscos de muntanya oberts dominats per les espècies vegetals Pachycereus pringlei, Machaerocereus gummosus, Lemairocereus thurberi, Opuntia cholla, Prosopis juliflora, Lysiloma candida, Bursera cerasifolia i Jatropha cinerea. Està amenaçat per la caça.

## Referències

* ↑ Álvarez-Castañeda, S. T.; Castro-Arellano, I.; Lacher, T. Spermophilus atricapillus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 6 novembre 2015.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Muralles del Caire

Les importants restes de les muralles del Caire envolten aquesta ciutat i es troben en diversos sectors. Formen part del conjunt arquitectònic conegut com el Caire històric, declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. Els diferents trams i elements han estat inclosos en el catàleg de monuments islàmics gestionat pel Consell Suprem d'Antiguitats.

## Babilònia del Caire

Situat al lloc conegut com el Caire Vell, al sud de l'actual centre històric i on els àrabs van fundar la seva primera ciutat després de la conquesta: al-Fustat, el 642. En aquest lloc, encara hi ha importants restes d'una fortalesa d'origen romà, concretament de l'època de Trajà. Es va utilitzar en època romana d'Orient fins a la conquesta islàmica i va formar part de les defenses d'al-Fustat. Aquesta ciutat era tancada per una muralla de tova a llevant, nord i sud; a ponent limitava amb el Nil.

## Muralla fatimita

Els fatimites van fundar una nova ciutat més al nord: al-Qahira. Jàwhar as-Siqil·lí, el militar que va fer realitat la conquesta sota les ordres d'Al-Muïzz, fou el seu fundador. Tradicionalment, hom considera que fou el mateix Jàwhar qui va marcar sobre el terreny el perímetre de la ciutat, on en poc temps s'hi va aixecar un recinte de muralla de tova, és a dir, amb peces de fang assecades al sol. Aquella muralla, del 969, era de planta sensiblement rectangular, aproximadament orientada al nord i amb una superfície tancada de 136 ha. Era de construcció força dèbil; un viatger de l'època va dir que el 1050 ja havia desaparegut.
Entre 1087 i 1092, el visir Badr al-Jamalí es va encarregar de refer les muralles, ampliant-ne sensiblement el perímetre. D'aquesta construcció, es conserven alguns llenços, especialment entre les portes de Bab al-Futuh i Bab al-Nasr, a tocar de la mesquita d'Al-Hàkim. La primera porta (1087) es troba entre dues torres de planta circular a la seva part exterior; Bab al-Nasr (porta de la Victòria) es troba entre torres de planta quadrada. És de la mateixa època.
Al costat sud del recinte, es troba Bab Zuwayla, similar a Bab al-Futuh per les seves torres circulars. En aquest cas, aquestes defenses serveixen de base de dos minarets de la mesquita d'Al-Muàyyad (1420).

## Muralla aiúbida

Saladí, el fundador de la dinastia aiúbida, va fer importants obres de defensa en la ciutadella i la va unir amb una muralla a la ciutat fatimita d'al-Qahira. Des de la mateixa ciutadella, va iniciar la construcció d'un llarg llenç de muralla que havia d'arribar fins a la primitiva ciutat d'al-Fustat, encara en apogeu malgrat que la cort ja no hi era des de molt abans. Possiblement, aquesta muralla no es va acabar mai. Es conserven restes importants de les construccions d'aquesta època.

## Referències

* ↑ Eyewitness Travel: Egypt. Dorlin Kindersley Limited, London, 2001, 2007, p. 103. ISBN 978-0-7566-2875-8.

## Bibliografia

* Caroline Williams. Islamic Monuments in Cairo. American University in Cairo Press. El Caire i Nova York, 2004. ISBN 977-424-695-0.

## Enllaços externs

* (anglès) Muralles del Caire
# Asteroide de tipus T

Els asteroides de tipus T són els asteroides del cinturó interior rars de composició desconeguda amb espectres de color fosc, trets i moderadament de color vermell, i un moderat per sota característiques d'absorció de 0,85 μm. No analògica de meteorits directa s'ha trobat fins ara. Pensat per ser anhidre, que es creu que estan relacionats amb els asteroides de tipus P o tipus D, o, possiblement, una de tipus C d'alta alterat-. Un exemple és (114) Kassandra.

## Vegeu també

* Classificació espectral dels asteroides
# Lithobates

Lithobates és un gènere d'amfibis anurs de la família Ranidae.

## Taxonomia

* Lithobates areolatus (Baird & Girard, 1852)
* Lithobates berlandieri (Baird, 1859)
* Lithobates blairi (Mecham, Littlejohn, Oldham, Brown, & Brown, 1973)
* Lithobates brownorum (Sanders, 1973)
* Lithobates bwana (Hillis & de Sá, 1988)
* Lithobates capito (LeConte, 1855)
* Lithobates catesbeianus (Shaw, 1802)
* Lithobates chichicuahutla (Cuellar, Méndez-De La Cruz, & Villagrán-Santa Cruz, 1996)
* Lithobates chiricahuensis (Platz and Mecham, 1979)
* Lithobates clamitans (Latreille in Sonnini de Manoncourt & Latreille, 1801)
* Lithobates dunni Zweifel, 1957
* Lithobates fisheri (Stejneger, 1893)
* Lithobates forreri (Boulenger, 1883)
* Lithobates grylio (Stejneger, 1901)
* Lithobates heckscheri (Wright, 1924)
* Lithobates johni (Blair, 1965)
* Lithobates juliani (Hillis & de Sá, 1988)
* Lithobates lemosespinali (Smith & Chiszar, 2003)
* Lithobates macroglossa (Brocchi, 1877)
* Lithobates maculatus (Brocchi, 1877)
* Lithobates magnaocularis (Frost & Bagnara, 1974)
* Lithobates megapoda (Taylor, 1942)
* Lithobates miadis (Barbour and Loveridge, 1929)
* Lithobates montezumae (Baird, 1854)
* Lithobates neovolcanicus (Hillis & Frost, 1985)
* Lithobates okaloosae (Moler, 1985)
* Lithobates omiltemanus (Günther, 1900)
* Lithobates onca (Cope in Yarrow, 1875)
* Lithobates palmipes (Spix, 1824)
* Lithobates palustris (LeConte, 1825)
* Lithobates pipiens (Schreber, 1782)
* Lithobates psilonota (Webb, 2001)
* Lithobates pueblae (Zweifel, 1955)
* Lithobates pustulosus (Boulenger, 1883)
* Lithobates septentrionalis (Baird, 1854)
* Lithobates sevosus (Goin and Netting, 1940)
* Lithobates sierramadrensis (Taylor, 1939)
* Lithobates spectabilis (Hillis and Frost, 1985)
* Lithobates sphenocephalus (Cope, 1886)
* Lithobates sylvaticus (LeConte, 1825)
* Lithobates tarahumarae (Boulenger, 1917)
* Lithobates taylori (Smith, 1959)
* Lithobates tlaloci (Hillis and Frost, 1985)
* Lithobates vaillanti (Brocchi, 1877)
* Lithobates vibicarius (Cope, 1894)
* Lithobates virgatipes (Cope, 1891)
* Lithobates warszewitschii (Schmidt, 1857)
* Lithobates yavapaiensis (Platz and Frost, 1984)
* Lithobates zweifeli (Hillis, Frost, and Webb, 1984)
# Willard Rockwell

Willard Frederick Rockwell, Sr. (Boston, 31 de març de 1888 - Pittsburgh, 16 d'octubre de 1978) va ser un empresari estatunidenc que va ajudar a formar i anomenar el que eventualment es va convertir en la companyia Rockwell International.

## Biografia

Rockwell va ser educat a l'Institut de Tecnologia de Massachusetts, i el 1919, va iniciar el seu propi negoci. Es va casar amb Clara Whitcomb Thayer i la parella va tenir cinc fills: Kay, Janet, Willard Jr., Eleanor i Betty. Willard Jr. va seguir al seu pare al negoci de l'empresa el 1947, a Pittsburgh, PA.

## Referències

* ↑ «Willard F. Rockwell» (en anglès). [Consulta: 5 abril 2010].

## Enllaços externs

* Biografia a l'«Automotive Hall of Fame» Arxivat 2009-04-05 a Wayback Machine. (anglès)
# Singingi i Logas

Singingi i Logas fou un regne de Sumatra a la residència de la Costa Oriental, regència de Bengkalis.
Tenia una superfície de 962 km². Era un estat independent fins al segle xx, quan va signar un contracte o tractat amb els holandesos el 1919 i fou inclòs administrativament dins la regència de Bengkalis.

## Bandera reial

La bandera reial era de color blau mig-fosc amb vora vermella relativament ample a la part del pal, al damunt i a sota.

## Nota

* ↑ L'almanac de Brussel·les dona 135 km²

## Referències

A. Flicher, Les Etats princiers des Indes néerlandaises, Dreux 2009
# Simpsonichthys multiradiatus

Simpsonichthys multiradiatus és un peix de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ «Simpsonichthys multiradiatus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Costa, W.J.E.M.: Rivulidae (South American Annual Fishes). planes 526-548. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil, any 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Sobolevskita

* No s'ha de confondre amb sobolevita.
La sobolevskita és un mineral de la classe dels sulfurs, que pertany al grup de la niquelina. Rep el nom en honor de Petr Grigorevich Sobolevski (Петра Григорьевича Соболевского) (Sant Petersburg, Imperi Rus, 1781 - Sant Petersburg, Imperi Rus, 24 d'octubre de 1841), enginyer i metal·lúrgic. Estudiant dels dipòsits de platí dels Urals russos i un dels fundadors de la metal·lúrgia de la pols.

## Característiques

La sobolevskita és un sulfur de fórmula química Pd(Bi,Te). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1973. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la sobolevskita pertany a «02.C - Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:1 (i similars), amb Ni, Fe, Co, PGE, etc.» juntament amb els següents minerals: achavalita, breithauptita, freboldita, kotulskita, langisita, niquelina, sederholmita, stumpflita, sudburyita, jaipurita, zlatogorita, pirrotina, smythita, troilita, cherepanovita, modderita, rutenarsenita, westerveldita, mil·lerita, mäkinenita, mackinawita, hexatestibiopanickelita, vavřínita, braggita, cooperita i vysotskita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Oktyabrsky, situada al dipòsit de coure i níquel de Talnakh, a la localitat de Norilsk (Krai de Krasnoiarsk, Rússia). Tot i tractar-se d'una espècie no gaire habitual ha estat descrita en tots els continents del planeta a excepció de l'Antàrtida.

## Referències

* ↑ «Sobolevskite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 gener 2021].
# Softonic

Softonic és una empresa fundada per Tomás Diago a inicis de 1997 a Cerdanyola del Vallès, que pertany al Grup Intercom. És coneguda per la pàgina web que gestiona, dedicada a la descàrrega de programari per a diferents plataformes.
El nom inicial de l'empresa era Shareware Intercom, i canvià a Softonic l'any 2000. El 2002 va tenir beneficis per primera vegada.
L'empresa té 175 treballadors, seu central a Barcelona des del 2008, i oficines a Tòquio, Shanghai, San Francisco i Madrid. Actualment és el segon portal de descàrregues de programari del món i el primer d'Europa. Està disponible en idioma alemany, anglès, castellà, francès, italià, portuguès, xinès, polonès, neerlandès i japonès.

## Referències

* ↑ La Vanguardia, Entrevista a Tomás Diago

## Enllaços externs

* App news and reviews, best software downloads and discovery - Softonic (anglès) (alemany) (portuguès) (francès) (italià) (castellà) (xinès) (polonès)
# Sofà

El sofà és un moble destinat a seure dues o més persones, col·locat usualment a les sales d'estar de les cases. Acostuma a constar d'una estructura rígida de fusta o metall i folres de tela suau amb coixins. El sofà és l'evolució del triclinium romà i es distingeix de la butaca, que és per a una sola persona i de la cadira, més petita i amb menys confort. Es va generalitzar a partir de la revolució industrial.
Es troben generalment en el rebedor o el saló i/o la sala de la casa. Un sofà clàssic consta d'una estructura de fusta folrada de tela i embuatada en algunes zones (per exemple, en els reposabraços). A ella s'afegeixen coixins de diversos farciments que conformen el seient i el respatller. Els sofàs es comercialitzen en una gran varietat de teixits i en cuir així com en molt diversos dissenys.Entre els tipus més habituals destaquen els de dos i tres seients i el cantoner.
Un sofà típic acull dues o tres persones i té reposabraços a banda i banda. Existeixen alguns mobles similars al sofà: els més populars inclouen el divan, la chaise longue, el canapè o l'otomana. També, per estalviar espai, alguns s'obren per formar un llit com és el cas del sofà llit o el futon. Un tresillo es compon d'un sofà de dues o tres places i dues butaques.

## Història

El sofà era originalment el tron dels àrabs i egipcis la seva existència està constatada ja en l'antiguitat. En la societat romana el sofà es trobava en el menjador, conegut com a triclinum. Tres sofàs eren col·locats al voltant d'una taula baixa i els homes descansaven mentre menjaven (encara que les dones s'asseien en cadires convencionals).
El sofà era originalment un moble elitista i no va ser fins a l'època de la industrialització en què el sofà es va convertir en un article imprescindible dels mobles a les cases de classe mitjana i baixa. Al llarg de la seva història ha estat sovint objecte de polèmica, considerant-ho una gran varietat de coses des de decadent fins a conformista.
El sofà es lliga avui invariablement a la vida familiar domèstica i a la cultura de la televisió. Es col·loca sovint enfront de la televisió a la cambra d'estar, i s'utilitza també per dormir la migdiada. El sofà també s'ha convertit en el suport central per a moltes comèdies de situació de televisió i comèdies. Aquesta simbiosi, amb la qual el sofà ha passat del privat a l'esfera pública, s'ha representat satíricament en la cultura popular, en sèries de televisió tals com Friends, Casats Amb Fills, Els Simpson i Beavis and Butthead.

## Vegeu també

* Ús del divan en la consulta de la teràpia psicoanalítica (Sigmund Freud, Jacques Lacan)
* Seient inclinable

## Referències

* ↑ «Sofà». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «tresillo». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
Viccionari
# Signe lingüístic

El signe lingüístic o paraula és un conjunt de sons o grafies (significant) que porten associat un contingut mental (significat), que comparteixen en els seus trets generals els parlants d'una llengua.
Al llarg de la història, hi ha hagut diverses polèmiques sobre la naturalesa del signe, les més destacades en són:
* Si la naturalesa de la unió entre significant i significat és totalment arbitrària i convencional o si hi ha motivacions en l'estructura del món o del propi llenguatge.
* Si el significat és realment comú entre els parlants d'un idioma o només s'accepta per facilitar la comunicació.
* Si cal distingir-hi més components intermedis.
* Si el signe modela la realitat o si la realitat motiva el signe.
* Si el significat d'una paraula és comú a tots els éssers humans i, en canvi, els significants diferents es deuen només a l'existència de diversos idiomes.
La lingüística té en el signe lingüístic un dels principals objectes d'estudi, però d'aquest també s'ocupen la semiòtica i la filosofia.

## Tipus de signes

Segons Charles Sanders Peirce hi ha tres tipus de signes:
* icones: el signe imita la realitat referida, per exemple un dibuix realista
* índex o indici: l'índex té una relació directa i real amb allò que indica (el fum és índex de foc)
* símbols: no hi ha una relació evident entre signe i significat

## Referències

* ↑ Peirce, Charles Sanders. Philosophical Writings of Peirce (en anglès). Courier Dover Publications, 1955, p. 104. ISBN 0486202178.
# St. Pete Beach

St. Pete Beach és una població dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 9.929 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, St. Pete Beach tenia 9.929 habitants, 5.294 habitatges, i 2.726 famílies. La densitat de població era de 1.703,8 habitants/km².
Dels 5.294 habitatges en un 10,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,2% hi vivien parelles casades, en un 5,3% dones solteres, i en un 48,5% no eren unitats familiars. En el 40,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,82 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,4.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 9,7% tenia menys de 18 anys, un 3,3% entre 18 i 24, un 22,6% entre 25 i 44, un 31,3% de 45 a 60 i un 33,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 54 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 47.574 $ i la renda mediana per família de 61.434 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.938 $ mentre que les dones 30.532 $. La renda per capita de la població era de 35.514 $. Entorn del 3,7% de les famílies i el 7,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- St. Pete Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- St. Pete Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Sinus Amoris

El Sinus Amoris (Badia de l'Amor en llatí) és una regió de la Lluna que s'estén al nord de l'extrem nord-est de la Mare Tranquillitatis. Si bé en tractar-se d'un element de forma irregular i límits no gaire precisos, les coordenades del seu punt central i del seu diàmetre poden variar entre diferents fonts. El seu diàmetre envolupant és d'uns 189 km. Al nord de la badia es troben els accidentats cims dels Montes Taurus.
Prop del límit sud de la badia, on s'uneix amb la Mare Tranquillitatis, se situa el cràter Theophrastus. En el seu costat occidental apareixen el cràter inundat de lava Maraldi i el Mons Maraldi. Limítrof amb el costat est de la badia apareixen els cràters Carmichael i Hill. La part central de la badia inclou algunes crestes baixes, encara que en general el seu perfil és considerablement pla i està lliure d'altres trets significatius.
En la sortida de la badia cap al sud, on s'uneix al Mare Tranquilitatis, apareix el Mons Esam, una elevació menor situada entre diversos doms lunars petits.

## Vegeu també

* Llista de mars lunars
* Geologia de la Lluna
* Selenografia

## Referències

* ↑ "Sinus Amoris". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)

## Bibliografia

* Antonín Rükl: Mond, Mars, Venus. Taschenatlas der erdnächsten Himmelskörper [Lluna, Mart, Venus. Atles dels cossos celestes més propers a la Terra]. Artaria-Verlag, Praga 1977, pàg.138-141

## Enllaços externs

* "Sinus Amoris". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* «Digital Lunar Orbiter Photographic Atles of the Moon» (en anglès). [Consulta: 10 juliol 2018].
* «LROC :: QuickMap - Targeting Mapa LROC» (en anglès). [Consulta: 10 juliol 2018].
# Suslic de tretze bandes

El suslic de tretze bandes (Ictidomys tridecemlineatus) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. Viu al Canadà i els Estats Units. S'alimenta de llavors, fruits, herba, fòrbies i insectes, que a vegades complementa amb petits vertebrats. Els seus hàbitats naturals són les zones obertes, com ara herbassars, camps de conreu, praderies o jardins suburbans, que tinguin el sòl sec, ferm i sorrenc. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Linzey, A. V.; NatureServe (Hammerson, G.). Spermophilus tridecemlineatus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 31 octubre 2015.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Telmatobius rimac

Telmatobius rimac és una espècie de granota que viu al Perú.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Monteza, J.I., Sinsch, U. &Lehr, E. 2004. Telmatobius rimac. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 17 de gener de 2008.
# Talaia d'Alcúdia (muntanya)

La Talaia d'Alcúdia o Talaia de la Victòria és un cim de Mallorca que té una altura de 446 m i que pertany al municipi d'Alcúdia. Al cim de la muntanya s'hi trobava la torre del mateix nom. L'accés més usual és per l'ermita de la Victòria.

## Referències

* ↑ «La Talaia d'Alcúdia». Ajuntament d'Alcúdia, 2013.
* ↑ «Talaia d'Alcúdia». +Mallorca.
# Tamda

Tamda (en àrab تامدة, Tāmda; en amazic ⵜⴰⵎⴷⴰ) és una comuna rural de la província de Sidi Bennour, a la regió de Casablanca-Settat, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 9.750 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].