OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Camino Real

«Camino Real» té aquests significats:
* Toponímia:
** Espanya:
*** Camino Real de Castilla, que unia Madrid amb Villacastín (Segòvia), conegut com la Carretera de Castilla (M-500).
*** Camino de Santiago Real, ruta de peregrinació jacobea que parteix de la ciutat de Lleó i condueix fins a Oviedo, des d'on es pot continuar cap a Santiago de Compostel·la per la Ruta Jacobea Primitiva o pel Camí de Santiago de la Costa.
** Nova Espanya:
*** Camino de los Reyes, que anava de San Agustín (Florida) a la Ciutat de Mèxic.
*** Camino Real de Chiapas, que unia la Ciutat de Mèxic amb Guatemala.
*** Camino Real de Tierra Adentro, que unia la Ciutat de Mèxic amb Santa Fe (Nou Mèxic); la part sud ha estat declarada Patrimoni de la Humanitat.
*** Camino Real (Califòrnia), que unia la Nova Espanya amb Califòrnia.
** Segon Imperi Mexicà: Camino Real (Mèxic), que va des de Progreso (Yucatán) fins a Campeche.
** Panamà: Camino Real (Panamà), que discorre entre la Ciutat de Panamà i Portobelo.
** Guatemala:
*** Camino Real de la Villa de Guadalupe, que unia l'antiga vila de Guadalupe amb la Nueva Guatemala de la Asunción (totes dues localitats avui integrades al municipi de la Ciutat de Guatemala).
*** Camino Real de Petapa, que unia el poble de San Miguel Petapa (avui municipi del departament de Guatemala) amb la Nueva Guatemala de la Asunción (avui la Ciutat de Guatemala).
** Imperi Inca: Nom amb què es coneixen els Camins de l'Inca i la seva artèria principal.
** Argentina: Camino Real (Argentina), que unia el Virregnat del Riu de la Plata amb l'Alt Perú.
* Música: El Camino Real (Reed), composició per a banda musical d'Alfred Reed.

## Vegeu també

* Camí Ral
* Camí Reial
* Old Spanish Trail
# Ana Margarida de Carvalho

Ana Margarida de Carvalho (Lisboa, 1969) és una periodista i escriptora portuguesa. A més de diversos premis per la seva obra periodísta va rebre dues vegades el prestigiós Gran Premi de Novel·la (2013, 2016) i el Gran Premi de Conte Camilo Castelo Branco (2018).
Com a periodista va treballar vint i cinc anys a la revista Visão i va col·laborar amb Jornal de Letras, Ler, Marie Claire, Egoísta, Colóquio Letras i amb el canal de televisió SIC.
El seu debut literari el 2013, la novel·la Que Importa a Fúria do Mar, va rebre el Gran Premi de Novel·la, el premi literari més prestigiós de Portuga, la història d'un pres polític, després de la Revolta de Marinha Grande (1934) i va ser un dels primers que va ser desterrat al camp de Tarrafal (avui a l'estat de Cap Verd) on el règim autoritari de l'Estat Nou va concentrar els polítics i dissidents. Doble encert per a la seva segona novel·la Não se Pode Morar nos Olhos de Um Gato (2016). És la història fictícia d'un grup de vuit nàufrags d'un vaixell clandestí d'esclaus, al final del segle xix. El 2017 publicà un llibre de contes Pequenos Delírios Domésticos.
És filla del també escritor Mário de Carvalho. Va estudiar dret a la Universitat de Lisboa. Té dos fills.

## Obres literàries

* Que Importa a Fúria do Mar (2013)
* Não se Pode Morar nos Olhos de Um Gato (2016)
* Pequenos Delírios Domésticos (2017)
* O Gesto que Fazemos para Proteger a Cabeça (2019)

## Referències

* ↑ Lusa «Ana Margarida de Carvalho vence Grande Prémio de Conto Camilo Castelo Branco» (en portuguès). Público, 29-10-2018.
* ↑ Vaz Pinto, Diogo «Ana Margarida de Carvalho afastada da revista Visão de forma "humilhante"» (en portuguès). Sapo, 17-12-2016.
* ↑ Marques Gastão, Ana «Que Importa a Fúria do Mar O Poder Devorador da Palavra». Visão, 06-03-2014.
* ↑ Lucas, Isabel «A memória de um condenado». Público, 03-07-2013.
* ↑ «Município entrega Prémio Literário Manuel de Boaventura 2017 à escritora Ana Margarida de Carvalho» (en portuguès). Ajuntament d'Esposende, 2017. [Consulta: 25 febrer 2021].
* ↑ Frias Martins, Manuel «Ana Margarida de Carvalho. Não se pode morar nos olhos de um gato. Lisboa, Teorema, 2016». Colóquio: Letras, 195, 2017, pàg. 254–257. ISSN: 0010-1451.
* ↑ Mattar, Rita «Escritora portuguesa explora a alteridade em seu segundo romance». Folha de São Paulo, 16-01-2019.
* ↑ Carriço Vieira, Agripina «Ana Margarida de Carvalho. Pequenos delírios domésticos. Lisboa, Relógio d'Agua, 2017». Colóquio: Letras, 199, 2018, pàg. 246–248. ISSN: 0010-1451.
# Fàbrica de Ciment (Ribera d'Ondara)

La Fàbrica de Ciment és una obra del poble de Sant Antolí i Vilanova, al municipi de Ribera d'Ondara (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Part de l'edifici de l'antiga fàbrica de ciment que conserva l'estructura dels forns, però que amb el pas del temps, s'ha malmès la seva xemeneia, així com la resta de dependències vinculades a aquest establiment industrial. Aquesta construcció està situada vora un camí en direcció a Talavera, adossat a un mur de conreu i aïllada de qualsevol edifici. A la part baixa de la seva façana principal hi ha dues obertures d'arc rebaixat que donen accés a l'interior dels forns de l'edifici i que són obrades amb maó. Aquestes s'integren a la façana principal mitjançant un mur paredat.

## Història

Aquesta edificació és fruit d'un procés de reconversió de la indústria de la farinera, a partir dels molins de farina, a la fàbrica de ciment.

## Referències

* 1 2 «Fábrica de Ciment». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Convent de les monges Carmelites Terciàries Descalces

Convent de les monges Carmelites Terciàries Descalces és un edifici del municipi de Valls (Alt Camp) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres que fa cantonada amb la Muralla del Castell. Consta de planta baixa i 3 pisos. La planta baixa presenta porta d'entrada amb llinda ornamentada amb volutes, que sostenen el balcó del primer pis, cosa que es repeteix en les finestres (dues de simples i una de 3 obertures). Al primer pis hi ha cinc balcons que acaben en llinda decorada i cornisa, composició que es repeteix en el segon pis. El tercer pis presenta obertures quadrades, així com esgrafiats. L'edifici es corona amb cornisa i terrat amb barana. Quatre bandes verticals separen compositivament els cossos de la façana. La mateixa tipologia, menys treballada, es repeteix al carrer de la Muralla del Castell.

## Història

L'edifici data de 1890. El 4 d'octubre de 1904 la propietària, maria Carnicer Olivà, atorgà els beneficis del lloguer als sacerdots. El 4 d'agost de 1906 nomenà hereus a Joan i Josep Morià Calvet, que, en 1910 en feren donació a la congregació de les carmelites, amb la missió d'alfabetitzar les noies obreres de la vila, hostatjar sacerdots i oferir serveis gratuïts de vetlla als malalts. El 10 d'octubre de 1923, els propietaris van vendre l'edifici, a perpetuïtat, a la congregació. En l'actualitat s'utilitza com a asil d'ancianes.

## Referències

* 1 2 «Convent de les monges Carmelites Terciàries Descalces». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2013].

## Enllaços externs

* «Convent de les monges Carmelites Terciàries Descalces». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Aiats (l'Esquirol)

Aiats és una masia de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular i coberta a dues vessants amb carener perpendicular a la façana, la qual s'orienta cap a ponent. El portal és adovellat i descentrat del cos de l'edificació, al damunt hi ha una finestra amb la llinda decorada i sota l'ampit hi ha una espitllera tapiada. La vessant esquerra és més prolongada i abriga un cos de construcció recent que s'adossa al mas. A la part de migdia s'hi adossa una altra cos, més baix i cobert a una sola vessant. Sobresurt un balcó del mas que s'assenta sobre aquesta construcció. És construïda amb pedra i morter de calç. Els escaires i els elements de ressalt són de pedra picada. Un mur de paret seca envolta la casa per la part de llevant, val a dir que està mig derruït.

## Història

Antic mas Isiats del qual s'entén notícies d'ençà del segle xii, concretament a partir de l'any 1195. Aquest grandiós casal donà nom al cingle conegut per Aiats. El trobem registrat en el fogatge de la parròquia i terme de Santa Jolia de Cabrera, l'any 1553; aleshores habitava al mas un tal Joan Axats, d'on degué derivar el nom d'aquesta Aiats.

## Referències

* 1 2 «Aiats». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Forat magne

El forat magne o foramen magnum (en català, 'gran forat') és una gran obertura de l'occipital del crani humà. És una de les diverses obertures ovalades o circulars de la base del crani (foramina), a través de la qual el bulb raquidi (una extensió de la medul·la espinal) entra i surt de la volta del crani.
A part de la transmissió del bulb raquidi i les seves membranes, el forat magne també transmet el nervi espinal accessori, les artèries vertebrals, les artèries espinals (anterior i posterior), la membrana tectòria i els lligaments alars.

## Importància

En humans, el forat magne està més avall del cap que en altres homínids. Per tant, en els humans, els músculs del coll (inclòs el múscul occipito-frontal) no necessita ser tan fort per tal de mantenir dret el cap. Les comparatives de la posició del forat magne en els primers homínids, són útils per determinar el grau de confort d'una espècie concreta, a l'hora de caminar sobre dues extremitats (bipedisme) en lloc de fer-ho sobre les (quatre potes).

## Imatges addicionals

* Il·lustració de l'occipital (cara exterior)
* Il·lustració de la base del crani (cara interior)
* Il·lustració de la base del crani (cara superior)
* Fotografia de la base del crani

## Referències

* 1 2 «10.Evolució humana» (PDF) p.208.

## Enllaços externs

* «Roche Lexicon - illustrated navigator, at Elsevier». Arxivat de l'original el 2012-07-22. [Consulta: 23 setembre 2011]. (alemany)(anglès)
# Jonathan Castroviejo Nicolás

Jónathan Castroviejo Nicolás (Getxo, 27 d'abril de 1987) és un ciclista basc, professional des del 2008. Actualment corre a l'equip Team Ineos.
En el seu palmarès destaquen els Campionats d'Espanya contrarellotge de 2013, 2015, 2017, 2019 i 2023 i el d'Europa de 2016. El mateix 2016 guanyà la medalla de bronze al Campionat del món de l'especialitat.

## Palmarès

* 2009
** Vencedor d'una etapa del Tour du Haut Anjou
** Vencedor d'una etapa de la Ronde de l'Isard d'Ariège
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Avenir
* 2010
** Vencedor de la classificació dels esprints de la Volta a Catalunya
* 2011
** Vencedor d'una etapa del Tour de Romandia
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la Comunitat de Madrid
* 2012
** Vencedor d'una etapa de la Volta a la Comunitat de Madrid
* 2013
** Campió d'Espanya de contrarellotge
* 2015
** Campió d'Espanya de contrarellotge
* 2016
** Campió d'Europa en contrarellotge
* 2017
** Campió d'Espanya de contrarellotge
** Vencedor d'una etapa a la Volta a l'Algarve
* 2018
** Campió d'Espanya de contrarellotge
* 2019
** Campió d'Espanya de contrarellotge
* 2023
** Campió d'Espanya de contrarellotge

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2012. 148è de la classificació general. Porta el mallot vermell durant 2 etapes
* 2014. 65è de la classificació general. Porta el mallot vermell durant 1 etapa
* 2016. 36è de la classificació general
* 2018. 100è de la classificació general
* 2023. 60è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2013. 97è de la classificació general
* 2015. 24è de la classificació general
* 2017. 60è de la classificació general
* 2018. 70è de la classificació general
* 2019. 50è de la classificació general
* 2020. No surt (19a etapa)
* 2021. 23è de la classificació general
* 2022. 49è de la classificació general
* 2023. 15è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2014. 57è de la classificació general
* 2020. 24è de la classificació general
* 2021. 23è de la classificació general
* 2022. 64è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a procyclingstats.com
# Cal Clarà (Solsona)

Cal Clarà és una casa de Solsona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa entre mitgeres de dues façanes que consta de planta baixa, dues plantes pis i unes golfes. La façana de Vallcalent té una planta més a l'altura del pati i també part de l'antiga muralla. La façana principal és de pedra tallada mentre que la del Vallcalent és arrebossada i pintada. La planta baixa té una portalada d'arc de mig punt i un gran finestral. Els dos pisos tenen balcons i a les golfes hi ha dues finestres quadrades. Al Vallcalent, hi ha una edificació de planta baixa i pis que ocupa part de l'antic fossar.

## Referències

* ↑ «Cal Clarà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 octubre 2017].
# Ana Maria Gomes

Ana Maria Rosa Martins Gomes (Lisboa, 9 de febrer de 1954) és una política i diplomàtica portuguesa. El 2004 va ser elegida eurodiputada del Partit Socialista portuguès. Ana Gomes és actualment regidora de l'Ajuntament de Sintra.
Ha estat diplomàtica de carrera des de 1980 i va servir en les missions portugueses a l'ONU a Nova York i Ginebra, i també en les ambaixades a Tòquio i Londres. Entre 1999 i 2003, va ser cap de missió i ambaixadora a Jakarta, on va exercir un paper diplomàtic en el procés d'independència de Timor Oriental i en el restabliment de les relacions entre Portugal i Indonèsia.
Al Parlament Europeu, les seves principals àrees d'activitat són: els drets humans, la seguretat i la defensa, les relacions internacionals, les qüestions de gènere i el desenvolupament. El 2010 es va signar el manifest del Grup Spinelli. Està casada i té una filla, tres fillastres i sis nets.

## Referències

* ↑ Ana Gomes: I'm a Fan of Indonesia's Democratic Process, Tempo Interactive, 22 May 2013

## Enllaços externs

* Ana Maria Gomes - Lloc web oficial
# Fundusos

Els fundusos (grec antic: Φουνδοῦσοι, llatí: Phundusi) eren una tribu germànica esmentada per Claudi Ptolemeu que habitava el Quersonès Címbric (Jutlàndia), al nord de Germània, i vivien al nord dels cobands i els cals. Alguns autors els consideren la mateixa tribu que els sedusis, que esmenta Juli Cèsar.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Phundusi». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 31 juliol 2021].
# Comissió de l'Energia Atòmica dels Estats Units

La Comissió de l'Energia Atòmica dels Estats Units –en anglès, United States Atomic Energy Commission (AEC)– és un organisme federal creat pel Congrés dels Estats Units després de la Segona Guerra Mundial per fomentar i controlar el desenvolupament dels coneixements científics i tècnics relacionats amb l'energia atòmica en temps de pau. L'1 d'agost del 1946, el president Harry S. Truman va signar la Llei McMahon sobre l'energia atòmica, que va entrar en vigor l'1 de gener del 1947 i que va retirar als militars el control sobre aquesta energia per donar-lo als civils.
Aquesta acció reflectia l'optimisme dels nord-americans en la postguerra, ja que d'aquesta manera el Congrés dels Estats Units deixava clar que l'energia nuclear s'havia d'utilitzar no només en forma de bomba nuclear per defensar la nació, sinó també per promoure la pau mundial, millorar la qualitat de vida de la població i enfortir la lliure competència de la iniciativa privada. Aquesta actuació va ser la culminació de mesos de debat en què van intervenir polítics, estrategs militars i científics. El president Truman va triar David Lilienthal com a primer director de l'AEC.

## Directors de la Comissió de l'Energia Atòmica dels Estats Units

| Anys | Nom | President(s) del país |
| 1946-1950 | David E. Lilienthal | Harry S. Truman |
| 1950-1953 | Gordon Dean | Harry S. Truman |
| 1953-1958 | Lewis Strauss | Dwight D. Eisenhower |
| 1958-1960 | John A. McCone | Dwight D. Eisenhower |
| 1961-1971 | Glenn T. Seaborg | John F. Kennedy, Lyndon Johnson, Richard Nixon |
| 1971-1973 | James R. Schlesinger | Richard Nixon |
| 1973-1974 | Dixy Lee Ray | Richard Nixon |

## Bibliografia

* Buck, Alice L. A History of the Atomic Energy Commission. U.S. Department of Energy, DOE/ES-0003. July 1983. PDF file
* Richard G. Hewlett; Oscar E. Anderson. The New World, 1939-1946. University Park: Pennsylvania State University Press, 1962.
* Richard G. Hewlett; Francis Duncan. Atomic Shield, 1947-1952. University Park: Pennsylvania State University Press, 1969.
* Richard G. Hewlett; Jack M. Holl. Atoms for Peace and War, 1953-1961: Eisenhower and the Atomic Energy Commission. Berkeley: University of California Press, 1989.
# Forat infraorbitari

Els forats infraorbitaris són dos forats situats al maxil·lar superior, situats a banda i banda del nas, sota les òrbites. Hi passen vasos sanguinis i nervis. En termes anatòmics, es troben a sota de la vora infraorbitària de l'òrbita. Canalitza l'artèria infraorbitària i la vena infraorbitària, així com el nervi infraorbitari, que és una branca del nervi maxil·lar. Sol estar a entre 6,1 i 10,9 mm de la vora infraorbitària.

## Estructura

Els forats infraorbitaris formen el final del canal infraorbitari i es comuniquen amb els solcs infraorbitaris, que són les obertures interiors del canal.
Les ramificacions de les tres branques principals del nervi trigemin (als forats supraorbitari, infraorbitari i mentonià) es distribueixen al llarg d'una línia vertical que passa pel mig de la pupil·la. El forat infraorbitari es fa servir com a punt de pressió per avavluar la sensitivitat del nervi infraorbitari. La palpació del forat infraorbitari en el transcurs d'un examen extraoral o l'administració d'un anestèsic local deixa la zona adolorida.

## Referències

* ↑ Macedo, VC; Cabrini, RR; Faig-Leite, H «Infraorbital foramen location in dry human skulls» (en anglès). Braz. J. Morphol. Sci., vol. 26, 1, 2009, pàg. 35-38. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 19 gener 2023].
* ↑ Platzer, Werner. Color Atlas of Human Anatomy, Vol. 1: Locomotor System (en anglès). 5a edició. Thieme, 2004, p. 336. ISBN 3-13-533305-1.
* ↑ Illustrated Anatomy of the Head and Neck, Fehrenbach and Herring, Elsevier, 2012, pàg. 55
# Jordi Sales i Coderch

Jordi Sales i Coderch (Barcelona, 1943) és un filòsof català.
El 1973 es doctorà en filosofia a la Universitat de Barcelona, on és professor des del 1968 i ha estat degà de la facultat de filosofia els períodes 1995–1998 i 2006-2009. Ha estat president de la Societat Catalana de Filosofia de l'Institut d'Estudis Catalans (1989-2001) i és coeditor del seu Anuari. És promotor de diverses iniciatives a l'entorn de l'estudi i el debat del pensament i de la formació, com ara els col·loquis de Vic, l'editorial Barcelonesa d'Edicions i la Fundació Relleu. Fou rector de la Universitat Catalana d'Estiu entre 2009 i 2013.

## Obra publicada

* Coneixement i situació (PPU, 1990)
* Introducció a la lectura de Leo Strauss. Jerusalem i Atenes, amb Josep Monserrat i Molas
* L'ensenyament platònic I: Figures i Desplaçaments (Anthropos, 1992)
* A la flama del vi. El convit de Plató, filosofia de la transmissió. Estudis sobre l'ensenyament platònic II (Barcelonesa d'Edicions, 1996)
* Hermenèutica i modernitat, col·laboració (2010)
* Aristòtil lector de Plató: incursions en el "fileb" platònic (Institut d'Estudis Catalans, 2011)
* La captivitat inadvertida (Galerada, 2013)

## Referències

* ↑ «Jordi Sales i Coderch». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Jordi Sales i Coderch». Societat Catalana de Filosofia. [Consulta: 2 juliol 2014].
* ↑ Vilarnau, Joaquim «Jordi Sales i Coderch,“Prada va néixer per quedar-se”». Tornaveu, 85, 01-08-2013. Arxivat de l'original el 2014-07-14 [Consulta: 2 juliol 2014].
* ↑ Ibáñez Puig, Xavier «Amics en bàndols enemics». Cultura (El Punt Avui), 20-06-2014, p. 6.

## Enllaços externs

* Jordi Sales i Coderch - Lloc web oficial
* Entrevista a El Matí Digital Arxivat 2014-12-22 a Wayback Machine.
# Redwood (Nova York)

Redwood és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 584 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Redwood tenia 584 habitants, 205 habitatges, i 160 famílies. La densitat de població era de 110,5 habitants per km².
Dels 205 habitatges en un 42,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61% hi vivien parelles casades, en un 11,7% dones solteres, i en un 21,5% no eren unitats familiars. En el 19% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,85 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,25.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,2% tenia menys de 18 anys, un 5% entre 18 i 24, un 31,7% entre 25 i 44, un 20,5% de 45 a 60 i un 11,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.850 $ i la renda mediana per família de 42.721 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.344 $ mentre que les dones 21.250 $. La renda per capita de la població era de 14.105 $. Entorn del 9,2% de les famílies i el 12,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Redwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Redwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ana Marcello Santos

Ana Marcello Santos (León, 19 de maig de 1984) és una política, diputada per Lleó al Congrés en la XI i XII Legislatures.

## Biografia

El 2004 es va diplomar en Treball Social per la Universitat de Lleó. Entre 2008 i 2015 va treballar com a coordinadora del servei d'ajuda a domicili. Ha format part d'un projecte d'economia social solidària i és activista en pro dels drets humans, especialment el dret a un habitatge digne. És diputada al Congrés per Lleó després de les eleccions generals de 2015 i 2016. Forma part de la Comissió de Pressupostos i és portaveu adjunta de la Comissió d'Ocupació i Seguretat Social i de la Comissió de Sanitat i Serveis Socials.

## Referències

* ↑ «Ana Marcello Santos» (en castellà). Podemos. Arxivat de l'original el 2018-08-12. [Consulta: 19 juliol 2017].
* ↑ «Cinco escaños para cuatro en León» (en castellà). La Crítica, 03-12-2015 [Consulta: 19 juliol 2017].
* ↑ «Ana Marcello» (en castellà). Unidos Podemos. Arxivat de l'original el 2017-08-21. [Consulta: 19 juliol 2017].
* ↑ «Así es la lista de candidatos a las primarias que propone Pablo Iglesias». eldiario.es, 09-07-2015 [Consulta: 19 juliol 2017].
* ↑ «Marcello Santos, Ana» (en castellà). Congreso de los Diputados. [Consulta: 19 juliol 2017].