OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa Carles Socias

La Casa Carles Socias és un edifici de Cerdanyola del Vallès (Vallès Occidental) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de tipus senzill entre mitgeres i de planta baixa. La façana té una composició simètrica, amb tres obertures rectangulars que presenten decoració ceràmica. L'obertura central, amb un petit vestíbul, és la porta d'accés i a banda i banda hi ha finestres. Damunt la línia d'imposta hi ha les cambres d'aire i a la part superior, el conjunt es completa amb una cornisa motllurada i una barana esglaonada.

## Història

La construcció d'aquest edifici data d'inicis del segle xx. La Rambla de Montserrat conserva cases d'aquella època que són una bona mostra de la incorporació d'elements del modernisme i el noucentisme a l'arquitectura de tipus popular.

## Referències

* 1 2 «Casa Carles Socias». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 abril 2019].
# Al-Mustakfí (abbàssida)

Abu-l-Qàssim Abd-Al·lah al-Mustakfí bi-L·lah —àrab: أبو القاسم عبد الله المستكفي بالله, Abū l-Qāsim ʿAbd Allāh al-Mustakfī bi-Llāh—, més conegut per la primera part del seu làqab com al-Mústakfi (905-950), fou califa abbàssida de Bagdad (944-946). Era fill del califa al-Muktafí (902-908) i d'una concubina esclava grega anomenada Ghusn.
El cap de les tropes turques de Bagdad, Tuzun, va deposar i cegar el califa al-Muttaqí (940-944) i va posar al tron el seu cosí al-Mustakfí de 41 anys (11 d'octubre del 844). El tresor estava buit i els caps turcs feien i desfeien com volien. La població de Bagdad s'havia reduït i enfrontava greus problemes econòmics, fins i tot fam. Els buwàyhides amenaçaven l'Iraq. Tuzun va morir l'agost del 945 però llavors el califa va caure sota el control del nou comandant Ibn Shirzad. El califa es va ocupar d'eliminar el seu parent al-Fadl, que representava els interessos d'al-Muttaqí i al-Mutí, fills del califa al-Múqtadir (908-932), que va haver de fugir i la seva casa fou demolida.
El desembre del 945 el cap buwàyhida Ahmad es va presentar a Bagdad i el califa li va haver d'atorgar el làqab de Muizz al-Dawla, i títols semblants als seus dos germans, i el seu nom fou inclòs a les monedes i a la khutba. Muizz al-Dawla fou nomenat amir al-umara amb l'autoritat absoluta sobre l'Iraq. Això va alarmar els hamdànides de Mossul i Alep, que van reconèixer com a califa l'enderrocat al-Muttaqí.
Muizz al-Dawla va acusar el califa de complotar amb altres oficials daylamites. És possible que fos cert o que fos simplement una excusa, però el califa fou deposat i cegat (29 de gener del 946 és la data més admesa, però algunes fonts ho retarden al març) i va posar al-Mutí al tron. Al-Mustakfí va morir empresonat el setembre del 949.

## Referències

* W. Muir, The Caliphate: Its Rise, Decline and Fall, from Original Sources (1892)
* Henry Frederick Amedroz, David Samuel Margoliouth, Ibn Miskawayh, Ahmad ibn Muhammad, Rudhrawari, Abu Shuja Muhammad ibn al-Husayn, "The eclipse of the Abbasid caliphate; original chronicles of the fourth Islamic century", 1920
# Can Collell

Can Collell és una masia cap al sud del nucli urbà de la població de Cabanelles, prop del límit comarcal amb el Pla de l'Estany, amb accés des de la carretera GIP-5121. Segons el Pla Especial d'identificació i regulació de masies i cases rurals de l'ajuntament de Cabanelles Can Collell és una edificació del 1700, encara que presenta ampliacions i reformes posteriors.
Edifici de planta rectangular amb la coberta de teula dues vessants i distribuït en planta baixa i pis. Presenta un petit edifici bastit a l'extrem de tramuntana de la façana principal, unit a la casa mitjançant una coberta d'un sol vessant i utilitzat de pallissa. L'espai situat entre la casa i el paller s'utilitza a modo de porxo obert per les dues bandes i presenta un altell bastit amb una solera de bigues i llates de fusta. Per accedir al porxo per la banda de tramuntana hi ha una gran arc de mig punt bastit amb lloses de pedra i pedra desbastada. La façana principal, orientada a llevant, presenta un portal d'accés d'arc de mig punt adovellat. A l'extrem de migdia n'hi ha un altre de rebaixat i de mida més petita, bastit en pedra. A l'extrem de tramuntana, les obertures són rectangulars i amb les llindes de fusta. Al pis, les finestres són rectangulars amb els brancals bastits en pedra desbastada i les llindes planes. La que està situada damunt del portal d'accés presenta la data 1559 gravada a la llinda, tot i que no és perfectament llegible. De la façana de ponent cal destacar una única finestra rectangular, emmarcada en pedra desbastada i amb un gran ampit motllurat. A l'interior hi ha estances cobertes amb sostres embigats. El vestíbul està cobert amb volta d'aresta emblanquinada, amb els murs de pedra vista i el paviment empedrat.
La construcció és bastida en pedra sense treballar de diverses mides i fragments de maons, disposat irregularment i lligat amb abundant morter de calç. A les cantonades de la façana principal hi ha pedres grans desbastades. Cal destacar el parament inferior de la façana de ponent, bastit en pedra desbastada disposada en filades regulars.

## Referències

* 1 2 3 «Can Cullel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Leonardville

Leonardville és una població dels Estats Units a l'estat de Kansas. Segons el cens del 2000 tenia 398 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Leonardville tenia 398 habitants, 167 habitatges, i 114 famílies. La densitat de població era de 591 habitants/km².
Dels 167 habitatges en un 29,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,1% hi vivien parelles casades, en un 8,4% dones solteres, i en un 31,7% no eren unitats familiars. En el 27,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,38 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,4% tenia menys de 18 anys, un 4,8% entre 18 i 24, un 28,6% entre 25 i 44, un 18,3% de 45 a 60 i un 21,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.875 $ i la renda mediana per família de 38.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.250 $ mentre que les dones 20.469 $. La renda per capita de la població era de 16.327 $. Entorn del 4,2% de les famílies i el 9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Leonardville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Leonardville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Fabio Casartelli

Fabio Casartelli (Como, Llombardia, 16 d'agost de 1970 - 18 de juliol de 1995) va ser un ciclista italià, professional des de 1993 fins al 1995.
Quan encara era amateur, va guanyar la medalla d'or a la prova en ruta als Jocs Olímpics de 1992. Del seu palmarès com a professional no en destaca cap victòria d'importància.
Durant la disputa de la 15a etapa del Tour de França de 1995 va patir una caiguda en el descens del Coll de Portèth d'Aspèth. El ciclista, que no portava el casc a causa de la calor, va patir importants lesions a la cara i el cap, va perdre el coneixement i mentre era evacuat en helicòpter a un hospital va perdre la vida.
La bicicleta que portava durant la seva caiguda es conserva a la capella de Madonna del Ghisallo.

## Palmarès

* 1991
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Costa Rica
* 1991
** 1r al Gran Premi Capodarco
* 1992
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Barcelona en Ruta individual
** 1r al Trofeu Zssdi
** 1r a la Coppa Cicogna
* 1993
** Vencedor d'una etapa a la Setmana Ciclista Llombarda

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1993. 107è de la Classificació general
* 1994. Abandona

### Resultats al Tour de França

* 1994. Abandona (7a etapa)
* 1995. Difunt (15a etapa)

## Referències

* ↑ de Dalmases, Javier «La reina de las tragedias». El Mundo Deportivo, 19-07-1995, p. 2 i ss. [Consulta: 27 octubre 2013].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Actiu

«Actiu» té aquests significats:
* Economia:
** Actiu (comptabilitat), bé o dret la titularitat del qual correspon a l'entitat comptable a conseqüència de fets passats
** Actiu corrent o actiu circulant, actiu que es pot vendre ràpidament a un preu predictible
** Actiu derivat
** Actiu financer
** Actiu subjacent
* Miscel·lània:
** Carbó actiu
** Filtre actiu, filtre electrònic que utilitza un o més components que proporcionen una certa amplificació del senyal d'entrada
** Zona activa, zona d'un enzim a la qual s'uneix el substrat bioquímic per a ser catalitzat o experimentar una altra reacció química
** Medi actiu, material on es produeix la inversió de població
** Principi actiu, compost del qual se n'esperen unes determinades característiques o accions
** Transport actiu
# Feixes de la Casota

Les Feixes de la Casota és un indret del terme de Sant Esteve de la Sarga, al Pallars Jussà, en el territori de l'antic poble, desaparegut, de Mont-rebei.
El lloc és quasi a l'extrem de ponent del terme, al nord-est del Congost de Mont-rebei, just al nord de la Masieta. La carretera local que ressegueix tots els llocs de la Feixa passa per aquest indret en la seva davallada cap a la Noguera Ribagorçana i el Congost de Mont-rebei.
És un conjunt de feixes que baixen gradualment cap al riu, que, antigament, estaven conreades.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Riu Piles

El riu Piles és un curt riu costaner del nord d'Espanya que discorre per la zona central del Principat d'Astúries, en el municipi de Gijón.
L'origen del seu nom podria provenir del terme d'origen llatí "Pilam" (llatí) ('pilastra, columna' o 'pila, pilón') que evoquen a les construccions que van ser necessàries per traspassar la seva llera.
# Casa Carlos Barral

La Casa Carlos Barral és un edifici del municipi de Calafell (Baix Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'un petita casa de planta baixa i pis amb una superfície de 45 metres quadrats aproximadament dins d'un solar rectangular amb un jardí amb pins. Al final del pati hi ha un garatge. Aquesta casa era, en el seu origen, una botiga de pescadors que va ser ampliada i modificada. Algunes transformacions són el canvi d'ubicació del primer tram d'escala, l'enderroc de l'envà de l'antiga cuina i l'afegit de la balconada de fusta del primer pis, la qual es va portar als anys 20 del segle xx des de les illes Canàries.

## Història

Antiga casa de pescadors que va ser propietat de Carlos Barral, escriptor i editor barceloní. Aquesta casa va ser centre de tertúlies i de creació literària. L'any 1999 va ser adquirida per l'Ajuntament de Calafell juntament amb un llegat documental i artístic i, des del 2004, es va convertir en casa-museu on es pot veure aquest llegat.

## Referències

* 1 2 «Casa Carlos Barral». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Museu Casa Barral». Ajuntament de Calafell. Arxivat de l'original el 2012-11-11. [Consulta: 1r setembre 2014].
* «Casa Carlos Barral». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Al-Mustansir

Al-Mustansir és el nom dels següents personatges:
* Al-Mustànsir (1192 - 1242), califa abbàssida de Bagdad (1226-42)
* Al-Mustànsir (? - 1262), califa abbàssida del Caire (1261-1262), sota la tutela dels mamelucs d'Egipte
* Al-Mustànsir (1029 - el Caire, 1094), califa fatimita al Caire (1036-1094)
* Muhàmmad al-Mustànsir (segle xiii), emir hàfsida
* Nizar ibn al-Mustànsir (1045- 1095/96), príncep fatimita, pretendent al tron califal, considerat imam legítim pels nizarites
# Cantó de Monts-sur-Guesnes

El cantó de Monts-sur-Guesnes és un cantó francès del departament de la Viena, situat al districte de Châtellerault. Té 11 municipis i el cap és Monts-sur-Guesnes.

## Municipis

* Berthegon
* Chouppes
* Coussay
* Dercé
* Guesnes
* Monts-sur-Guesnes
* Nueil-sous-Faye
* Pouant
* Prinçay
* Saires
* Verrue

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1951-1963 | M. Roy | UFF |
| 1963-2001 | Gilbert Roy | CD, després UDF-CDS |
| 2001- | Bruno Belin | divers droite, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2008 |
| 4.090 | 4.786 | 4.240 | 3.992 | 3.812 | 3.745 | 3.756 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Família dominica

La família dominica és el conjunt de religiosos i seglars que segueixen una vida inspirada en el carisma de Sant Domènec de Guzman i en l'esperit de la regla que va escriure per a l'Orde de Predicadors.
En general, els religiosos dominic basen la seva vida en quatre valors comuns, anomenats els Quatre Pilars de la Vida Dominica: la vida en comunitat, la pregària en comunitat, l'estudi i el servei.
En formen part:

## Frares i monges

* l'Orde de Predicadors, orde mendicant masculí format per frares
* les Monges Dominiques, que van ser fundades per Sant Domènec en 1206, abans que l'orde masculina. Al contrari que els frares, són un orde de vida contemplativa. Per influència de l'orde franciscà, van ser anomenades Segon Orde de Sant Domènec. Pròpiament, les monges i els frares formen l'Orde de Predicadors.

## Germanes i seglars: Tercer Orde de Sant Domènec

El tercer orde té dues branques principals, segons els seus membres siguin religiosos o seglars:
* la regular, o Terciaris Conventuals, homes o dones que viuen en comunitat i porten l'hàbit. Entre ells, hi ha diverses congregacions femenines de germanes dominiques, amb objectius d'apostolat: assistència, educació, etc.
* la secular, amb membres casats o solters, clergues o laïcs, que viuen la seva vida com els altres, però que en privat practiquen l'austeritat, la pregària d'acord amb l'orde dominicà i en segueixen les directrius. Els laïcs viuen d'acord amb una regla pròpia, la Regla de les Fraternitats Laïques de Sant Domènec, promulgada en 1987. És la cinquena regla dels seglars dominics; la primera va ser la de 1285.
** la Fraternitat Laica de Sant Domènec;
** alguns instituts seculars
** associacions laiques, com les Confraries del Sant Rosari.

## Notes

* ↑ http://laity.op.org/eng/library/RULELatinEnglish.pdf Arxivat 2009-03-20 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Lloc oficial
# Riera de la Selva

La Riera de la Selva és un curs fluvial situat al terme de la Selva del Camp a la comarca catalana del Baix Camp.
Neix a les muntanyes de L'Albiol i es forma a partir de l'aportació de diversos barrancs, barranc del Mas de Galofre, barranc del Salt, barranc de Rajadell, barranc de Vallverdú i el barranc del Gatellar, aquest últim nascut al Coll de la Batalla.
La riera baixa paral·lela a la carretera a Vilaplana (TP-7013) fins que creua la C-14 i a l'altura del Mas de Bertran s'ajunta amb el torrent de les Voltes per seguir fins al terme municipal de Vilallonga del Camp on es troba amb la riera del Burguet.
Passat Vilallonga la riera queda soterrada pel polígon nord del Complex petroquímic de Tarragona el qual el creua fins a desembocar al riu Francolí.

## Referències

* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 553. ISBN 8486387655.
# Casanova del Pujol

La Casanova del Pujol (escrit també Casa Nova del Pujol) és una masia, actualment enrunada, del poble de la Coma, al municipi de la Coma i la Pedra, a la Vall de Lord (Solsonès).

## Referències

* ↑ Bach, Antoni. Masies del Solsonès. Consell Comarcal del Solsonès, abril 1995. D.L.: L-418/95. , pàg. 224
* ↑ Aquesta és la denominació que apareix al Nomenclàtor i al llibre Bach, Antoni. Masies del Solsonès. Consell Comarcal del Solsonès, abril 1995. D.L.: L-418/95. , pàg.224
* ↑ Així hi apareix al mapa de l'ICC i al padró municipal
# Alfons de Requesens i Fenollet

Alfons de Requesens i Fenollet (Cervera, ca. 1570-Saragossa, 8 d'abril de 1639) va ser un religiós català, bisbe de Barbastre (1625-1639) i electe com a bisbe de Vic el 1639, sense arribar a prendre possessió.
Nascut a Cervera vers 1570. Va ser frare franciscà, un dels més destacats segons Sainz de Baranda. Va ser lector d'Arts i Teologia i va assolir els primers càrrecs de la província. El 1621 era bisbe de Rosan, seu titular de Dalmàcia, i bisbe auxiliar de Toledo.
Va ser bisbe de Barbastre entre 1625 i 1639. Poc després de la seva arribada, va hostatjar al rei Felip IV de Castella, que celebrava corts a Barbastre, al Palau Episcopal. El 1626 va reunir sínode diocesà i manà imprimir les seves constitucions, juntament amb les dels seus antecessors. Molt devot de la Mare de Déu del Pueyo, va fer gravar la seva aparició al seu escut d'armes i va finançar personalment la construcció de la capella major del santuari. També va consagrar la primera pedra el convent de la Mercè de Barbastre el 18 de juny de 1632.
Fou preconitzat al bisbat de Vic, però va morir el 8 d'abril de 1639 a Saragossa mentre es dirigia al seu nou destí. Va ser enterrat en aquesta ciutat, a la basílica del Pilar.

## Referències

* 1 2 3 4 «Requesens Fenollet, Alfons de (ca.1570-1639)» (en castellà). Portal de Archivos Españoles (PARES). Ministeri de Cultura i Esport. [Consulta: 25 juliol 2022].
* 1 2 Sainz de Baranda, Pedro. España Sagrada (en castellà). vol. 86. Madrid: Reial Acadèmia de la Història, 1862, p. 62-63.
* ↑ Fernández Collado, Ángel. Obispos de la provincia de Toledo (1500-2000) (en castellà). Toledo: Estudio Teológico de San Ildefonso, 2000, p. 191.
* ↑ Fernández-Xesta y Vázquez, Ernesto «Los Zaporta de Barbastro». Emblemata, vol. 8, 2002, pàg. 117-118. ISSN: 1137-1056.
* ↑ Ribera, Manuel Mariano. Centvria primera del Real, y Militar Instituto de la inclita religion de Nuestra Señora de la Merced Redempcion de Cautivos (en castellà). vol. 1. Barcelona: Pablo Campins, 1726, p. 575.
# Cantó de Montuèg

El cantó de Montuèg és un cantó francès del departament de Tarn i Garona, situat al districte de Montalban. Té 9 municipis i el cap és Montuèg.

## Municipis

* La Cort de Sent Pèire
* Bressòls
* Montuèg
* Escatalens
* Finhan
* Montbartièr
* Montbeton
* Sent Porquièr
* La Vila Dieu del Temple

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1982- | Jacques Moignard | PS | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Lee Morgan

Lee Morgan, trompetista i compositor estatunidenc de jazz, va néixer l'any 1938 a Filadèlfia i morí el 1972 a Nova York.
Lee Morgan va ser un nen prodigi del jazz. Als 18 anys s'incorpora al conjunt de Dizzy Gillespie, on hi deixa mostres del seu talent durant dos anys. A partir de 1956 comença a registrar àlbums com a líder pel segell discogràfic Blue Note, amb el qual va treballar principalment al llarg de la seva carrera. La seva principal influència va ser Clifford Brown.
Al mateix temps també actua com a sideman en diversos àlbums de Hank Mobley i en el Blue Train de John Coltrane. Va formar part dels Jazz Messengers d'Art Blakey durant diversos anys, prenent part en un dels àlbums de Blakey que és considerat unànimament una obra mestra del hard-bop, Moanin'.
Entre l'any 1961 i el 1963 la seva activitat musical és gairebé nul·la a causa de l'addicció a les drogues.
Morgan intenta apropar-se a l'estil d'avantguarda del jazz a inicis dels 60, tocant amb Grachan Moncur III en el disc Evolution i experimentant amb nous camins en alguns dels seus àlbums, com ara Search for the New Land (1964). Però l'enorme popularitat que aconseguí amb The Sidewinder (1963), el seu àlbum més reconegut, va fer-lo desistir de la via experimental. La cançó que dona nom al disc va entrar en les llistes d'èxits pop. The Sidewinder és una successió frenètica de ritmes alegres, dominats per la poderosa secció de vents que formen la trompeta de Morgan i el saxo de Joe Henderson. Tan enorme fou l'impacte d'aquest disc, que la Blue Note va intentar crear un subestil a partir d'ell. En la segona meitat dels 60 molts artistes de menys categoria es van limitar a copiar-ne la fórmula, però sense cap mena d'originalitat creativa i sense tenir la qualitat de Lee Morgan.
Lee Morgan va ser assassinat l'any 1972 per la seva dona durant una discussió en un popular club de jazz de Nova York.

## Discografia

Com a líder:
* The Cooker (1957)
* Candy (1957)
* Here's Lee Morgan (1960)
* Lee-Way (1960)
* The Sidewinder (1963)
* Search for the New Land (1964)
* The Gigolo (1965)
* The Procastinator (1967)
Com a sideman
* Blue Train (1957, John Coltrane)
* Sermon! (1958, Jimmy Smith)
* Night in Tunisia (1960, Art Blakey & The Jazz Messengers)
* Night Dreamer (1964, Wayne Shorter)
# Eugenio Barba

Eugenio Barba (Bríndisi, 1936) és un dramaturg i director de teatre italià establert a Dinamarca, cocreador del concepte d'antropologia teatral i fundador en 1964 del teatre Odin i en 1979 de l'ISTA, International School of Theatre Anthropology (Escola Internacional d'Antropologia Teatral), de la qual n'és és director, a Holstebro.
Alumne de Jerzy Grotowski, és considerat, amb Peter Brook, un dels últims grans mestres vius del teatre occidental. És un dels grans desenvolupadors del teatre físic.

## Referències

* ↑ Gaetano Oliva, Il laboratorio teatrale, LED Edizioni Universitarie, 1999, ISBN 978-88-7916-106-0 (italià)
* ↑ Through the Body: A Practical Guide to Physical Theatre, Dymphna Callery. Routledge, 2001. ISBN 9781854596307 (anglès)
* ↑ Physical theatre Arxivat 2013-10-24 a Wayback Machine. The Academy Literature and Drama Website (anglès)
# Adrian Hardy Haworth

Adrian Hardy Haworth (19 d'abril de 1767, Hull – 24 d'agost de 1833, Chelsea) va ser un entomòleg i botànic anglès.
El 1792 va residir a Little Chelsea, Londres, on es troba amb el naturalista William Jones (1750–1818) de qui va tenir molta influència. Va esdevenir Fellow de la Linnean Society of London el 1798.
En la recerca científica sobre lepidopters va ser l'autor de Lepidoptera Britannica (1803–1828).
El gènere de plantes Haworthia l'honora.

## Obres

* Synopsis Plantarum Succulentarum (London, 1812)
* Saxifragearum enumeratio (London, 1821)
* Lepidoptera Britannica (1803-1828)
* Observations on the Genus Mesembryanthemum (Londres, 1794)
La seva signatura abreujada com a botànic és Haw.

## Notes

* ↑ «Haworth, Adrian Hardy (1768–1833)». A: Oxford Dictionary of National Biography. online. Oxford University Press. DOI 10.1093/ref:odnb/12699. requereix subscripció o ser soci de la biblioteca pública del Regne Unit
* ↑ Natural History Museum, London

## Enllaços externs

* Google Books Papers by Howarth in Transactions of the Entomological Society of London Volume 1