OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Illa Cat

L'Illa Cat es troba en el centre de les Bahames i n'és un dels districtes, compta amb el punt a més alçària de les Bahames: el mont Alvernia a 63 m d'altitud.
Fins al 1925 aquesta illa s'havia conegut amb el nom d'illa de San Salvador (San Salvador Island), ja que es creia que es tractava de l'illa Guanahani. Des de 1925 San Salvador va passar a ser el nom, encara oficial, de l'illa Watling. Aquests canvis de nom reflecteixen la incertesa sobre el primer lloc exacte de desembarcament de Cristòfor Colom (el 12 d'octubre de 1492)
Compta, segons el cens del 2000, amb uns 1.600 habitants. La principal població és Arthur's Town lloc on passà la infantesa el famós actor negre Sidney Poitier. A l'illa Cat també hi va néixer el músic Tony McKay més conegut com a Exuma
Els primers colonitzadors europeus varen ser part dels que es van mantenir lleials al Regne Unit durant el procés d'independència dels Estats Units que hi arribaren el 1783. El nom de Cat prové del pirata Arthur Catt o potser de la gran quantitat de gats salvatges que hi havia.
Històricament l'economia es basava en el conreu del cotó, l'escorça de l'arbre anomenat localment cascarilla (Croton eluteria) s'exporta a Itàlia com un dels ingredients de la beguda alcohòlica anomenada Campari
# Iris albertii

Iris albertii és una espècie d'iris que es troba a l'Àsia central. Creix a la natura en estepes cobertes d'herbes a una elevació de 200 a 2000 metres, en llocs assolellats o semiombrejats. És un membre del subgènere iris, el que significa que és un iris barbut, i creix a partir d'un rizoma.
Creix fins a una alçada de la tija de 40 a 50 centímetres. Les fulles són de color verd blavós i de forma d'espasa, de 40 a 50 centímetres de longitud i de 2,5 a 3 centímetres d'ample. La inflorescència, produïda al maig, té forma de ventall i conté dues o tres flors. La planta sovint torna a florir a la tardor. Les flors produïdes són de lavanda a violeta porpra i vetes de color vermell-marró, amb barbes blanquinoses o blau pàl·lides. Les flors duren de dues a tres setmanes.

## Propagació

Els iris generalment es poden propagar per divisió, o per cultiu de llavors.

## Toxicitat

Igual que molts altres iris, la majoria de les parts de la planta són verinoses (rizomes i fulles) i, si s'ingereix per error, poden causar dolors estomacals i vòmits. A més, el maneig de la planta pot causar irritació de la pell o una reacció al·lèrgica.

## Referències

* ↑ Iris albertii in Ornamental Plants From Russia And Adjacent States Of The Former Soviet Union @ efloras.org
* ↑ «How to divide iris rhizomes». gardenersworld.com. [Consulta: 12 octubre 2015].
* ↑ David G. Spoerke and Susan C. Smolinske Toxicity of Houseplants, p. 236, a Google Books

## Enllaços externs

* Efloras.org: Iris albertii
* Signa note on Iris albertii Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
# Irit Dinur

Irit Dinur (en hebreu: אירית דינור) és una matemàtica israeliana. És professora d'informàtica a l'Institut Weizmann de Ciència. La seva recerca és en els fonaments de la informàtica i en combinatòria, i especialment en demostracions probables per probabilitat i en duresa d'aproximacions.

## Biografia

Irit Dinur va obtenir el seu doctorat al 2002 a l'escola d'informàtica de la Universitat de Tel-Aviv, sota el mentoratge de Shmuel Safra; la seva tesi duia per títol On the Hardness of Approximating the Minimum Vertex Cover and The Closest Vector in a Lattice. Va unir al Institut Weizmann després de visitar l'Institut d'Estudis Avançats de Princeton a Princeton, Nova Jersey, NEC, i la Universitat de Califòrnia, Berkeley.
Dinur va publicar l'any 2006 una demostració nova del teorema de PCP que era significativament més senzilla que demostracions anteriors del mateix resultat.

## Premis i reconeixements

El 2007, se li va donar el Premi Memomrial Michael Bruno en Informàtica de la mà de Yad Hanadiv. L'any 2012, va ser conferenciant del plenari del Congrés Internacional de Matemàtics. Al 2012, va guanyar el Premi Anna i Lajos Erdős en Matemàtiques, donat per la Unió Matemàtica d'Israel. Va ser William Bentinck-Smith Fellow de la Universitat Harvard del 2012–2013. Al 2019, va guanyar el Premi Gödel pel seu article "El teorema de PCP per amplificació de buit".

## Referències

* ↑ Faculty listing, Weizmann Institute Faculty of Mathematics and Computer Science, retrieved 2014-06-18.
* ↑ Research interests of faculty members, Weizmann Institute Faculty of Mathematics and Computer Science, retrieved 2014-06-18.
* ↑ School of Computer Science Thesis Repository Arxivat 2019-06-22 a Wayback Machine., Tel-Aviv University, accessed 2014-06-18.
* ↑ Radhakrishnan, Jaikumar; Sudan, Madhu «On Dinur's proof of the PCP theorem». Bulletin of the American Mathematical Society, 44, 1, 2007, p. 19–61. DOI: 10.1090/S0273-0979-06-01143-8.
* ↑ Michael Bruno Memorial Award recipients Arxivat 2018-10-12 a Wayback Machine., retrieved 2014-06-18.
* ↑ ICM2010 — Avila, Dinur, plenary lectures, Tim Gowers, 30 agost 2010.
* ↑ EMS e-News 4 setembre 2012 Arxivat 2013-06-12 a Wayback Machine., European Mathematical Society, retrieved 2014-06-18.
* ↑ Irit Dinur, Radcliffe Institute for Advanced Study, Harvard University, retrieved 2014-06-18.
* ↑ EATSC 2019 Gödel Prize, retrieved 2019-09-11.

## Enllaços externs

* Pàgina web Personal
* Turing Centennial 1: Irit Dinur, correu de convidat damunt Luca Trevisan blog "dins teoria" respecte de Dinur experiències com a lesbiana acadèmic
# Institució Alt Empordanesa per a l'Estudi i Defensa de la Natura

La Institució Alt Empordanesa per a l'Estudi i Defensa de la Natura (IAEDEN) és una entitat sense ànim de lucre ni vinculació partidista, i el seu finançament prové principalment de les quotes dels seus socis. Tot plegat implica molta feina, sempre recolzada en el voluntariat.
La IAEDEN, fundada el 1980 per membres del Grup de defensa dels aiguamolls empordanesos. Fruit de les seves campanyes s'ha assolit la protecció legal dels Aiguamolls de l'Empordà, l'Albera i el Cap de Creus. L'estiu del 2002 la IAEDEN impulsa la Plataforma Salvem l'Empordà per tal que més gent, no estrictament ecologista, ajudi a defensar el territori. Des de llavors totes les energies pel tema reivindicatiu la IAEDEN les canalitza des de Salvem l'Empordà.
Des de la IAEDEN es potencien també, activitats naturalistes per conèixer el patrimoni natural (cursos, xerrades, sortides, butlletí…), l'educació ambiental i el treball amb els infants i joves, a través del grup d'esplai (el GENI).
Actualment la IAEDEN està integrada en la Federació d'Ecologistes de Catalunya.

## Vegeu també

* Ecologistes de Catalunya
* No a la MAT
* Verges 2007

## Enllaços externs

* Web oficial
* Manifest del concert de Salvem 20 de setembre 2009-09-29.
# Isoperla cotta

Isoperla cotta és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels perlòdids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: el Canadà (Nova Brunswick, Nova Escòcia, Ontario, l'illa del Príncep Eduard i el Quebec) i els Estats Units (Massachusetts, Maine, Michigan, Carolina del Sud, Wisconsin i Virgínia Occidental).

## Referències

* ↑ Banks, 1906. Ent. News 17:175. «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Ricker, 1952. Ind.Univ.Pub.Sci.Ser. 18:1-200.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Seasonal Succession and Diversity of Stoneflies (Plecoptera) in Factory Brook, Massachusetts (anglès)
* ↑ Stoneflies of Michigan (anglès)
* ↑ Plecoptera (Stoneflies) of Michigan Arxivat 2012-02-26 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Stoneflies of Wisconsin (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ NatureServe (anglès)
* ↑ Flyfishing Entomology - North American Stoneflies (anglès)
* ↑ Perlodidae Species Listing (anglès)
* ↑ Stoneflies of the United States (anglès)

## Bibliografia

* Illies, 1966. Das Tierreich 82:399.
* Hitchcock, 1974. Bulletin of the State Geological Survey of Connecticut 107:196.

## Enllaços externs

* Insect Images (anglès)
# Isoperla coushatta

Isoperla coushatta és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels perlòdids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Arkansas, Delaware, Louisiana, Mississipi, Oklahoma i Texas.

## Referències

* ↑ Banks, 1906. Ent. News 17:175. «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Szczytko & Stewart, 1976. Gr. Bas. Nat. 36(4):211.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Arkansas Academy of Science Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Stoneflies of Delaware (anglès)
* ↑ Distribution Of The Stoneflies (Plecoptera) Of Delaware (anglès)
* ↑ Stoneflies of Louisiana (anglès)
* ↑ The Stoneflies (Plecoptera) of Louisiana (anglès)
* ↑ Stark, B.P. & A.B. Harrison, 2010. The Larva of Amphinemura alabama (Baumann) and new records of Nemouridae (Plecoptera) from Mississippi, U.S.A. Illiesia, 6(16):234-240. «PDF».
* ↑ The Stoneflies (Plecoptera) of Texas (anglès)
* ↑ Stoneflies of Texas (anglès)
* ↑ The Aquatic Invertebrates of Texas (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Stark, Bill P. / Robert W. Poole i Patricia Gentili, eds., 1997. Plecoptera. Nomina Insecta Nearctica: A Check List of the Insects of North America, vol. 4: Non-Holometabolous Orders. 643 - 664.
* ↑ NatureServe (anglès)
* ↑ Flyfishing Entomology - North American Stoneflies (anglès)
* ↑ Perlodidae Species Listing (anglès)
* ↑ Stoneflies of the United States (anglès)

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
# Jean Dufay

Jean Dufay (Blois, 18 de juliol de 1896 - Chaponost, 6 de novembre de 1967), va ser un astrònom i astrofísic francès.

## Biografia

Jean Dufay va acabar el seu primer cicle universitari el 1913. Va ser mobilitzat durant la Primera Guerra Mundial, resultant ferit. Després de la guerra, va reprendre els seus estudis universitaris i va obtenir el seu doctorat el 1928 amb el professor Charles Fabry. Jean Dufay va estudiar les nebuloses, les galàxies i el medi interestel·lar.
El 1925, mentre estava treballant amb el físic francès Jean Cabannes, va estudiar i va determinar l'altitud de la capa d'ozó.
Jean Dufay va començar a treballar com a astrònom de l'Observatori de Lió el 1929. Promogut a director el 1933, va conservar el càrrec fins a la seva retirada el 1966. El 1936 també va ser nomenat director del nou Observatori de l'Alta Provença, romanent en aquest lloc fins a 1965.
El 1963 va ser triat membre de l'Acadèmia de les Ciències de França.

## Eponimia

* El 1970, la Unió Astronòmica Internacional va donar el seu nom al cràter lunar Dufay.

## Bibliografia

* Étude de la lumière du fond du ciel nocturne, 1934.
* L'Observatoire de l'Université de Lyon (1932-1941), 1941.
* Le spectre du ciel nocturne dans le jaune et dans le rouge, de 5800 à 6900 Å, 1950.
* Nébuleuses galactiques et matière interstellaire, 1954.
* Spectroscopie: nouvelles mesures de la longueur d'onde des radiations rouges 1D2—3P2 et 1D2—3P1 de l'atome neutre d'oxygène dans la lumière du ciel nocturne, 1955.
* Contribution à l'étude du spectre du ciel nocturne dans le violet et le proche ultraviolet, 1955.
* Sur les variations d'intensité des raies H[alpha] et (N II) 6583 Å dans le spectre du ciel nocturne, 1961.
* Introduction à l'astrophysique des étoiles, 1961.

## Enllaços externs

* Necrològica de Jean Dufay
# Jacques de Longuyon

Jacques de Longuyon és autor d'una cançó de gesta, Les Vœux du paon, escrita el 1312 per Teobald de Bar, bisbe de Lieja. És una de les cançons de gesta més cèlebres del segle XIV que introdueix el concepte dels nou preuats.

## Vegeu també

* Longuyon

## Bibliografia

* Edward Billings Ham. Modern Language Notes. Three Neglected Manuscripts of the Voeux du Paon, 1931.
* Catherine Gaullier-Bougassas (dir.). Éditions Klincksieck. Les voeux du paon de Jacques de Longuyon. Originalité et rayonnement, 2010, p. 320 (Circare). ISBN 978-2-252-03775-1.
# Jean Vanier

Jean Vanier (Ginebra, 10 de setembre de 1928 - París, 7 de maig de 2019) va ser una personalitat cristiana que es dedicà a les persones amb una discapacitat intel·lectual: va crear les Comunitats de l'Arca el 1964, va fundar l'associació el 1968 Foi et Partage (Fe i Compartir) i Foi et lumière (Fe i Llum). També va ser en l'origen de la creació de l'associació Intercordia el 2000.

## Biografia

Fill de Georges Vanier, governador general del Canadà, i Paulina Vanier, Jean Vanier realitzar la major part dels seus estudis a Anglaterra, on visqué amb la seva família fins al començament de la guerra 39-45, quan el seu pares el repatrien al Canadà amb els seus quatre germans i la seva germana. Es va convertir en un oficial de la marina a la Royal Navy a Anglaterra, després a la Marina reial canadenca.
Va dimitir el 1950, i es va doctorar en filosofia a l'Institut catholique de Paris.
Va morir a París el 7 de maig de 2019.

### L'esdeveniment: l'Arca

La primera trobada de Jean Vanier amb persones amb problemes d'aprenentatge es va dur a terme el 1963 al psiquiàtric de Saint-Jean-les-Deux-Jumeaux als suburbis del sud de París. Aquí és on va conèixer a Raphael Simi i Philippe Seux. Les seves condicions de vida eren molt difícils. Afectat per aquesta gent, va decidir provar l'experiència de viure amb ells a Trosly-Breuil. A partir d'agost de 1964, en relació amb el pare Thomas Philippe, va fundar L'Arche, una associació per donar cabuda a persones amb discapacitat mental. L'Arche és present al món amb més de cent comunitats.

### Fe i Llum

Amb Marie-Hélène Mathieu, van fundar Foi et lumière (Fe i Llum), i va organitzar un primer pelegrinatge a Lorda el 1971.
Jean Vanier és també l'autor de diversos llibres d'inspiració cristiana, en la intersecció de l'antropologia, la psicologia i la filosofia.

### Intercordia

L'Associació Intercordia va ser fundada el 2000 per iniciativa de Jean Vanier per oferir als joves un any de formació a la universitat, perquè puguin adquirir una "pràctica de la pau" en conèixer altres persones, cultures, religions, en altres condicions socials.

## Premis i honors

* Membre de la Legió d'Honor
* Company de l'Orde del Canadà
* Membre de l'Ordre nacional del Quebec
* Premi Pau VI 1997
* Premi humanitari Rabí Gunther Plaut
* L'asteroide (8604) Vanier (en) porta el seu nom des de l'any 2010.

## Referències

* ↑ «L'Arche Page». Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 25 febrer 2013].
* ↑ «Jean Vanier, le fondateur de l’Arche, est mort» (en francès). La Croix, 07-05-2019. ISSN: 0242-6056.
* ↑ «Charte de l'association Intercordia». Intercordia.org.

## Enllaços externs

* «Jean Vanier (web oficial)». Arxivat de l'original el 2020-02-23. [Consulta: 24 febrer 2013].
# Ixos

Ixos és un dels gèneres d'ocells, de la família dels picnonòtids (Pycnonotidae).

## Llistat d'espècies

Segons el Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, 2023), aquest gènere conté 5 espècies:
* Ixos sumatranus - bulbul de Sumatra
* Ixos virescens - bulbul de Java
* Ixos malaccensis - bulbul d'Indonèsia
* Ixos mcclellandii - bulbul de McClelland
* Ixos nicobariensis - bulbul de les Nicobar

## Referències

* 1 2 Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela. «Bulbuls» (en anglès). IOC World Bird List v13.2. Congrés Ornitològic Internacional, 2023. [Consulta: 17 setembre 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 617. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Ixtapan (cràter)

Ixtapan és un cràter sobre la superfície de (951) Gaspra, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 11.9 ° de latitud nord i 86.9 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 0.7 km. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 2003 i fa referència a Ixtapan de la Sal, una ciutat a Mèxic amb balneari.

## Referències

* ↑ "Ixtapan (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Courbon, P.; Chabert, C.; Bosted, P.; Lindsley, K. Cave Books, Saint Louis. Atlas of the Great Caves of the World, 1989.
# Jean de Baroncelli

Marie Joseph Henri Jean de Baroncelli, Xè Marquès de Javon (16è districte de París, 25 de març de 1914 - Montpeller, 31 de juliol de 1998) és un escriptor i crític de cinema francès. Dedicat a la crítica cinematogràfica al diari le Monde del 1953 al 1983.

## Biografia

Nascut uns mesos abans de l'esclat de la Primera Guerra Mundial. A la mort del seu pare, el cineasta Jacques de Baroncelli, es convertiria en el Xè marquès de Baroncelli, [1] encara que el títol l'esmentava poc. La seva família provenia de la petita noblesa provençal amb orígens a la Toscana i havia prosperat gràcies al comerç durant el segle xix.
Va estudiar Dret i Humanitats al prestigiós École libre des sciences politiques (Sciences Po). Durant la dècada de 1940 va publicar diverses novel·les, inclosa Vingt-six hommes (1942) i Le disgracié (1946). Es va casar amb l'actriu de teatre Sophie Desmarets l'octubre de 1950 i la parella es va traslladar a una antiga granja que havia heretat al nord-oest de Montpeller, on durant els estius seguien un estil de vida de celebritats, amb festes freqüents. Tot i això, les gelades no estacionals del 1956 van arruïnar la collita del vi aquell any i es va haver de vendre gran part de les terres de conreu. Posteriorment continuaren venent terres, i la majoria de les 300 hectàrees havien estat venudes i desenvolupades per a habitatges a finals dels anys seixanta. Mentrestant, la filla de la parella, Caroline, va néixer el 1952.
Des del 1953 fins a 1983 va col·laborar regularment a Le Monde, proporcionant nombroses ressenyes de pel·lícules juntament amb entrevistes i articles d'investigació. Va formar part de diversos jurats de festivals de cinema (Berlín 1957, Canes 1958 i 1963, i Venècia 1961). En una etapa va ser membre del comitè organitzador del Festival Internacional de Cinema de Canes. També ha participat diverses vegades a la ràdio francesa sobre el programa d'art i de crítica "Le Masque et la Plume". Fou un dels primers col·laboradors de Libération, originalment un diari de la resistència, i membre fundador de l'Associació francesa dels cinemes d'art i d'assaig el 1955.

## Obres

* Vingt-six hommes, Paris, Grasset, 1942.
* Gilbert, 1945.
* Né en 1914, Paris, Grasset 1945.
* Le Disgracié, Paris, La Jeune Parque, 1946.
* Les Chevaliers de la Lune, Paris, Table ronde, 1950.
* L'Hispano blanche, Paris, Orban, 1988.

## Referències

* ↑ Archives de Paris 16e, acte de naissance numéro 341, année 1914 (page 11/19) (avec mentions marginales de mariage et de décès)
* 1 2 «Maître, fils, époux, père, veuf». Marquis Folco de Baroncelli (biography), 23-04-2008. [Consulta: 18 febrer 2016].
* ↑ «Jean de Baroncelli». biographie & informations. Babelio. [Consulta: 18 febrer 2016].
* 1 2 Olivier Rioux. «La Mosson a 50 ans : il était une fois La Paillade». Société anonyme des gazettes associées, SA (Gazette de Montpellier), 04-03-2015. Arxivat de l'original el 4 març 2016. [Consulta: 18 febrer 2016].
* ↑ « L'A.F.C.A.E, 50 ANS D'AMOUR DU CINEMA » Arxivat 2010-09-20 a Wayback Machine., consultat 19 de gener de 2012.
# Jean Hermann

Johann, o Jean, Hermann, o Herrmann, (31 de desembre de 1738 a Barr, Alsàcia – 4 d'octubre de 1800 a Estrasburg) va ser un metge i naturalista francès alsacià.
Era fill d'un pastor luterà. L'any 1769 va ser nomenat professor de medicina de L'Escola de Salut Pública a Estrasburg, el 1778, professor de filosofia el 1784, per succeir Jacob Reinbold Spielmann en la càtedra de química, història natural i materia medica. l'any 1794 va esdevenir professor de botànica i matèria medica en la nova Escola de Medicina.
Va ser l'autor de Tabula affinitatum animalium (1783), títol complet: Tabula affinitatum animalium... cum annotationibus ad historiam naturalem animalium augendam facientibus.
Observationes zoologicae quibus novae complures va ser publicat el 1804 pòsthumamente.
Va ser membre de nombroses societats científiques i va mantenir correspondència amb nombrosos naturalistes com Johann David Schöpf (1752-1800), Eugen Johann Christoph Esper (1742-1810) i Johann Jacob Ferber (1743-1790).
Les seves col·leccions i la biblioteca de 18.000 volums formaren la base del Museu d'Història Natural de la ciutat d'Estrasburg.
Hermann també estava encarregat del Jardí Botànic d'Estrasburg. Aquest jardí botànic va estar amenaçat de ser tancat durant la Revolució francesa, però Hermann es va esforçar a salvar-lo.
La seva col·lecció zoològica, que inclou 200 mamífers, 900 ocells, més de 200 rèptils, molts peixos,animals invertebrats i plantes assecades, va ser comprat per la ciutat d'Estrasburg el 1804, i va ser la base de Museu Zoològic d'Estrasburg.
El seu germà, Jean-Frédéric Hermann (1743–1820), va ser batlle d'Estrasburg.
El seu fill, Jean-Frédéric Hermann (1768–1793), hauria seguit els passos professionals del seu pare però morí molt jove durant la Revolució francesa.
El cognom Hermann es recorda especialment a través de l'epítet específic, hermanni de Testudo hermanni, la tortuga mediterrània.

## Referències

* ↑ «Jean Hermann (1738–1800)». University of Strasbourg. [Consulta: 1r desembre 2013].
* ↑ Liste des correspondants d'Hermann
* ↑ Claude Viel. «Le cabinet d'histoire naturelle de Jean Hermann à Strasbourg». Revue d'histoire de la pharmacie, 1989. [Consulta: 1r desembre 2013].
* ↑ Herrm. Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* Damkaer, D. M. 2002 The Copepodologist's Cabinet. A Biographical and Bibliographical History. Philadelphia, American Philosophical Society : XIX+1-300, Figs. 93–96, Portrait
* Rose, H. J. 1850, New General Biographical Dictionary. 8