OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Base militar del Puig Major

La base militar del Puig Major és una base de vigilància del trànsit aeri militar i civil creada el 1957, situada al Puig Major, dins del parc natural de la serra de Tramuntana de Mallorca. Està ubicada a 1.445 metres sobre el nivell del mar en el municipi d'Escorca, si bé Sóller el reivindica també com una de les referències paisatgístiques que coronen la seva vall.
La base està integrada per l'Esquadró de Vigilància Aèria 7 (EVA-7) que és una unitat de primera línia de combat de l'exèrcit de l'aire, depenent del Ministeri de Defensa d'Espanya. Disposa d'un radar que forma part de la xarxa de l'Estat i està integrat al sistema de defensa de l'Organització del Tractat de l'Atlàntic Nord (OTAN). La informació de situació de totes les aeronaus que estan volant en l'espai aeri espanyol i de l'OTAN s'envia a centres de control militars i civils.

## Història

Les obres de construcció van començar el 1957 i van concloure el 1959. El radar es va activar l'1 de juliol de 1959 per la unitat militar americana 880th Aircraft Control and Warning Squadron.
La creació de la base va suposar la construcció de la carretera que va de Sóller al Puig Major amb un túnel de 380 metres de longitud i una inversió de 59 milions de pessetes, i fou inaugurada pel ministre d'Obres Públiques, Jorge Vigón el 1960. També es va construir l'embassament de Son Torrella que abasteix la base militar i la carretera que puja cap al més alt de la muntanya. L'empresa americana Tumco Española va desenvolupar totes les obres de fàbrica, la construcció de la base militar i l'estació del radar. Posteriorment es va encarregar del seu manteniment. Artificiers militars nord-americans van eliminar els últims nou metres per arribar al cim i van aplanar el terreny per aconseguir una base d'assentament àmplia on van instal·lar un radar analògic de vigilància AN-FPS 100 i un altre d'altura AN-6.
El maig de 1960, poc després d'entrar en servei, Francisco Franco i la seva dona Carmen Polo van visitar la base militar, acompanyats per l'almirall Carrero Blanco, ministre de la Presidència.
La base va començar a controlar un ampli espai de la Mediterrània occidental, una zona neuràlgica del Flanc Sud de l'OTAN, amb uns quatre-cents quilòmetres de radi d'acció. A la fi de 1964, l'operativitat dels equips d'avís i control electrònic de l'espai aeri van passar a ser responsabilitat espanyola. El mateix va passar amb els edificis, instal·lacions i equips, després de signar-se la recepció del conjunt, el gener de 1965.
La presència militar nord-americana va quedar reduïda a un petit destacament fins al 1993, quan va passar a mans espanyoles l'estació de comunicacions troposfèriques. Fita important d'aquesta unitat és la projecció del sistema manual de control al automàtic, iniciat el 1970 i culminat el 1977. Els seus dos radars, ocults per dues esferes o radoms, són coneguts popularment com «ses bolles».

## Referències

* ↑ «Mallorca: Estación en el Puig Major» (en anglès). [Consulta: 25 maig 2019].
* ↑ Mora Sóller, J. «Los secretos del Puig Major». Diario de Mallorca, 01-03-2014. [Consulta: 25 maig 2019].

## Vegeu també

* Base militar del Pení
# Ramey

Ramey és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 525 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Ramey tenia 525 habitants, 207 habitatges, i 156 famílies. La densitat de població era de 225,2 habitants/km².
Dels 207 habitatges en un 32,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,9% hi vivien parelles casades, en un 11,1% dones solteres, i en un 24,6% no eren unitats familiars. En el 22,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,6% tenia menys de 18 anys, un 7,8% entre 18 i 24, un 27,6% entre 25 i 44, un 20,6% de 45 a 60 i un 19,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.167 $ i la renda mediana per família de 36.563 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.000 $ mentre que les dones 20.000 $. La renda per capita de la població era de 14.101 $. Entorn del 7,5% de les famílies i el 10,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ramey». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ramey». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Elmwood (Nebraska)

Elmwood és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 668 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Elmwood tenia 668 habitants, 254 habitatges, i 182 famílies. La densitat de població era de 678,7 habitants per km².
Dels 254 habitatges en un 33,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,2% hi vivien parelles casades, en un 7,1% dones solteres, i en un 28,3% no eren unitats familiars. En el 25,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,63 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,9% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 27,1% entre 25 i 44, un 18,9% de 45 a 60 i un 17,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.132 $ i la renda mediana per família de 46.875 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.250 $ mentre que les dones 28.750 $. La renda per capita de la població era de 17.662 $. Aproximadament el 3,9% de les famílies i el 6,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Elmwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Elmwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Llancarfan

Llancarfan és una vil·la rural situada al county borough de Bro Morgannwg, Gal·les. El poblet, situat a l'oest de Y Barri i al costat de Y Bont-faen, disposa d'un Pub i d'una coneguda església parroquial, del segle vi, dedicada a Sant Cadoc, famosa pel seu ensenyament. Cainnech of Aghaboe, Caradoc de Llancarfan i molts altres gal·lesos dedicats a la religió hi han estudiat al llarg del temps. Al cens del 2001, el poble de Llancarfan tenia 736 habitants.
L'espaiosa església, que a l'Edat mitjana tardana pertanyia a l'Abadia de Gloucester, conté una pica baptismal, així com restes molt interessants del cor alt, ara adaptat com a retaule. A principis del 2008, uns arquitectes van descobrir pintures murals d'origen medieval sota capes blanquejadores, inclosa una de les tres úniques representacions de Sant Jordi trobades a les esglésies de Gal·les. Actualment les tasques de conservació i restauració intenten revelar tot el contingut del mural.

## Referències

* ↑ «Llancarvan». A: Charles Herbermann. Catholic Encyclopedia. Nova York: Robert Appleton Company, 1913.
* ↑ «Parish Headcounts: Llancarfan». Neighbourhood Statistics. Office for National Statistics. Arxivat de l'original el 4 de juny 2012. [Consulta: 23 desembre 2012].

## Enllaços externs

* St Cadoc's Church, Llancarfan
* Llancarfan Society Web Page
# Tothom m'odia

Tothom m'odia (títol original en anglès, All My Friends Hate Me) és una pel·lícula de comèdia de terror britànica del 2021 dirigida per Andrew Gaynord i escrita per Tom Palmer i Tom Stourton, que també protagonitza la pel·lícula. Es va exhibir per primer cop al Festival de Cinema de Tribeca del 2021. Es va estrenar l'11 de març de 2022 als cinemes amb un llançament digital el 25 de març. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Repartiment

* Tom Stourton com a Pete
* Georgina Campbell com a Fig
* Joshua McGuire com a George
* Antonia Clarke com a Claire
* Kieran Hodgson com a Graham
* Charly Clive com a Sonia
* Dustin Demri-Burns com a Harry
* Christopher Fairbank com a Norman
* Graham Dickson com a Archie

## Referències

* ↑ «All My Friends Hate Me - LFF 2021 Review» (en anglès britànic). One Room With A View, 11-10-2021. Arxivat de l'original el 9 March 2022. [Consulta: 9 març 2022].
* ↑ «'All My Friends Hate Me' Trailer: Social Anxiety Becomes A Great Horror». theplaylist.net. Arxivat de l'original el 26 February 2022. [Consulta: 9 març 2022].
* ↑ Hipes, Patrick. «Tribeca Horror Comedy All My Friends Hate Me Gets U.S. Deal With Super Ltd». Deadline, 30-07-2021. Arxivat de l'original el 13 March 2022. [Consulta: 13 març 2022].
* ↑ «All My Friends Hate Me». Goita què fan, ara!. [Consulta: 15 setembre 2023].
# Vilfredo Pareto

Vilfredo Pareto (París, 15 de juliol de 1848 - Céligny, 19 d'agost de 1923) fou un economista i polític italià, sobretot conegut per la teoria de l'òptim de Pareto.
Fill d'un genovès (exiliat voluntari a París per motius polítics) i d'una francesa, quan els seus pares van retornar al Piemont va fer els estudis secundaris a l'Istituto Leardi de Casale Monferrato, on va ser deixeble destacat del matemàtic Ferdinando Pio Rosellini.
Després d'estudiar enginyeria a la Universitat de Torí (1870), va treballar als ferrocarrils i en la siderúrgia, es va dedicar a la política, va viatjar i assolir una àmplia cultura, fou lector d'economia a la Universitat de Florència (1886) i succeí Léon Walras a la càtedra d'economia política de la Universitat de Lausana (1893).
Ha destacat per ser un dels primers científics a aplicar el mètode matemàtic a la teoria econòmica i a la sociologia. El seu ideari polític exigia el govern d'una elit, cosa que va propiciar que acabés a les files feixistes de Benito Mussolini, qui el nomenà senador vitalici, tot i que sempre mantingué la seva posició crítica i independent.
És molt coneguda la seva llei sobre la distribució estadística de les rendes, coneguda com a òptim de Pareto, definit com a aquella situació en què hom no pot millorar la seva situació sense empitjorar la d'altri. Teòricament, tot sistema liberal ha de tendir de manera natural a la Pareto-eficiència i, per tant, a un aprofitament òptim dels recursos.
Una altra de les seves aportacions va ser el desenvolupament del Diagrama de Pareto. Així mateix, la seva posició respecte a la intercomparabilitat de les satisfaccions entre diferents individus va ser una de les causes principals de l'escissió del liberalisme entre les escoles austríaca i americana.
El 1906 va fer la famosa observació que a Itàlia el 80% de la propietat estava en mans del 20% de la població. Més tard aquesta relació va ser generalitzada pel Dr. Joseph Juran i altres, que varen crear el que avui es coneix com a principi de Pareto.

## Obres

* 1896-1897 Cours d'économie politique
* 1902 Les systémes socialistes
* 1906 Manuale d'economia polititica
* 1911 Le mythe vertuiste et la littérature immorale (sobre la censura literària)
* 1916 Trattato di sociologia generale
* 1920 Fatti e teorie
* 1921 Transformazione della democrazia

## Referències

* ↑ «Vilfredo Pareto». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Giacalone-Monaco, Tommaso «Ricerche intorno alla giovinezza di Vilfredo Pareto». Giornale degli Economisti e Annali di Economia, Vol. 25, pàg. 101-102. ISSN: 0017-0097.
# Belevi

Belevi fou un mausoleu construït per Lisímac de Tràcia a Esmirna. No hi fou enterrat a la seva mort a Curopedi (281 aC) però probablement va servir de lloc d'enterrament del selèucida Antíoc II Theós.

## Referències

* ↑ «Belevi Mausoleum - Livius». [Consulta: 30 desembre 2018].

## Enllaços externs

* Belevi Mausoleum (anglès)
# Quint Fulvi Flac (cònsol 180 aC)

Quint Fulvi Flac (llatí: Quintus Fulvius Cn.f. Flaccus) va ser un polític i militar romà del segle ii aC. Formava part de la gens Fúlvia, una de les més distingides gens romanes d'origen plebeu, i era de la família dels Flac. Era fill de Gneu Fulvi Flac, militar i pretor.
Quint Fulvi Flac va acompanyar fins a Roma l'any 197 aC, per ordre del senat al legat de Filip V de Macedònia. L'any 189 aC va ser edil, i el 187 aC pretor a Sardenya. Va ser tres vegades candidat a cònsol càrrec que finalment va obtenir el 180 aC (cònsol sufecte) en el lloc del seu padrastre Gai Calpurni Pisó que havia mort. Va córrer el rumor que Pisó havia estat enverinat per la seva dona Hostília Quarta, la mare de Quint Fulvi, per deixar lloc al seu fill.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XL, 37, 1
# Barracons milícies (Darnius)

Els Barracons milícies és una obra de Darnius (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edificis aïllats situats a la sortida del poble. És un conjunt de diversos edificis que tenien diferents funcions: oficines, pavelló per a oficials, barracons etc. Els que es conserven en més bon estat són els barracons. Es tracta d'edificis de planta rectangular, d'una sola planta, fets de maó i arrebossats de ciment, i amb coberta a una vessant arronida. La coberta no s'ha conservat, però sí la resta de la construcció a on podem apreciar una obertura per la porta i dues finestres quadrades a cadascun dels edificis.

## Referències

* ↑ «Barracons milícies». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 octubre 2017].
# Rasa de la Font del Martí

La rasa de la Font del Martí és un afluent de la rasa del Barranc (que al seu torn ho és del Riard que, al seu torn, ho és de la Ribera Salada). Neix a 897 m d'altitud al vessant meridional de la serra de la Móra, agafa la direcció N-S i desguassa per la dreta a la rasa del Barranc, a 703 m d'altitud i a 150 m al SE de la masia de Solanelles.

## Enllaços externs

* Fragment del mapa de l'Institut Cartogràfic de Catalunya que inclou la zona recorreguda per aquesta rasa Arxivat 2012-04-13 a Wayback Machine.
# Elsa Öhrn

Elsa Öhrn (Suècia, 22 de març de 2003) és una actriu sueca.
La carrera d'actriu d'Öhrn va començar l'agost del 2020 amb la seva aparició a la pel·lícula Berts dagbok. La seva primera gran oportunitat va arribar l'any següent amb un paper entre el repartiment principal a Vinterviken. El 2023, es va saber que actuava a Ett sista race.

## Filmografia

* Berts dagbok (2020)
* Vinterviken (2021)
* Ett sista race (2023)

## Referències

* ↑ Skarin, Sandra; Lunqvist, Mathilda. «Elsa Öhrn och Mustapha Aarab – de gör huvudrollerna i nya "Vinterviken"» (en suec). Nyheter24, 10-09-2021. [Consulta: 18 març 2023].
* ↑ Åström, Louise. «Elsa Öhrn om huvudrollen som Elisabeth i Vinterviken» (en suec). Elle, 02-09-2021. [Consulta: 18 març 2023].
* ↑ Andersson, Jan-Olov. «Bakom kulisserna på nya svenska storfilmen» (en suec). Aftonbladet, 15-06-2022. [Consulta: 18 març 2023].
# Tomàs Caballé i Clos

Tomàs Caballé i Clos (Barcelona, 1870 - Barcelona, 4 d'agost de 1951) va ser un escriptor, periodista, advocat, historiador i cronista català.
Professionalment, exercí d'advocat criminalista i també col·laborà en la premsa barcelonina, a periòdics com “El Liberal” o “El Diluvio”, sovint amb el pseudònim de "Fermín". El 1930 era el president del “Partido Liberal Romanonista”. Després del 1939 publicà llibres de records: Barcelona de antaño (1944), La criminalidad en Barcelona (1885-1908) (1945), Los viejos cafés de Barcelona (1946) i José Anselmo Clavé y su tiempo (1945). També va publicar Barcelona roja: dietario de la revolución (julio 1936-enero 1939), un dietari dels fets quotidians de l'època de la Guerra Civil, a Catalunya, explicats a la manera d'una crònica. Una anècdota o curiositat respecte a aquest llibre és el fet que tenia preparades dues introduccions diferents segons quin fos el bàndol vencedor de la guerra. L'editorial Freixent va publicar pòstumament El Belén catalán espejo del Belén mundial. També fou organitzador d'alguna de les edicions de l'Exposició Universal de Barcelona.
El 1950 rebé de l'Ajuntament de Barcelona el títol de Cronista de la vila de Barcelona.
Es va casar amb Assumpta Vilardell i Arpa. Fou president honorari de la Societat Coral Euterpe i de l'Associació d'Amics de la Ciutat de Barcelona. Fou també president del Centre Liberal Radical Català.

## Referències

* 1 2 «Necrología - Don Tomás Caballé y Clos». La Vanguardia, 05-08-1951, pàg. 16.
* 1 2 «Tomàs Caballé i Clos». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Roig i Llop, Tomàs. El meu viatge per la vida 1939-1975. Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2005, p. 214–215. ISBN 978-84-8415-719-9 [Consulta: 19 gener 2020].
* ↑ «La conmemoración del LXIV aniversario de la Exposición Universal». La Vanguardia (Hemeroteca), 21-05-1952, pàg. 14 [Consulta: 19 gener 2020].
* ↑ Pauné, Meritxell M.; Colomé, Silvia «Una década sin cronista oficial de Barcelona». La Vanguardia, 02-07-2016 [Consulta: 19 gener 2020].
* ↑ «Els últims cronistes oficials de la ciutat». B.MM - Quadern Central, Núm. 65, 2005, pàg. 60 [Consulta: 18 gener 2020].
* ↑ «Gacetillas». La Vanguardia, 01-02-1933, pàg. 10.
# Viles de la república de la Xina

Divisions administratives de la República de la Xina :
| Províncies (Govern suspés) | Províncies (Govern suspés) | Províncies (Govern suspés) | Províncies (Govern suspés) | Províncies (Govern suspés) | Municipis especials | Municipis especials |
| Comarques | Comarques | Comarques | Comarques | Ciutats provincials | Municipis especials | Municipis especials |
| Viles indígenes | Viles rurals | Viles urbanes | Ciutats comarcals | Districtes | Districtes | Districtes indígenes de muntanya |
| Veïnats rurals | Veïnats rurals | Veïnats urbans | Veïnats urbans | Veïnats urbans | Veïnats urbans | Veïnats urbans |
| Barris |||||||
Les viles, o simplement municipis, són divisions administratives de tercer nivell de la república de la Xina. Les viles es troben jeràrquicament sota les comarques i tenen la mateixa consideració legal que les ciutats comarcals. Després de la segona guerra mundial i fins a l'actualitat, s'establiren les següents viles, basades en els municipis japonesos anteriorment vigents a Taiwan:
* Vila urbana (鎮, Zhèn): 41 municipis.
* Vila rural (鄉, Xiāng): 122 municipis.
* Vila indígena de muntanya (山地鄉, Shāndì xiāng): 24 municipis.
Tot i que les lleis locals no estableixen una normativa clara que les definisca, generalment tot i no arribar al nivell de les ciutats comarcals les viles urbanes tenen una població més gran, així com un comerç i indústria major, que les viles rurals. Sota les viles encara hi ha un quart nivell, els anomenats veïnats, que poden classificar-se en rurals a les viles indígenes de muntanya o a les rurals i urbans a les viles urbanes, les ciutats comarcals i als districtes.
A data de 2022, existeixen en total 184 viles, de les quals 38 són urbanes; 122 són rurals i 24 són viles indígenes de muntanya. D'aquestes viles, 174 (de les quals 35 urbanes i 118 rurals) es troben a la província de Taiwan; i les restants 10 viles (de les quals 3 urbanes i 4 rurals) estàn a la província de Fukien. Penghu i Lientxiang són les uniques comarques sense viles urbanes.

## Referències

* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«» (en xinès (Taiwan)), 21-03-2011. [Consulta: 23 juliol 2019]. «「鄉鎮」之英譯「Township」。»
* ↑ «Local governments». [Consulta: 4 desembre 2020].
* ↑ «Glossary of Names for Admin Divisions». The Ministry of Interior of ROC. [Consulta: 6 juny 2015].
# Belesar (Chantada)

San Bartolomeu de Belesar és una parròquia i localitat del municipi gallec de Chantada, a la província de Lugo. Es troba a la vora dreta del riu Miño. Just al davant però a l'altra vora del riu, unit per un pont, es troba el llogaret homònim pertanyent al municipi d'O Saviñao. Ambdós donen nom a l'embassament de Belesar, situat 4,5 km riu amunt.
El 2015 tenia una població de 23 habitants agrupats en dues entitats de població: Belesar (5 hab.) i A Ermida (18 hab.).

## Referències

* ↑ «Instituto Galego de Estatística». Arxivat de l'original el 2016-01-09. [Consulta: 24 setembre 2016].
# Radi

«Radi» té aquests significats:
* Radi (geometria), segment que s'estén des del centre del cercle o esfera fins al seu límit
* Radi (os), os de les extremitats anteriors dels vertebrats
* Astronomia:
** Radi de Schwarzschild, radi en què hauria d'estar comprimida una massa per tal que l'objecte en qüestió esdevingués un forat negre
** Radi solar, unitat de longitud emprada en astronomia i astrofísica per a mesurar el radi d'estrelles i objectes astronòmics de grans dimensions
* Biografies: Ar-Radi (910-941), califa abbàssida de Bagdad (934-980)
* Química:
** Radi (element), element químic de símbol Ra
** Radi atòmic, distància des del centre del nucli atòmic a l'orbital electrònic més extern d'un àtom que estiga en equilibri
** Radi covalent, meitat de la distància entre dos àtoms que formen un enllaç covalent
** Radi de Bohr, mínima distància entre el nucli i l'òrbita possible més petita, de l'electró de menor energia
** Radi de van der Waals, radi d'una esfera sòlida imaginària emprada per a modelitzar l'àtom
# Beatriu de Bas

Beatriu de Bas, coneguda també com a Beatriu de Milany, (c.1070-1142) fou vescomtessa de Bas.
Filla del vescomte de Besalú de Udalard I i d'Ermessenda, senyora de Beuda i Montagut. L'any 1100 es va casar amb Ponç I de Cervera, castlà del castell de Cervera, senyor dels castells de Ferran, Malacara, Sant Esteve i l'Espluga de Francolí.
El 1127 va heretar el vescomtat de Bas, al morir el seu renebot Pere I de Bas sense descendència.
Amb Ponç tingueren els següents fills:
* Pere I de Cervera (-1137), vescomte de Bas
* Ponç II de Cervera (-1155), vescomte de Bas
* Ramon de Cervera (-1178/82), senyor de l'Espluga Jussana

## Referències

* ↑ Tresserras Graupera, Jaume. «Beatriu de Bas». geneanet.org. [Consulta: 17 abril 2019].
* ↑ «Beatriz I». fundacionmedinaceli.org. [Consulta: 17 abril 2019].

## Bibliografia

* «Beatriu de Bas». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Enciclopèdia Catalana: Vescomtat de Bas