OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Coelorinchus trunovi

Coelorinchus trunovi és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 44 cm de llargària total.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu entre 42 -552 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des de KwaZulu-Natal (Sud-àfrica) fins al nord de Moçambic.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Giorna M. E. 1809. Mémoire sur des poissons d'espèces nouvelles et de genres nouveaux. Plus: Suite et conclusion du mémoire (pp. 177-180). Mem. Acad. Imp. Sci. Lit. Beaux-arts., Turin v. 9 (pt 1). 1-19, 177-180.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Coelorinchus trunovi». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Iwamoto, T. i E. Anderson, 1994. Review of the grenadiers (Teleostei: Gadiformes) of southern Africa, with descriptions of four new species. Ichthyol. Bull. J.L.B. Smith Inst. Ichthyol. (61):1-28.

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Canales

* Aquest article tracta sobre el municipi d'Àvila. Si cerqueu el futbolista càntabre, vegeu «Sergio Canales Madrazo».
Canales és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 93 | 68 | 63 | 56 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 16 setembre 2021].
Viccionari
# Pedro Afán Enríquez de Ribera y Portocarrero

Pedro Afán de Ribera y Portocarrero, o Perafan de Ribera (Sevilla, ? – Nàpols, 2 d'abril de 1571), fou un noble espanyol, II marquès de Tarifa i primer duc d'Alcalá de los Gazules i virrei de Catalunya (1554-1558) i de Nàpols (12 de juny de [1559] - 2 d'abril de 1571).

## Núpcies i successions

Va estar casat amb Leonor Ponce de León, filla dels marquesos de Zahara, amb la que no va tenir cap fill. Si que va tenir fills naturals:
* Amb Teresa Pinelo, donzella noble, a Juan de Rivera (1532 - 1611) patriarca d'Antioquia i arquebisbe de València.
* Amb Luisa de Mosquera, a Catalina de Rivera marquesa de Malpica.

## Virrei de Catalunya

A primers de maig de 1554 fou nomenat virrei de Catalunya. Al juny, la flota francesa i musulmana estan a punt d'atacar la costa catalana. El virrei inicia una campanya de repressió contra el bandolerisme destruint les cases dels que es consideraven col·laboradors i protectors.

## Virrei de Nàpols

Fou destinat per Felip II d'Espanya, després de l'experiència com a virrei de Catalunya, a fer-se càrrec del Regne de Nàpols, ocupant el lloc del lloctinent general, el cardenal Bartolomé de la Cueva de Albuquerque. Va haver d'afrontar una dura carestia (que colpirà el regne repetidament els anys successius, amb epidèmies i terratrèmols). Amb tot es mostrà més atent a les operacions de repressió de l'heretgia valdense que a Calàbria causà 2.000 víctimes. Va intentar sense resultats, la introducció de la Inquisició a Nàpols, ja sigui per la dura reacció del poble que mai va estar d'acord amb l'execució dels heretges, o ja sigui per la decisiva intervenció de Paolo Burali d'Arezzo, futur arquebisbe de Nàpols. Defensà intensament la prerrogativa reial que s'enfrontava a la ingerència de l'Església, rebutjant de fer públics alguns documents conciliars i de publicar la butlla papal In coena Domini. Fou poc perceptible pels seus conciutadans, llevat de l'augment dels impostos fiscals. Per contra no va afrontar de forma rigorosa el fenomen del bandolerisme que afligia el regne. El balanç del seu virregnat fou considerat negatiu. Va morir a Nàpols el 2 d'abril de 1571 i va estar traslladat a la seva ciutat natal de Sevilla. A la seva mort el virregnat de Nàpols fou gestionat breument per un Consell col·lateral liderat pel marquès de Trevico fins a l'arribada del nou virrei el cardenal Antonio Perrenot de Granvela.

## Referències

* ↑ «Pedro Afán Enríquez de Ribera y Portocarrero». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Per Afán Enríquez de Ribera». Fundación Casa Ducal de Medinaceli. [Consulta: 16 gener 2014].
* «Virreyes de Nápoles». A: Colección de documentos inéditos para la historia de España (1842). Volum 23. Madrid: Impr. de J. Perales y Martínez [etc., p.164-227 [Consulta: 16 gener 2014].
# Torre d'en Lloris

La Torre d'en Lloris és una pedania de Xàtiva, que en 2013 tenia 143 habitants (INE).
La Torre d'en Lloris està situada a uns 4 km per carretera al nord-est de Xàtiva, al costat del riu Albaida. El seu nom li'l deu al senyoriu que allí tenien des del 1379 els senyors de Lloris. Dedicada predominantment a l'agricultura, la seua imatge bucòlica de poblet tradicional valencià ha estat pertorbada recentment per l'arribada de l'especulació immobiliària i la degradació del riu Albaida i la platja natural que al seu pas pel poble formava, la qual cosa ha comportat que se sol·licitara a l'Ajuntament de Xàtiva la construcció d'una piscina.
Les seues terres són regades amb la séquia de la Torre d'en Lloris. El 1535 fou desmembrat de Xàtiva i es va construir una parròquia (Santa Maria), amb Miralbò com a annex. L'església parroquial és dedicada actualment al Roser. Antic lloc de moriscs (42 focs el 1609), en fou la darrera senyora la duquessa d'Almodóvar.
Fou agregat al municipi de Xàtiva el 1857.

## Referències

* ↑ INE - Relación de unidades poblacionales

## Enllaços externs

* Pàgina sobre la Torre d'en Lloris
# Municipi de Sandanski

El municipi de Sandanski (búlgar: Община Сандански) és un municipi búlgar pertanyent a la província de Blagòevgrad, amb capital a la ciutat homònima. Es troba a sud de la província, i es fronterer amb Grècia.
L'any 2011 tenia 40.470 habitants, el 88,39 búlgars i el 1,47% gitanos. Dos terceres parts dels habitants del municipi viuen a la capital municipal, Sandanski.

## Localitats

El municipi es compon de les següents localitats, a més de la capital:
| Belevehchevo Belyovo Bozhdovo Chereshnitsa Damyanitsa Debrene Doleni Dzhigurovo Golem Tsalim Goleshovo Gorna Sushitsa Gorno Spanchevo Harsovo Hotovo Hrasna Kalimantsi Karlanovo Katuntsi | Kashina Kovachevo Krastiltsi Ladarevo Laskarevo Lebnitsa Lehovo Levunovo Leshnitsa Lilyanovo Lozenitsa Lyubovishte Lyubovka Malki Tsalim Melnik (ciutat) Novo Delchevo Novo Hodzhovo Petrovo | Piperitsa Pirin Ploski Polenitsa Rozhen Sandanski (ciutat) Sklave Spatovo Stozha Struma Sugarevo Valkovo Vinogradi Vihren Vranya Yanovo Zlatolist Zornitsa |

## Referències

* ↑ «Mapa de Sandanski». Google Maps.
* 1 2 3 «Преброяване на населението» (en búlgar). National Statistical Institute - Republic Of Bulgaria, 01-02-2011. Arxivat de l'original el 13 de juny 2018. [Consulta: 23 març 2021].
* ↑ «Етнически състав на населените места в България според преброяването на населението през 2011 г.» (en anglès). pop-stat.mashke.org, 2015. [Consulta: 28 febrer 2018].
* ↑ «НАСЕЛЕНИЕ ПО ОБЛАСТИ, ОБЩИНИ, НАСЕЛЕНИ МЕСТА И САМООПРЕДЕЛЕНИЕ ПО ЕТНИЧЕСКА ПРИНАДЛЕЖНОСТ КЪМ 1.02.2011 ГОДИНА» (en búlgar). Национален статистически институт (Institut Nacional d'Estadística de Bulgària). [Consulta: 28 febrer 2018].

## Enllaços externs

* Municipi de Sandanski - Lloc web oficial
# Michel Gérard

«Michel Gérard» té aquests significats:
* Michel Robert-Guérard, més conegut coom a Michel Guérard (Vétheuil, Val-d'oise, 1933), xef francès.
* Michel Gérard Joseph Colucci, de nom artístic Coluche (París, 1944 - Opiá, 1986), humorista francès.
# Banu Sad ibn Bakr

Els Banu Sad ibn Bakr foren una petita tribu d'Aràbia, del grup Hawazin. Halima bint Abi-Dhuayb, que fou la dida de Mahoma, pertanyia a aquesta tribu. La tribu es va dividir en petites fraccions algunes de les quals van donar suport al Profeta i d'altres hi van estar en contra.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, VIII, 717
# Canalibotys

Canalibotys és un gènere monotípic d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Canalibotys linealis, que es troba a Namíbia.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 3 abril 2019].
* ↑ Afro Moths
# Arcadi Llistar i Escrig

Arcadi Llistar i Escrig (Onda 1843, Castelló de la Plana, segle XIX) fou un historiador valencià. Va escriure la Historia de la Provincia de Castellón (1887), que fou premiada als Jocs Florals de Lo Rat Penat de 1886. L'obra, que comença amb la mítica fundació de Castelló pels grecs i acaba amb la proclamació d'Alfons XIII com a rei, s'inscriu en la historiografia romàntica d'inspiració liberal. Així, tots els grans esdeveniments polítics i militars del passat local, com la guerra de la Unió, les Germanies, la Guerra de Successió Espanyola, la guerra del Francès o la I Guerra Carlista, són interpretats com una lluita secular dels castellonencs per la llibertat. També col·laborà en diverses publicacions periòdiques, com la Revista Castalia amb la publicació d'“Anales de Oropesa” (1886) i una “Historia de Onda” (1886-87), o la Revista de Castellón amb l'article “Estudios provinciales. Hic fuit sepultus Jhs de Brusca” (1887).

## Referències

* 1 2 Viciano i Navarro, Pau «Arcadi Llistar i Escrig». Diccionari enciclopèdic d'historiografia catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 8 juliol 2020].
# Torre de l'Àngel (Martorell)

La Torre de l'Àngel és una obra del municipi de Martorell (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta quadrada, amb magnífica galeria a la façana posterior. La casa, construïda amb maó, té planta i pis al carrer Vista Alegre i soterrani al qual s'accedeix des de la plaça del 25 de Setembre. La façana és molt senzilla, amb balcó de forjats.

## Història

Part de la casa va ser utilitzada com a taller.

## Referències

* 1 2 «Habitatge al carrer Vista Alegre, 32». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 febrer 2016].
# Metall de campanes

El metall de campanes és un bronze especial amb un contingut d'estany, Sn, entre el 20 i el 22%. L'aliatge està constituït majoritàriament per coure, Cu, 78-80% i petites quantitats de zinc, Zn, i plom, Pb. És un aliatge dur, relativament fràgil.

## Referències

* ↑ Morral, F.M. Metalurgia general. Reverte, 1985. ISBN 9788429160734.
# Kalakukko

Kalakukko és un pa tradicional de la regió de Savònia a Finlàndia que porta un peix (kala en finès) que s'ha cuit amb el pa. El Pasty de Cornualla respon al mateix concepte.
Tradicionalment el kalakukko es prepara amb farina de sègol però sovint s'hi afegeix farina de blat. A més de peix pot portar cansalada i carn de porc. Amb la cocció les espines del peix s'han fet toves.
Tradicionalment el peix utilitzat és Coregonus albula (que en finès es diu muikku), or perca europea (en finès ahven), i de vegades salmó.
Des del 2002 Kalakukko té l'estatus d'indicació geogràfica protegida a la Unió Europea.

## Referències

* ↑ EU Profile-Kalakukko (accessed 19/07/2010)
# Citroën DS3

El Citroën DS3 és un supermini, produït pel constructor francès Citroën de 2009 a 2019 i llançat oficialment el gener del 2010. Este és el primer cotxe en la gamma DS (pronunciada déesse, en francès significant deessa) de Citroën. Es va donar a conèixer per primera vegada el cotxe de concepte al Citroën DS Inside. Mentre que la marca DS recorda explícitament el clàssic Citroën DS, el DS3 no té cap semblança amb el cotxe vell i no comparteix cap de les seves peculiaritats d'enginyeria.
El DS3 és un cotxe compacte que competeix contra els Opel Adam, Mini, Alfa Romeo MiTo i Audi A1.

## Referències

* ↑ Citroën DS3 Concept images and first details revealed. Global Motors, 5 de febrer de 2009.
# Roger Yonchien Tsien

Roger Yonchien Tsien (en xinès tradicional: 錢永健; en xinès simplificat: 钱永健; en pinyin: Qián Yǒngjiàn) (Nova York, EUA 1952) és un bioquímic i professor universitari nord-americà d'orígens xinesos guardonat amb el Premi Nobel de Química l'any 2008 pels seus treballs sobre la proteïna verda fluorescent (GFP).

## Biografia

Va néixer l'1 de febrer de 1952 a la ciutat de Nova York fill d'immigrants xinesos. Va educar-se a Livingston. Va estudiar física i química a la Universitat Harvard, en la qual es va graduar el 1972, i posteriorment amplià els seus estudis a la Universitat de Cambridge, en la qual es va doctorar el 1977. L'any 1982 va esdevenir professor a la Universitat de Berkeley, càrrec que va mantenir fins al 1989, moment en el qual fou nomenat professor de farmacologia a la Universitat de San Diego i investigador de l'Institut Mèdic Howard Hughes.

## Recerca científica

Amb el descobriment de la proteïna verda fluorescent (GFP) per part del japonès Osamu Shimomura, i després dels primers passos mitjançant la coloració de les cèl·lules, Tsien aconseguí aprofundir en els fenòmens biològics d'aquesta proteïna.
L'any 2008, juntament amb Shimomura i Tsien, fou guardonat amb el Premi Nobel de Química pels seus estudis sobre la GFP.

## Enllaços externs

* «Roger Yonchien Tsien» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Petewilliamsita

La petewilliamsita és un mineral de la classe dels fosfats. Anomenada així en honor del professor Peter A. Williams de la Universitat de Western Sydney (Austràlia), per les seves contribucions a l'estudi dels minerals secundaris.

## Classificació

Segons la classificació de Nickel-Strunz, la petewilliamsita pertany a «08.FA - Polifosfats, poliarsenats i [4]-polivanadats, sense OH i H₂O; dímers que comparteixen vèrtex de tetraedres» juntament amb els següents minerals: blossita, chervetita, pirocoproïta, pirofosfita i ziesita.

## Característiques

La petewilliamsita és un arsenat de fórmula química (Ni,Co)$_{30}$(As₂O₇)$_{15}$. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Forma pegats disseminats d'agregats mil·limètrics que consten de cristalls de mides entre les 20 micres i els 0,3 mm.

## Formació i jaciments

En la seva localitat tipus s'ha descrit en vetes de niquelina en quars. En aquesta mateixa localitat tipus, s'ha trobat associada a xanthiosita, rooseveltita, quars, paganoïta, niquelina, bunsenita, bismut natiu i aerugita. S'ha descrit només a la seva localitat tipus a Saxònia, Alemanya.

## Referències

* ↑ «Petewilliamsite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Torre de l'Àliga

La Torre de l'Àliga és una torre de guaita de l'Ametlla de Mar (Baix Ebre), situada a la Punta de l'Àliga, declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

Torre grossa, d'estructura circular i atalussada, de la qual només resta la part inferior, que assoleix uns 10 m d'alçada. Actualment es troba adossada a una casa i envoltada per urbanitzacions.

## Història

Documentada per l'escriptor tortosí Francesc Martorell des de 1625, va ser construïda el 1598, però podria ser una reconstrucció d'una d'anterior de l'època sarraïna o fins i tot romana, a causa dels vestigis iberoromans d'aquesta zona.

## Referències

* 1 2 «Torre de l'Àliga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 desembre 2018].
* ↑ «Cala de l'Àliga». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «Torre de l'Àliga». Ilercavònia.

## Enllaços externs

* «Torre de l'Àliga». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 14 desembre 2018].
* «Torre de l'Àliga». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Metall de Wood

El metall de Wood, també conegut com a aliatge de Lipowitz o pel nom comercial Cerrobend, és un aliatge fusible amb un punt de fusió d'aproximadament 70 °C, corresponent a una mescla eutèctica de 50% de bismut (Bi), 26,7% de plom (Pb), 13,3% d'estany (Sn), i 10% de cadmi (Cd).
El seu nom prové del dentista estatunidenc Barnabas Wood. Encara que alguns autors el consideren una variant, també fou preparat per A. Lipowitz el 1860.
És emprat en segellat de tancs de gas, reparacions d'antiguitats, aliatge fusible, modelatge soldadures i protecció radiològica. És tòxic pel seu contingut de plom i cadmi al moment de fondre, per la qual cosa ha d'evitar inhalar els vapors despresos. Hi ha diverses aliatges no tòxiques utilitzades com a substitut.

## Història

El 20 de març de 1860 el dentista americà Zahnarzt Barnabas Wood va rebre una patent per a un aliatge de baix punt de fusió per ser emprat com a material per a empastaments dentals que va resultar molt eficient com a material de soldadura de baix punt de fusió en peces d'estany i els seus aliatges. En l'any 1860 A. Lipowitz va investigar el comportament de l'aleació, malgrat que el mateix Lipowitz l'anomena "Metall líquid de Wood" aquest aliatge també ha estat anomenat aliatge de Lipowitz, on a vegades se li dona una composició lleugerament diferent: 27% Pb. 13% Sn, 10% Cd, reste Bi.

## Referències

* ↑ Cardarelli, F. Materials handbook: a concise desktop reference. Springer, 2008. ISBN 9781846286681.
* ↑ Jensen, W.B «Onion's Fusible Alloy». J. Chem. Educ., 87, 2010, pàg. 1050-1051.
* 1 2 Gibbons, Faiz M.; Gibbons, John P. Khan's the physics of radiation therapy. Filadèlfia: Lippincott Williams & Wilkins, 2014, p. 236. ISBN 9781451182453.
* ↑ Lipowitz, A «Ueber Wood's leichtflüssiges Metall». Dingler's Polytech. J., 158, 1860, pàg. 376-377.
* ↑ «Finding Aid for the Barnabas Wood Papers MS.3459». Special Collections Online. The University of Tennessee, Knoxville. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 30 març 2015].
* ↑ «Specification of a patent granted to Barnabas Wood, of Davidson County, State of Tennessee, for an improved alloy or metallic composition suitable for a metallic cement in the manufacture of Tin, Pewter, and other metals; also useful for casting and other purposes». Journal of the Franklin Institute, 70, 2, Agost 1860, pàg. 125–128 [Consulta: 29 març 2015].
* ↑ «Wood's leichtflüssiges Metall». Polytechnisches Journal [Stuttgart und Augsburg], 158, Viertes Heft, Nummer LXX, 1860, pàg. 271–272. Arxivat de l'original el 2015-04-02 [Consulta: 3 abril 2015].
* ↑ A. Lipowitz «Ueber Wood's leichtflüssiges Metall; von A. Lipowitz». Polytechnisches Journal. Dr. Emil Maximilian Dingler [Stuttgart und Augsburg], 158, 1860, pàg. 376–377. Arxivat de l'original el 2015-04-02 [Consulta: 3 abril 2015].
* ↑ «Lipowitzsches Metall». A: Giesserei-Lexikon, p. 779. ISBN 978-3-7949-0753-3.
# Barraca XXIII (Aiguamúrcia)

La Barraca XXIII és una obra d'Aiguamúrcia (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una barraca que ben probablement era de planta semicircular, però les esllavissades dels seus murs exteriors, no permeten afirmar-ho amb seguretat. Està associada a un marge per la seva base esquerra.
El portal està rematat amb les lloses col·locades en angles. La seva orientació és al Sud.
Interiorment la seva planta és també semicircular i no disposa de cap element funcional. Les mides interiors són fondària 2'50m, amplada 3'00m. Està coberta amb una falsa cúpula, amb una alçada màxima aproximada de 3'00m.

## Referències

* 1 2 3 «Barraca XXIII». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 agost 2018].
# Josep Bartolí Montoliu

Josep Bartolí Montoliu (Barcelona, 10 de desembre de 1930 - Barcelona, 28 d'octubre de 2018) va ser un dirigent esportiu català.
Soci número 8 del Club Esportiu Europa, l'any de l'ascens a Segona Divisió, la temporada 1962/1963, apareixen les seves primeres referències com a directiu del club, llavors dins la junta de l'expresident Juan Zalacaín. Més endavant, entre els anys 1995 i 1996 i entre 1998 i 1999, arribà a ser-ne el president, tot i que com a vicepresident va ser home fort del club durant gairebé tota aquesta dècada. Ha estat un dels grans impulsors dels diferents canvis que va patir l'entitat en aquella etapa. Durant el seu mandat, amb l'equip a tercera divisió, el club s'adjudicà dues vegades la Copa Catalunya de futbol masculina.
Potencià el futbol base. Va rebre la medalla al mèrit esportiu de la Federació Catalana de Futbol i del premi Forjador de la Història Esportiva de Catalunya. El juny del 2010 fou nomenat soci d'honor de l'entitat esportiva. En els actes del centenari del club li van atorgar també dues distincions: la insígnia a la fidelitat pels seus cinquanta anys de carnet el 2009, i el 2010 la de soci d'honor. El seu darrer acte social fou la presentació del Grup d'Història Ramon Vergés a la fi del 2017.

## Referències

* 1 2 «Josep Bartolí Montoliu». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Mor l'expresident Josep Bartolí». Club Esportiu Europa, 28-10-2018 [Consulta: 21 octubre 2019].
# Chromis cadenati

Chromis cadenati és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 16,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes del Senegal, Guinea, Libèria i Ghana.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G.R., 1991. Damselfishes of the world. Mergus Publishers, Melle, Alemanya. 271 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cantó de Nanterre-2

El cantó de Nanterre-2 és un cantó francès del departament dels Alts del Sena, situat al districte de Nanterre. Creat amb la reorganització cantonal del 2015.

## Municipis

* Nanterre (en part)
* Suresnes

## Referències

* ↑ Décret n° 2014-256 du 26 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département des Hauts-de-Seine