OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bruys

Bruys és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 20 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Bruys era de 20 persones. Hi havia 8 famílies de les quals 4 eren parelles sense fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 16 habitatges, 9 eren l'habitatge principal de la família i 7 eren segones residències. Tots els 16 habitatges eren cases. Dels 9 habitatges principals, 6 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 2 en tenien tres, 2 en tenien quatre i 4 en tenien cinc o més. 8 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 4 habitatges hi havia un automòbil i a 5 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Bruys el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 8 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 15 persones, 14 eren actives i 1 inactiva. De les 14 persones actives 12 estaven ocupades (7 homes i 5 dones) i 2 estaven aturades (2 homes). L'única persona inactiva estava jubilada.

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'any 2000 a Bruys hi havia 3 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 675 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Bruys a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Bruys a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Josep Colomar Juan

* Per a altres significats, vegeu «Colomar (desambiguació)».
Josep Colomar Juan (Sant Carles de Peralta, Santa Eulària des Riu, illa d'Eivissa, 1932) és un empresari, director hoteler i polític eivissenc. El 1952 començà a treballar en l'Hotel Formentor de Pollença (Mallorca). El 1954 és ascendit a cap de recepció, càrrec que manté fins al 1957. Des de 1959 fins a l'abril de 1964 és cap de recepció de l'Hotel Fénix de Palma. Aquest any es desplaça a Eivissa per començar els seus propis negocis d'hoteleria. El 1967 inaugura l'Hotel Fenicia, de Santa Eulàlia des Riu, en qualitat de director i conseller delegat de la societat propietària. El 1978 ven l'Hotel Fenicia i adquireix l'Hotel Royal Plaza a Eivissa que inaugura el 1980. El 1994 passa a ser el seu president i director general, càrrecs que manté en l'actualitat.
A més de la seva tasca professional en el sector hoteler, és cofundador del Skal Club d'Eivissa (1967). Des de 1969 exerceix diversos càrrecs dins la Federació Espanyola i l'Associació Internacional dels Skals Clubs (AISC). Des del 1967 és soci de Foment del Turisme d'Eivissa, on ha ocupat els càrrecs de vocal del Comitè Executiu; vicepresident entre 1972 i 1980, a més de formar part del I Comitè que creà la moda adlib, i és l'autor d'aquest vocable amb ressò internacional.
Impulsor i creador el 1981 del Rotary Club d'Eivissa, del qual n'és vicepresident. És soci fundador de l'Associació Balear de Directius d'Empresa (1998). El 1994 fou president del Consell Insular d'Eivissa i Formentera i fou l'impulsor i creador de l'associació Ibiza y Formentera contra el Cáncer. Des de 1985 presideix l'Associació amics del Teatre Theatre Trust of Ibiza i és vocal de la Junta Rectora del Museu d'Art Contemporani d'Eivissa des de 1992.
Políticament, fou cofundador del Comitè Local de Santa Eulàlia des Riu de la Unió de Centre Democràtic (UCD), i president el 1977. Es presenta a les eleccions municipals espanyoles de 1979 i al Consell Insular d'Eivissa i Formentera i surt elegit regidor per Santa Eulària des Riu. L'any 1980 es dona de baixa del partit i renuncia a l'acta de regidor.
Ha estat distingit amb la medalla de plata al mèrit turístic concedida pel Ministeri de Turisme l'any 1983; la medalla d'or del Foment de Turisme d'Eivissa; medalla de plata del Consell d'Eivissa i Formentera i clau de plata de la ciutat de Las Vegas i de la ciutat de Cartagena d'Índies. El 2006 va rebre el Premi Ramon Llull.

## Referències

* ↑ «Premis Ramon Llull 2006». Govern de les Illes Balears. [Consulta: 10 gener 2014].
* «Colomar Juan, Josep». Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera. Consell Insular d'Eivissa i Formentera. Arxivat de l'original el 11 de juny 2013. [Consulta: 10 gener 2014].
# Fúting

El fúting és un exercici que consisteix en una successió de marxes, curses i exercicis gimnàstics, fets a ritme sostingut, com a pràctica d'exercici físic. Pot alternar amb altres exercicis gimnàstics preparats en uns circuits. La diferència entre córrer i fer fúting no és completament clara, però se sol entendre que el fúting és a ritme constant i a una velocitat no extremadament ràpida. Alguns atletes d'alt nivell el fan com a part del seu escalfament.

## Vegeu també

* Joggling

## Referències

* ↑ «fúting». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «fúting». GEC. [Consulta: setembre 2019].
# Colibrí emplomallat de Bogotà

El colibrí emplomallat de Bogotà (Oxypogon guerinii) és una espècie d'ocell de la família dels troquílids (Trochilidae) que habita zones arbustives de muntanya de Colòmbia oriental.
# Morés

Morés és un municipi de la província de Saragossa situat a la comarca de la Comunitat de Calataiud.

## Agermanaments

* Lo Torne

## Referències

Viccionari
# Reinet Investments

Reinet Inversions S.C. és un fons d'inversió amb seu a Luxemburg. Inverteix en béns de luxe i està vinculat a Richemont, empresa Suïssa, des del 20 d'octubre de 2008. Cotitza en la Borsa de valors de Luxemburg (LuxSE), i és el component més gran del LuxX Índex, amb un 24,5% de ponderació el 2008.
En els seus inicis, Reinet va controlar 350 milions d'euros en efectiu, 50 milions d'euros en inversions variades i una 4% participació (84.3 milions de participacions) de British American Tobacco. En el seu primer dia de cotització Reinet Investments va tenir un valor de £17.31, valorant la companyia en 1.460 milions de lliures. La formació de Reinet va deixar a la familia Rupert crear una filial per a totes les activitats no relacionades amb el luxe, i deixar Richemont per centrar-se purament en les seves inversions centrals.
El gener 2009, Reinet va entrar en negociacions per adquirir el negoci capital d'inversió privat de Lehman Germans. És conegut com a Trilantic Capital Partners.

## Referències

* ↑ «Reinet Formation». Reinet Investments. [Consulta: 18 gener 2009].
* ↑ «Index / bond yield card». Luxembourg Stock Exchange. [Consulta: 18 gener 2009].
* ↑ «Historical Share Prices». Yahoo!. [Consulta: 18 gener 2009].
* ↑ «GBP to EUR (GBPEUR=X)». Yahoo!. [Consulta: 18 gener 2009].
* ↑ «About Reinet Investments S.C.A». Reinet Investments. [Consulta: 18 gener 2009].
* ↑ Saitto, Serena. «Lehman Said to Be in Talks to Sell Fund to Managers, Reinet». Bloomberg L.P., 09-01-2009. [Consulta: 18 gener 2009].

## Enllaços externs

* Reinet Inversions lloc web oficial
# Forn de calç del Pere Olivella Saumell I

El Forn de calç del Pere Olivella Saumell I és un forn de calç del municipi d'Ogassa (Ripollès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un forn de tipus permanent, situat a tocar del Fondo dels Llevençons, i del camí rural asfaltat que porta a les urbanitzacions Pla del Pèlag i Can Olivella. Està fet directament a la roca i amb marges laterals reforçats (marges de pedra seca del costat esquerre). Hi ha una pedrera situada per sobre del forn.

## Referències

* 1 2 3 «Forn de calç del Pere Olivella Saumell I». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# Jordi Serrat i Gallart

Jordi Serrat i Gallart (Barcelona, 19 de febrer de 1931- 12 de març de 2011) fou un actor de teatre, televisió, cine i doblatge català.

## Trajectòria artística
### Teatre

* 1959. El zoo de cristal de Tennessee Williams. Direcció d'Antoni Chic. Estrenada al teatre Candilejas, de Barcelona.
* 1960. El senyor Perramon de Josep Maria de Sagarra. Direcció d'Antoni Chic, estrenada al teatre Candilejas de Barcelona.
* 1961. La medalla i Solo de violín de Juan Navarro. Estrenades al teatre Candilejas de Barcelona.
* 1967. La innocència jeu al sofà de Jaume Picas. Estrenada al teatre Windsor de Barcelona.
* 1970. Pigmalió de Bernard Shaw, adaptació de Joan Oliver. Teatre Romea. Direcció d'Antoni Chic.
* 1974. La ratonera d'Agatha Christie. Estrenada al teatre Don Juan de Barcelona.
* 2001. Lulú de Frank Wedekind. Direcció de Mario Gas. Estrenada al Teatre Nacional de Catalunya.
* 2002. Follia d'amor de Sam Shepard. Direcció d'Antonio Simón. Estrenada al teatre Tantarantana de Barcelona.
* 2003. L'oficiant de dol de Wallace Shawn. direcció de Carlota Subirós. Estrenada al teatre Lliure de Barcelona.
* 2005. Amor fe esperança d'Ödön von Horváth. Direcció de Carlota Subirós. Estrenada al Mercat de les Flors de Barcelona.

## Filmografia

* Companys, procés a Catalunya (1979) de Josep Maria Forn i Costa, en el paper del capità Colubí (advocat defensor)

## Referències

* ↑ «Mor l'actor Jordi Serrat». diari Ara, 13-03-2011.

## Enllaços externs

* Jordi Serrat a IMDB
# Fredeluga tricolor

La fredeluga tricolor (Vanellus tricolor) és una espècie d'ocell de la família dels caràdrids (Charadriidae) que habita praderies i platges de la major part d'Austràlia, faltant de l'extrem nord.
# Colibrí dorsiblau

El colibrí dorsiblau (Aglaeactis pamela) és una espècie d'ocell de la família dels troquílids (Trochilidae) que habita les vessants dels Andes de l'oest de Bolívia.
# Monuments Medievals de Kosovo

Els monuments medievals de Kosovo són un conjunt de quatre monestirs i esglésies ortodoxes sèrbies, situats a Kosovo, i declarats sota aquesta denominació Patrimoni de la Humanitat. L'any 2004, la UNESCO va reconèixer el monestir de Visoki Dečani pel seu valor universal excepcional, i feu extensiu el reconeixement dos anys més tard a tres edificis religiosos més. Arquitectònicament, representen la confluència dels estils bizantí oriental i romànic occidental. Destaquen també per les pintures murals, d'un estil original desenvolupat als Balcans entre els segles XIII i XVII.
Així, el conjunt de monuments medievals a Kosovo està format pels elements següents:
* Monestir de Visoki Dečani
* Monestir del Patriarcat de Peć
* Església de la Mare de Déu de Ljeviš
* Monestir de Gračanica
El mateix 2006, el conjunt també va ser inscrit dins la Llista del Patrimoni de la Humanitat en perill, per la inestabilitat política de la zona.

## Referències

* ↑ La UNESCO inclou 18 nous indrets a la Llista del Patrimoni Mundial, Servei de Premsa Unescocat, PDF, 17 de juliol 2006, (data d'accés: 08-02-09).
* ↑ (anglès) World Heritage Committee puts Medieval Monuments in Kosovo on Danger List and extends site in Andorra, ending this year's inscriptions, Unesco.org, UNESCO, 13 de juliol 2006 (data d'accés: 08-02-09).
# Quersonès (desambiguació)

Quersonès o Querronès (grec antic: Χερσόνησος, Chersónēsos; en àtic Χερρόνησος) és la transcripció al català del mot grec χερσόνησος, que vol significa 'península'. Esdevengué un topònim comú entre els grecs per diversos llocs de la Mediterrània:
* Penínsules:
** Quersonès Tàuric o Tàurida, nom que rebia a l'antiguitat la península de Crimea (Ucraïna)
*** Quersonès (tema), tema de l'Imperi Romà d'Orient situat a la Tàurida
** Quersonès Traci, nom que rebia a l'antiguitat l'actual península de Gal·lípoli (Turquia)
** Quersonès Címbric, nom que rebia a l'antiguitat l'actual península de Jutlàndia (Dinamarca)
** Quersonès Auri o Quersonès Daurat (grec antic: ἡ Xρυσῆ Χερσόνησος), el nom que suposadament rebia a l'antiguitat la península de Malaca (Malàisia)
** Quersonès rodi, nom que rebien les possessions de Rodes a Cària
* Poblacions:
** Quersonès, antiga colònia d'Heraclea Pòntica a prop de l'actual Sebastòpol, Crimea
*** Catedral de Sant Vladímir de Quersonès, situada vora les ruïnes de l'antiga ciutat
** Querronès (Cària), antiga ciutat de Cària, avui dia a Turquia
** Quersonàs, una antiga ciutat al nord de Creta
*** Khersónissos, vila de Creta situada vora la ciutat antiga i que n'adoptà el nom
** Quersonès (Creta occidental), una antiga ciutat a l'occident de Creta
** Quersonès (Sicília), una antiga colònia grega a Sicília, Itàlia
** Quersonès, antiga colònia atenesa posteriorment coneguda com a Àgora, situada al Quersonès Traci
** Diòcesi de Quersonès d'Europa, un antic bisbat del segle v reinstaurat el segle xx a la Tràcia Oriental, actualment Turquia
** Querronès (Peníscola), nom que donaren els antics grecs a l'actual Peníscola
** Quersonès Parva, una ciutat de l'antic Egipte que avui dia es troba al districte d'El Mandara
* Miscel·lània:
** Chersonesos A, un naufragi a la costa de la península de Crimea
** Diòcesi ortodoxa russa de Quersonès, situada als estats de França i Suïssa, anomenada per l'antiga ciutat de Quersonès de la Tàurida
** La ciutat de Kherson, a Ucraïna, és una fundació (1778) de Caterina II de Rússia anomenada en record de l'antiga ciutat de Quersonès de la Tàurida

## Notes

* ↑ Χερσόνησος està format pel mot χερσός, 'terra ferma', i νῆσος, 'illa'; és a dir, literalment 'illa a terra ferma'. Península, del llatí paeninsula, està format pels mots paene, 'gairebé', i insula, 'illa'; és a dir, 'gairebé illa'.
* ↑ La forma àtica Χερρόνησος, Cherrónēsos, es deu al fet que la població és coneguda gràcies a diversos decrets emesos per la ciutat d'Atenes.
* ↑ Es tracta de la variant dòrica del mot (grec antic: Χερσόνασος), que era el dialecte propi de Creta.
* ↑ La forma àtica Χερρόνησος, Cherrónēsos, prové de l'única font d'aquesta antiga població, que és Estrabó.
# Forn de calç del Torrent de Sant Cugat

El Forn de calç del Torrent de Sant Cugat és una obra de Tona (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Restes d'un forn de calç, cobertes parcialment per vegetació. Malgrat que la conservació és dolenta, resten dempeus la majoria dels murs dels diversos edificis que hi havia. No obstant però, no es pot distingir clarament la planimetria. D'entre els murs conservats, val destacar les obertures en arc de mig punt i resseguides per dovelles de maó d'una de les façanes llargues. El parament de les façanes és de pedra irregular.

## Referències

* ↑ «Forn de calç del Torrent de Sant Cugat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2020].
# José Refugio Esparza Reyes

José Refugio Esparza Reyes (Villa Juárez, Aguascalientes, 1921-12 de novembre de 2015) va ser un mestre i polític mexicà, membre del Partit Revolucionari Institucional (PRI), governador d'Aguascalientes de 1974 a 1980. Va ser mestre normalista i dirigent del Sindicat Nacional de Treballadors de l'Educació (SNTE) en la 3a Secció corresponent a Aguascalientes. Va ser diputat al Congrés d'Aguascalientes i diputat federal, president estatal del PRI i oficial major del Departament d'Assumptes Agraris i Colonització.
| Precedit per: Francisco Guel Jiménez | Governador d'Aguascalientes 1974 - 1980 | Succeït per: Rodolfo Landeros Gallecs |

## Referències

* ↑ «Mor José Refugio Esparza Reyes, exgovernador d'Aguascalientes». Arxivat de l'original el 2015-11-17. [Consulta: 29 novembre 2015].

## Enllaços externs

* Biografia en el lloc oficial del Govern d'Aguascalientes
# Llac Rotorua

El Llac Rotorua és el segon llac més gran de l'illa del Nord de Nova Zelanda per àrea de superfície, i cobreix 79.8 km². Amb una profunditat mitjana de només 10 metres, és considerablement més petit que el Llac Tarawera (que està a prop) en termes de volum d'aigua. Està situat a la zona de la Bay of Plenty. La ciutat de Rotorua es troba a la seva costa sud, i la ciutat de Ngongotaha a l'extrem oest del llac.
El llac es va formar a partir del cràter d'un gran volcà de la zona volcànica de Taupo, i la seva última gran erupció va ser fa aproximadament 240.000 anys; després d'aquesta, la cambra magmàtica sota el volcà es va tancar. La depressió circular que va deixar és la Caldera Rotorua, que és on es troba el llac. Hi ha uns quants llacs més d'origen volcànic situats a prop a la part est, al voltant de la base del volcà actiu Mont Tarawera.
El llac Rotorua s'alimenta amb aigua de diversos rius i rierols; alguns, com l'Utuhina, aporten aigua d'una temperatura més alta que la del llac a causa de l'activitat tèrmica en l'àrea del Rotorua. En canvi, els rierols de la costa del nord com el Hamurana Spring i l'Awahou aporten aigua cristal·lina amb una temperatura constant de 10 graus Celsius. Un altres afluent notable és el Ngongotaha, famós per la pesca de truites.
Malgrat el gran volum d'aigua que flueix pel Rotorua, la seva poca profunditat el fa molt propens a la decoloració, especialment dels sediment quan el temps és ventós. Això fa que sigui molt utilitzat per pescadors, però menys popular entre practicants d'esports d'aigua i nedadors.
El Rotorua flueix directament al llac Rotoiti pel Canal Ohau, a l'extrem nord-est del llac, que és navegable amb vaixell i també és molt apreciat pels pescadors de mosca; aquest canal s'uneix al delta Mourea, una àrea amb nivells molt baixos d'aigua i freqüentada per caiaquistes principiants i nedadors. A prop hi ha la terra l'ancestral dels Ngāti Pikiao, de la tribu Te Arawa. Des de llac Rotoiti, les aigües del llac Rotorua flueixen al riu Kaituna i d'aquest a l'oceà Pacífic, prop de Maketu; el ràpid descens de més de 900 peus per damunt del nivell del mar en menys de 20 km ha creat una àrea utilitzada per a la pràctica del caiaquing extrem i ràfting en ràpids.
L'illa Mokoia, a prop del centre del llac, és una cúpula de riolita, i és probablement l'illa de llac més coneguda del país; està estretament associada amb una de les llegendes maori més conegudes, la d'Hinemoa i Tutanekai, i que diu que Hinemoa va creuar el llac nedant cap al seu amant Tutanekai, que vivia a l'illa Mokoia.
A causa de l'activitat geotèrmica que hi ha al voltant del llac (incloent-hi guèisers actius i basses de fang calent), el llac té un alt contingut de sofre, que dona a les aigües un inusual to verd groguenc.

## Referències

* ↑ Viner, A.B.. Inland waters of New Zealand. Wellington: DSIR Science Information Publishing Centre, 1987, p. 471-474. ISBN 0-477-06799-9. (anglès)
# Colibrí diamant gorjanegre

El colibrí diamant gorjanegre (Heliodoxa schreibersii) és una espècie d'ocell de la família dels troquílids (Trochilidae) que habita boscos i terrenys oberts de les terres baixes per l'est dels Andes al sud-est de Colòmbia, est de l'Equador, nord-est del Perú i nord-oest del Brasil amazònic.
Ha estat considerat coespecífic d'Heliodoxa whitelyana.
# Adolf Wüllner

Friedrich Hugo Anton Adolf Wüllner, nascut el 13 de juny 1835 a Düsseldorf i traspassat el 6 d'octubre de 1908 a Aquisgrà, fou un físic alemany, que destacà en l'estudi dels raigs catòdics i dels raigs canals, en l'electrostricció del vidre i en l'estudi de la pressió de vapor de les dissolucions.

## Biografia

Wüllner estudià física a la Universitat de Bonn i a la de Múnic, on es graduà el 1856. Després es treballà dos anys a la Universitat Humboldt de Berlín, i des de 1858 a la de Marburg. A la tardor de 1862 fou nomenat professor de física a l'Acadèmia d'Agricultura Poppelsdorf i professor associat de la Universitat de Bonn. Des de 1863 Wüllner s'encarregà de la gestió de l'Escola Provincial de Formació Professional d'Aquisgrà. Finalment, el 1870 fou professor de física a l'Institut de Tecnologia, del qual fou rector en el període 1883-1886. Fou també senador.

## Obra

Realitzà importants estudis sobre la pressió de vapor de les dissolucions i arribà a la conclusió el 1858 que els descens de la pressió de vapor d'una dissolució és directament proporcional a la concentració. Aquests estudis foren emprats pel químic francès François Marie Raoult per descobrir la llei que duu el seu nom (llei de Raoult).

## Referències

* ↑ Wüllner, A. Pogg. Ann., 103, 1858, pàg. 529. Pogg. Ann., 105, 1858, pàg. 85-.
* ↑ Kirchhoff, G.; Wüllner, A Pogg. Ann., 106, 1859, pàg. 322-.
* ↑ Wüllner, A.; Kirchhoff, G Pogg. Ann., 106, 1859, pàg. 632-.
* ↑ Hall, C.H. Laws and models: science, engineering, and technology. CRC Press, 2000. ISBN 0849320186.
# Nens jugant amb una papallona

Nens jugant amb una papallona és una escultura d'Antoni Solà que actualment forma part de la col·lecció permanent del Museu Frederic Marès.

## Descripció

Antoni Solà fou un dels grans escultors europeus del Neoclassicisme. Va néixer a Barcelona i va estudiar a l'Escola de Nobles Arts. L'any 1803, es va traslladar a Roma amb una pensió de la Junta de Comerç de Catalunya, la institució fundadora de l'Escola. A Roma va arribar a ser president de l'Acadèmia de San Luca, la màxima autoritat artística del seu temps. En el segle xix només dos estrangers van exercir aquest càrrec: Solà i el danès Bertel Thorvaldsen. A Roma, Solà es va convertir en el director dels pensionats catalans i espanyols i, paral·lelament, va realitzar nombroses obres per a nobles i prínceps italians i espanyols, com per exemple el príncep Torlonia o Ferran VII, rei d'Espanya.
El museu va adquirir aquest grup, signat i datat a Roma l'any 1839, en una subhasta celebrada l'any 2009. Probablement estava destinat a una família de Madrid, d'on sembla que procedeix. Representa dos nens que juguen amb una papallona, tot i que, si es mira en la seva mirada absent i sense vida, és possible que es tracti d'una obra en record d'uns nens difunts. Una possible confirmació d'aquesta hipòtesi seria la representació clàssica de la papallona de la mort prenent la seva ànima. La qualitat de la composició confirma la merescuda fama de l'escultor, que sempre va defensar que calia cercar la bellesa ideal en la imitació dels antics. Es tracta d'una de les obres més notables de la col·lecció d'escultura del segle xix del museu.

## Referències

* 1 2 3 4 «Fitxa al web del Museu». Web. Museu Marès. [Consulta: 7 agost 2013].

## Bibliografia

* DDAA. Guia del Museu Frederic Marès. 1a ed.. Barcelona: Institut de Cultura, 2011. ISBN 9788498503357 [Consulta: 7 agost 2013].
# Forn de calç del Castellet de Banyoles II

El Forn de calç del Castellet de Banyoles II és una obra de Tivissa (Ribera d'Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Forn de calç situat als terrenys del Mas del Castellet de Banyoles, proper a l'anomenat Forn de Calç del Mas del Castellet de Banyoles I.
Estructura arquitectònica de planta quadrangular, d'uns 2m de llarg per 2m d'ample, excavada al terreny i reforçada amb murs de maçoneria i pedra.
Es troba cobert parcialment per la vegetació.

## Referències

* 1 2 3 «Forn de calç del Castellet de Banyoles II». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 5 maig 2021].