OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Beugneux

Beugneux és un municipi francès situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 121 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Beugneux era de 121 persones. Hi havia 48 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 homes que vivien sols), 16 parelles sense fills, 20 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 63 habitatges, 46 dels quals eren l'habitatge principal de la família, 10 eren segones residències i 7 estaven desocupats. Tots els 63 habitatges eren cases. Dels 46 habitatges principals, 36 estaven ocupats pels seus propietaris, 9 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 2 en tenien dues, 5 en tenien tres, 17 en tenien quatre i 21 en tenien cinc o més. 34 habitatges tenien, pel cap baix, una plaça de pàrquing. A 20 habitatges hi havia un automòbil i a 22 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Beugneux el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 4 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 12 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 8 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 8 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 79 persones, 57 de les quals eren actives i 22 eren inactives. De les 57 persones actives 51 estaven ocupades (30 homes i 21 dones) i 6 estaven aturades (1 home i 5 dones). De les 22 persones inactives 3 estaven jubilades, 10 estaven estudiant i 9 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa d'hostatgeria i restauració.
L'any 2000 a Beugneux hi havia 3 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 741 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Beugneux a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Beugneux a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Dampierre-le-Château

Dampierre-le-Château és un municipi francès, situat al departament del Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 101 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Dampierre-le-Château era de 101 persones. Hi havia 40 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 16 parelles sense fills i 16 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 46 habitatges, 40 eren l'habitatge principal de la família, 2 eren segones residències i 5 estaven desocupats. Tots els 46 habitatges eren cases. Dels 40 habitatges principals, 38 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 1 en tenia tres, 7 en tenien quatre i 31 en tenien cinc o més. 27 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 19 habitatges hi havia un automòbil i a 19 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Dampierre-le-Château el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 8 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 12 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 8 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 8 | 10 a 14 | 8 |
| 4 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 59 persones, 48 eren actives i 11 eren inactives. De les 48 persones actives 45 estaven ocupades (24 homes i 21 dones) i 3 estaven aturades (2 homes i 1 dona). De les 11 persones inactives 4 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 5 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils, 2 d'empreses d'hostatgeria i restauració, 1 d'una empresa de serveis i 1 d'una entitat de l'administració pública.
L'any 2000 a Dampierre-le-Château hi havia 8 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Dampierre-le-Château a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Dampierre-le-Château a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Eudiscopus denticulus

Eudiscopus denticulus és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. Viu a Laos, Myanmar, Tailàndia i el Vietnam. El seu hàbitat natural són els boscos, que poden ser montans, de bambú o mixtos. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie.

## Referències

* ↑ Csorba, G.; Bumrungsri, S.; Francis, C.; Bates, P.; Gumal, M.; Kingston, T. Eudiscopus denticulus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 24 maig 2014.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Francourt

Francourt és un municipi francès situat al departament de l'Alt Saona i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 100 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Francourt era de 100 persones. Hi havia 43 famílies, de les quals 12 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 19 parelles sense fills, 8 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 51 habitatges, 43 eren l'habitatge principal de la família, 6 eren segones residències i 3 estaven desocupats. 49 eren cases i 3 eren apartaments. Dels 43 habitatges principals, 30 estaven ocupats pels seus propietaris, 10 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 6 tenien tres cambres, 11 en tenien quatre i 26 en tenien cinc o més. 38 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 25 habitatges hi havia un automòbil i a 16 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Francourt el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 8 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 8 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 8 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 8 |
| 4 | 20 a 24 | 4 |
| 24 | 15 a 19 | 4 |
| 8 | 10 a 14 | 8 |
| 8 | 5 a 9 | 4 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 63 persones, 48 eren actives i 15 eren inactives. De les 48 persones actives 41 estaven ocupades (25 homes i 16 dones) i 8 estaven aturades (3 homes i 5 dones). De les 15 persones inactives 9 estaven jubilades i 6 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de transport, 1 d'una empresa de serveis i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'any 2000 a Francourt hi havia 5 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 670 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Francourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Francourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Castellanza

Castellanza és un municipi italià de la província de Varese, regió de la Llombardia, amb 14.409 habitants.

## Enllaços externs

* Web oficial de Castellanza (italià)
# Ca n'Obac

Ca n'Obac és un jaciment prehistòric al municipi de Mediona a la comarca de l'Alt Penedès. Aquest jaciment ha sigut identificat com un taller o centre de producció i explotació de sílex adscrit en cronologies del paleolític superior (-33000/-9000) i del neolític. (-5500/-2200).

## Descobriment i historiografia

Aquest taller lític fou descobert el 1956 pel mestre Josep Lloret i Rabassa i prospectat conjuntament amb els seus alumnes. El jaciment és a la ribera dreta de la riera de Mediona (Riu de Bitlles), a uns 300 metres del barri del Molí, del poble de Mediona, dins dels terrenys que pertanyen a la masia abandonada de Ca n'Obac. La datació del jaciment és especialment difícil degut a la presència de peces típiques de moments molt diferents. Aquest taller superficial, per la seva ubicació geogràfica i pels materials documentats, és parcialment relacionable amb el taller de la vinya d'en Pantinquillo de cronologia neo-eneolítica.

## Troballes arqueològiques

D'una banda algunes restes com truncadures, una gran ascla amb denticulats, fan pensar en la seva adscripció en un moment indeterminable (mostra molt escadussera) del paleolític superior. De l'altra, la resta de les peces es pot atribuir certament a un moment indefinit del neolític o un taller típic de l'eneolític, tal com defensava Giró. Algunes d'aquestes peces són làmines biflexionades, osques i denticulats, amb presència de sílex xiloide i ascles i fragments amb retocs simples que no aporten més dades significatives.

## Bibliografia

* E-gipci: aplicació web de Gestió integral del patrimoni cultural immoble de la Generalitat de Catalunya.
* Giró, P. "Notas de Arqueología de Cataluña y Baleares. Mediona". Ampurias. 24, p.299.

## Vegeu també

* Llista de jaciments arqueològics de l'Alt Penedès
* Prehistòria a Catalunya

## Enllaços externs

* Inventari del Patrimoni Cultural Immoble Català. Direcció General d'Arxius, Biblioteques, Museus i Patrimoni de la Generalitat de Catalunya
https://egipci.cultura.gencat.cat (accés: 28/05/2015).
# Catedral de Marbre

La Catedral de Marbre (situada al costat de la Capella de Marbre) és una formació mineral de carbonat de calci, en les costes del llac General Carrera, a Xile. El 1994 va ser nomenada monument nacional.
Consisteix en uns quants illots situats a escassos metres de la riba del llac on, al llarg dels anys, les aigües del llac han erosionat els escarpes costaneres, creant aquestes formacions, que quan el llac es troba en un nivell baix, es poden recórrer interiorment en petites embarcacions.
La formació de les cavernes correspon a un fenomen càrstic més recent, esdevingut fa 15.000 anys, després de la fi del darrer període glacial. La erosió de les aigües del llac va dissoldre les roques donant origen als penya-segats i illots de marbre que existeixen actualment.
Es pot accedir a aquestes formacions via lacustre en petites embarcacions des de la localitat de Puerto Rio Tranquilo (en la comuna de Rio Ibáñez, a 223 km de Coyhaique, capital de la Regió de Aysén). Des d'aquí es poden llogar petites embarcacions, que recorren el sector de la Catedral de Marbre.

## Referències

* ↑ Nacional, Biblioteca del Congreso. «Biblioteca del Congreso Nacional | Ley Chile» (en anglès). [Consulta: 19 juny 2021].
* ↑ «Capilla de Marmol» (en castellà). Monumentos de Chile. [Consulta: 19 juny 2021].
* ↑ «Cómo se formó la espectacular maravilla geológica de la Catedral de mármol de Chile» (en castellà). BBC News Mundo.
# Departament Corpen Aike

Corpen Aike és un departament de la província de Santa Cruz, a la Patagònia argentina. Està delimitat pels departaments de Río Chico i Magallanes al nord, el de Lago Argentino a l'oest, al sud amb el de Güer Anke i a l'est per l'oceà Atlàntic. És travessat d'est a oest pels rius Chico i Santa Cruz, els quals s'ajunten i formen la ría santa Cruz al desembocar a l'oceà Atlàntic.
El seu nom prové del Aonikenk, idioma dels Tehueltxes i significa "lloc poblat per zorrines (mofetes)".
La zona era poblada per Tehuelches, com bona part de la província de Santa Cruz. Els primers homes europeus en explorar aquelles contrades foren els de l'expedició de Magalhães-Elcano, que s'endinsaren per la ria de Santa Cruz i descobriren l'illa Pavón. Van haver de passar 3 segles, per que població d'origen europeu, en aquest cas un regiment argentí comandat pel comandant Luis Piedrabuena, exploressin de nou aquelles terres. L'any 1859 Luis Piedrabuena fundà a la riba del riu Santa Cruz el poblat de Paso Río Santa Cruz, el primer poblat de forma permanent de la província de Santa Cruz; posteriorment seria rebatejat com a Comandante Luis Piedra Buena, en honor seu. Anys després, a la dècada dels 60 del segle xix uns missioners anglicans s'establiren el que actualment es coneix com a Puerto de Santa Cruz per tal d'evangelitzar el poble Tehuelche.

## Localitats

* Comandante Luis Piedrabuena
* Puerto Santa Cruz
* Puerto de Punta Quilla
* Río Chico
Evolució poblacional del departament Corpen Aike segons diferents censos nacionals :
| | 1895 | 1914 | 1947 | 1960 | 1970 | 1980 | 1991 | 2001 | 2010 | 2016 |
| Població | 569 | 2 208 | 3 825 | 3 556 | 4 144 | 5 555 | 7 045 | 7 942 | 11 093 | 13 379 |
| Variació | - | +288,04% | +73,23% | -7,03% | +16,53% | +34,04% | +26,82% | +12,73% | +39,67% | +20,61% |

## Notes

* ↑ Dades de l'INDEC.

## Referències

* ↑ «Cuenca del río Chico». [Consulta: 13 setembre 2019].
* ↑ Echeverría Baleta, Mario. Toponimia indígena de Santa Cruz. Río Gallegos: Cumacú, 1982. ISBN 9508690577.
* ↑ «Cte. Luis Piedra Buena: Historia y leyendas». InterPatagonia. [Consulta: 13 setembre 2019].
* ↑ «Puerto Santa Cruz». patagonia-argentina.com. [Consulta: 13 setembre 2019].
# Eudialita

L'eudialita és un mineral de la classe dels silicats que pertany i dona nom al grup de l'eudialita. Rep el seu nom del grec eu (bo) i dialisis (desunió), al·ludint la seva fàcil solubilitat en àcid. Va ser descrita per primera vegada l'any 1819 per Friedrich Stromeyer en exemplars de sienita nefelina del complex intrusiu de Ilimaussaq, al sud-oest de Groenlàndia. És el membre principal del grup eudialita, grup al qual dona nom.

## Característiques

L'eudialita és un silicat de color vermell, de fórmula química Na₁₅Ca₆Fe₃Zr₃Si(Si₂₅O₇₃)(O,OH,H₂O)₃(Cl,OH)₂. Es caracteritza pel fet que pot ser fosa molt fàcilment. Amb un bufador es fon ràpidament a un color verd pàl·lid, sense color de la flama. A més, el mineral és també molt sensible als àcids. Fins i tot ruixada amb àcids en fred la eudialita descoloreix molt ràpidament i gelatinitza fàcil i completament. Cristal·litza en el sistema trigonal.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «09.CO: Ciclosilicats amb enllaços de 9 [Si$_9$O$_{27}$]18$^-$» juntament amb els següents minerals: al·luaivita, ferrokentbrooksita, kentbrooksita, khomyakovita, manganokhomyakovita, oneil·lita, raslakita, feklichevita, carbokentbrooksita, zirsilita-(Ce), ikranita, taseqita, rastsvetaevita, golyshevita, labyrinthita, johnsenita-(Ce), mogovidita, georgbarsanovita, aqualita, dualita, andrianovita, voronkovita i manganoeudialita.
L'eudialita és feblement radioactiva amb una activitat específica d'aproximadament 158,2 Bq/g (en comparació, l'activitat del potassi és 31,2 Bq/g).

## Formació

Posseeix un origen magmàtic, es forma en roques ígnies alcalines, com la sienita nefelínica i les seves pegmatites. Es troba associada amb altres minerals ignis alcalins. Aquests minerals associats inclouen: microclina, nefelina, aegirina, lamprofil·lita, lorenzenita, catapleiïta, murmanita, arfvedsonita, sodalita, aenigmatita, rinkita, låvenita, titanita i magnetita titànica.

## Usos

L'eudialita s'utilitza com un mineral de poca importància de zirconi. També s'empra en joieria com a pedra ornamental generalment en forma de caboixó, però aquest ús està limitat per la seva raresa, que es veu agreujada pel seu pobre hàbit cristal·lí. Aquests factors fan que el seu interès primari sigui com a mineral de col·lecció.

## Referències

* ↑ «Eudialyte» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 juliol 2014].
* ↑ «Eudialyte Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 juliol 2014].
# Champ-le-Duc

Champ-le-Duc és un municipi francès, situat al departament dels Vosges i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 577 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Champ-le-Duc era de 577 persones. Hi havia 221 famílies, de les quals 41 eren unipersonals (41 dones vivint soles i 41 dones vivint soles), 94 parelles sense fills, 74 parelles amb fills i 12 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 237 habitatges, 223 eren l'habitatge principal de la família, 7 eren segones residències i 7 estaven desocupats. 222 eren cases i 15 eren apartaments. Dels 223 habitatges principals, 187 estaven ocupats pels seus propietaris, 31 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 5 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 20 en tenien tres, 49 en tenien quatre i 152 en tenien cinc o més. 181 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 96 habitatges hi havia un automòbil i a 103 n'hi havia dos o més.

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 363 persones, 263 eren actives i 100 eren inactives. De les 263 persones actives 242 estaven ocupades (130 homes i 112 dones) i 20 estaven aturades (8 homes i 12 dones). De les 100 persones inactives 37 estaven jubilades, 39 estaven estudiant i 24 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Champ-le-Duc hi havia 210 unitats fiscals que integraven 549 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 17.840 €.

### Activitats econòmiques

Dels 14 establiments que hi havia el 2007, 3 eren d'empreses de fabricació d'altres productes industrials, 4 d'empreses de construcció, 3 d'empreses de comerç i reparació d'automòbils, 3 d'empreses de transport i 1 d'una empresa de serveis.
Dels 4 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era un paleta, 1 lampisteria, 1 electricista i 1 empresa de construcció.
L'únic establiment comercial que hi havia el 2009 era una gran superfície de material de bricolatge.
L'any 2000 a Champ-le-Duc hi havia 10 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 164 hectàrees.

## Equipaments sanitaris i escolars

El 2009 hi havia una escola elemental integrada dins d'un grup escolar amb les comunes properes formant una escola dispersa.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Nombre d'équipements et de services dans le domaine du commerce en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Champ-le-Duc a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Champ-le-Duc a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Cafè Monumental

Antigament anomenat Cafè Tost, el cafè Monumental va ser un popular centre de reunions de grups d'opinió i tertúlies literàries situat als baixos de l'esquerra del número 25 del Carrer Gran de Gràcia. També hi havia ball, restaurant i bar familiar. Mercè Rodoreda ubica diverses escenes de la coneguda novel·la La plaça del Diamant en aquest local:"Cada diumenge anàvem al Monumental a fer el vermut i a menjar popets".
El Cafè Tost va ser el primer escenari on el músic Pau Casals va fer actuacions públiques, amb només 13 anys. Formava part d'un trio i ell tocava el piano. Allà el va conèixer el pintor Josep Maria de Sucre, qui relata en les seves memòries l'ambient artístic i intel·lectual que es vivia al cafè a les darreries del segle XIX:
| « | Al Cafè Tost es feia música. Totes les nits acudia jo amb els meus pares a les sessions que es feien. A elles concorria Pau Casals, amb la seva mare, que era molt amiga de la meva. També hi assistien el que després va ser el cèlebre pianista, deixeble de Planté, Joaquim Malats; Enric Granados, l'encara deixeble de Felip Pedrell; Isaac Albéniz, que era l'animador de la tertúlia, tant pels seus mèrits propis com perquè li procurava autoritat davant els profans en estar casat amb la filla de l'alcalde don Federic Jordana (...); tots els artistes esmentats, repetim, acudien diàriament al Cafè Tost, en el qual romanien tocant fins a la mitjanit. | » |
El 1947, fou l'espai en el qual es va començar a configurar la colla de Sant Medir Monumental, la qual es conformaria de membres assistents al cafè, entre ells en Frederic Vallès, l'amo del bar. La Colla aconseguiria l'aprovació del Govern Civil de Barcelona el 14 de desembre de 1948 i establiria la seva seu al Cafè durant els seus primers anys.

## Referències

* ↑ d'Endrets, Equip. «Antic Cafè Monumental (Gràcia, La Vila de Gràcia) - Endrets - Geografia Literària dels Països Catalans» (en catalan). [Consulta: 9 gener 2021].
* ↑ "La Barcelona de Mercè Rodoreda, Marta Nadal, Fundació Mercè Rodoreda i Departament d'Educació de la Generalitat de Catalunya, 2008.
* ↑ "Pau Casals i els castells: dos sentiments catalans", Salvador Arroyo i Julivert, Edicions Cossetània, 1998.
* ↑ "1898, entre la crisi d'identitat i la modernització", VVAA, Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2000, p46
* ↑ Contel, J. M. «Àlbum històric: La colla Monumental (I)». Suplement Gràcia, 01-03-2009. (CC-BY).