OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Recopa d'Europa de futbol 1981-82

La Recopa d'Europa de futbol 1981-82 fou la vint-i-dosena edició de la Recopa d'Europa de futbol. La final fou guanyada pel FC Barcelona davant de l'Standard Liège, al Camp Nou.

## Ronda preliminar

| Equip 1 | Global | Equip 2 | Anada | Tornada |
| FCU Politehnica Timişoara | 2-5 | 1. FC Lokomotive Leipzig | 2-0 | 0-5 |

## Primera ronda

| Equip 1 | Global | Equip 2 | Anada | Tornada |
| Fram | 2-5 | Dundalk F.C. | 2-1 | 0-4 |
| Ajax Amsterdam | 1-6 | Tottenham Hotspur FC | 1-3 | 0-3 |
| FC SKA Rostov-on-Don | 5-0 | Ankaragücü | 3-0 | 2-0 |
| Eintracht Frankfurt | 2(p)-2 | PAOK FC | 2-0 | 0-2(pr) |
| Swansea City FC | 1-3 | 1. FC Lokomotive Leipzig | 0-1 | 1-2 |
| Jeunesse Esch | 2-7 | Velež | 1-1 | 1-6 |
| Dukla Praga | 4-2 | Rangers FC | 3-0 | 1-2 |
| FC Barcelona | 4-2 | Trakia Plovdiv | 4-1 | 0-1 |
| Vålerenga I.F. | 3-6 | Legia Varsòvia | 2-2 | 1-4 |
| Lausanne Sports | 4(c)-4 | Kalmar FF | 2-1 | 2-3 |
| FC KooTeePee | 0-5 | SC Bastia | 0-0 | 0-5 |
| FC Dinamo Tbilisi | 4-2 | Grazer AK | 2-0 | 2-2 |
| Enosis Neon Paralimni FC | 1-8 | Vasas SC | 1-0 | 0-8 |
| Floriana | 1-12 | Standard Liège | 1-3 | 0-9 |
| Vejle BK | 2-4 | FC Porto | 2-1 | 0-3 |
| Ballymena United F.C. | 0-6 | AS Roma | 0-2 | 0-4 |

## Segona ronda

| Equip 1 | Global | Equip 2 | Anada | Tornada |
| Dundalk F.C. | 1-2 | Tottenham Hotspur FC | 1-1 | 0-1 |
| FC SKA Rostov-on-Don | 1-2 | Eintracht Frankfurt | 1-0 | 0-2 |
| 1. FC Lokomotive Leipzig | 2(p)-2 | Velež | 1-1 | 1-1(pr) |
| Dukla Praga | 1-4 | FC Barcelona | 1-0 | 0-4 |
| Legia Varsòvia | 3-2 | Lausanne Sports | 2-1 | 1-1 |
| SC Bastia | 2-4 | FC Dinamo Tbilisi | 1-1 | 1-3 |
| Vasas SC | 1-4 | Standard Liège | 0-2 | 1-2 |
| FC Porto | 2-0 | AS Roma | 2-0 | 0-0 |

## Quarts de final

| Equip 1 | Global | Equip 2 | Anada | Tornada |
| Tottenham Hotspur FC | 3-2 | Eintracht Frankfurt | 2-0 | 1-2 |
| 1. FC Lokomotive Leipzig | 2-4 | FC Barcelona | 0-3 | 2-1 |
| Legia Varsòvia | 0-2 | FC Dinamo Tbilisi | 0-1 | 0-1 |
| Standard Liège | 4-2 | FC Porto | 2-0 | 2-2 |

## Semifinals

| Equip 1 | Global | Equip 2 | Anada | Tornada |
| Tottenham Hotspur FC | 1-2 | FC Barcelona | 1-1 | 0-1 |
| FC Dinamo Tbilisi | 0-2 | Standard Liège | 0-1 | 0-1 |

## Final

El FC Barcelona sumà la seva segona Recopa d'Europa en derrotar el Standard de Lieja per 2 a 1 al seu propi estadi, que per segona vegada era escenari de la final d'aquesta competició.
| FC Barcelona | 2 - 1 | Standard Liège |
| Simonsen 44' Quini 63' | | Vandersmissen 7' |
* Guanyador de la Recopa d'Europa 1981-82
* FC Barcelona Segon títol

## Enllaços externs

* Detalls a la web de la UEFA
* RSSSF
# Joaquín Guichot y Parody

Joaquín Guichot y Parody (Madrid, 1820 - Sevilla, 16 de març de 1906) va ser un escriptor, periodista i historiador andalús, cronista oficial de la ciutat i la província de Sevilla.
Fill d'un francès i una malaguenya coneguts per les seves idees liberals, la seva família va haver de fugir de Madrid amb l'entrada de les tropes de la Santa Aliança quan Joaquín era encara un nen. L'exili el portaria per Sevilla, Gibraltar i Bordeus i no hi tornaria fins a l'edat de 15 anys.
En 1846 s'instal·la a Sevilla i comença a fer estudis sobre paisatges i monuments com el Castell d'Alcalá o el Tajo de Ronda, mentre treballa com a periodista a El Porvenir primer i més endavant a les publicacions del Diario de Sevilla, El Centinela de Andalucía, Galgo Negro, Ilustración Bética i El Eco de Andalucía, on hi escriu principalment sobre política i per la causa liberal. A partir de 1850 va arribar a dirigir El Artista i a fundar El Teatro.
En 1869 apareix el seu primer tom de Historia General de Andalucía i poc després la seva Historia de la Ciudad de Sevilla, considerada com la seva obra més important i que li valdria el seu nomenament com a cronista de la ciutat per l'Ajuntament de Sevilla en 1874 i cronista de la província per la diputació aquest mateix any.
A partir de 1879 ocupa plaça en l'Acadèmia de Bones Lletres de Sevilla, sent el seu discurs inaugural sobre Pere I de Castella.

## Referències

* ↑ Yama'a Islámica de Al-Andalus: Guichot, Joaquín y Alejandro, andalucistas históricos
# José Vergadá y Barta

José Vergadá y Barta fou un polític valencià. El 18 de gener de 1814 es casà amb María Josefa Scorcia y Pascual de Pobil, comtessa de Soto Ameno, i a la mort de la seva esposa va utilitzar sovint aquest títol, que passaria al seu fill Luis María Vergadá y Scorcia (1825-1890). Considerat un dels més influents membres del Partit Progressista a València, l'octubre de 1836 fou escollit diputat a les Corts Espanyoles, encara que no es conserva l'acta electoral. També fou alcalde de València entre novembre i desembre de 1840. A més, fou escollit Senador per València entre 1841 i 1843.

## Referències

* ↑ María Teresa Fernández-Mota de Cifuentes Relacíon de títulos nobiliarios vacantes, y principales documentos que ... , p. 379
* ↑ VERGADA, JOSE, Índex Històric del Congrés dels Diputats
* ↑ VERGADÁ Y BARTA, JOSÉ. CONDE DE SOTO-AMENO, al web del Senat
# Josep Maria Badal i Basora

Josep Maria Badal i Basora (Barcelona, 1921 - 19 de juny de 2014) va ser un distribuïdor de cinema català.
En acabar la guerra civil espanyola deixa el seu treball a un banc per treballar a la Distribuidora Ballesteros i a Discentro Films. Del 1955 al 1961 va dirigir el cinema Comèdia al barri de Gràcia de Barcelona, un local familiar. Posteriorment va fundar amb el seu germà Francesc la distribuïdora Badal Films. El 1976 convèncer la productora Profilmes de produir el documental La Nova Cançó, que va estrenar al cinema Capitol de Barcelona després d'una preestrena a Perpinyà. Posteriorment va ser representant dels distribuïdors en el Ministeri de Cultura, vicepresident de la Germandat del Cinema i membre de l'Associació de Gent del Cinema, així com impulsor i membre del jurat al XIV Festival Internacional de Cinema Fantàstic i de Terror Es va jubilar el 1991.

## Referències

* ↑ Esquela mortuòria a la Vanguardia
* ↑ Mor Josep Maria Badal Basora, exhibidor i distribuïdor cinematogràfic al web de l'Acadèmia del Cinema Català
* ↑ Josep Maria Badal Basora (1921-2014), al web de Josep Maria Pérez Giner
* ↑ Gente de cine, La Vanguardia, 12 de juliol de 2014
# Juan Dolcet Santos

Juan Dolcet Santos (1914 - 1990) va ser un fotògraf espanyol integrat a l'Escola de Madrid.
Va tenir una formació autodidacta, ja que el seu pare va morir quan ell era jove i va haver-se de trobar un lloc de feina. El seu pare era fotogravador interessat en el món de l'art i li va despertar l'interés artístic, donant a conèixer l'obra d'artistes com Rafael Canogar, Manolo Millares, Antonio Saura, Antonio López García.
Quan el 1954 va ingressar en la Reial Societat Fotogràfica de Madrid es va integrar en el corrent renovador de la mateixa formant part primer del grup fotogràfic La Palangana i després de la denominada Escola de Madrid. Amb Gerardo Vielba, Fernando Gordillo, Paco Gómez, Leonardo Cantero, Gabriel Cualladó i altres membres de la mateixa compartia en gran manera una fotografia de tipus directe mitjançant la qual aconseguia unes imatges que es poden considerar d'arrel antropològica, tant per al retrat com per al reportatge social. Un dels seus retrats va ser portada en 1963 del diari ABC destacant la presentació de fotografies en el Concurs Nacional de Belles arts que se celebrava anualment i estava reservat anteriorment a pintura, escultura, dibuix, gravat i arquitectura.
El seu treball ha estat exposat en països com Alemanya, Estats Units o Argentina, una de les exposicions més coneguda va ser la que va realitzar en 1975 en el Museu d'Art Contemporani de Madrid amb el nom de Fotògrafs de l'Escola de Madrid. Obra 1950/1975 i que es va repetir en el Museu Municipal d'Art Contemporani a la fi de 2006.

## Referències

* ↑ Sougez, M.L.; Pérez Gallardo, H.. Diccionario de historia de la fotografía. Madrid: Ediciones Cátedra, 2003, p. 145. ISBN 84-376-2038-4.
* ↑ Diccionario de Arte I (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.176. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 30 novembre 2014].
* ↑ Castellanos, P. Diccionario histórico de la fotografía. Madrid: Ediciones Istmo, 1999, p. 73-74. ISBN 84-7090-325-X.
* ↑ Mónica Carabias Álvaro. «RSF. Historia». Real Sociedad Fotográfica de Madrid. [Consulta: 21 abril 2010].
* ↑ López Mondéjar, P. Historia de la fotografía en España. 4a ed.. Barcelona: Lunwerg editores, 1999, p. 210, 211, 235, 237, 238, 239. ISBN 8477826609.
* ↑ Newhall, B.; Fontcuberta, J.. Historia de la fotografía. Desde sus orígenes hasta nuestros días. Barcelona: Editorial Gustavo Gili S.A., 1983, p. 320. ISBN 84-252-1163-8.
* ↑ ABC (Madrid). «Toreros en un pueblo». Diario ABC, 06-12-1963. Arxivat de l'original el 2014-12-06. [Consulta: 22 abril 2010].
* ↑ «Medios de comunicación. Los fotógrafos de la Escuela de Madrid, en el Museo Municipal de Arte Contemporáneo.». Ayuntamiento de Madrid, 14-12-2006. [Consulta: 21 abril 2010].
# Juan Martagón Romero

Juan Martagón Romero (Sevilla, 22 d'octubre de 1967) és un exfutbolista andalús, que ocupava la posició de defensa.

## Trajectòria

Es va formar a les categories inferiors del Sevilla FC, i debuta amb el primer equip a la temporada 88/89, en la qual jugaria 14 partits. Va militar a l'equip sevillista durant nou temporades, en les quals va sumar fins a 220 partits a la màxima divisió. En tots eixos anys, Martagón va oscil·lar entre la titularitat o temporades més discretes, però sense baixar de la quinzena de partits per any. Amb tot això, va ser un dels jugadors més representatius del Sevilla durant la dècada dels 90.
El 1997 el Sevilla perd la categoria i Martagón fitxa per l'Hèrcules CF. Posteriorment, militaria a les files del Granada CF.

## Enllaços externs

* Fitxa de Martagón
# Juan Martinez de Irujo Goñi

Juan Martinez de Irujo Goñi (Olza (Navarra) 1981) és un jugador professional de pilota basca a mà en la posició de davanter en nòmina de l'empresa Aspe.
Va debutar l'any 2003 al Frontó Labrit de Pamplona i tot d'una ha esdevingut un dels pilotaris capdavanters. Per la seua popularitat, Martinez de Irujo és contractat per a una tercera part dels festivals que organitza l'empresa Aspe. I també per això, té contracte fins a l'any 2015 i una clàusula de rescinsió de 3.000.000 €.
A títol anecdòtic cal esmentar que signa com a Martinez de Irujo, ço és, sense la titlla castellana i seguint l'ortografia basca.

## Palmarés

* Campió del Manomanista: 2004, 2006, 2009 i 2010
** Subcampió del Manomanista: 2005, 2012,2013.
* Campió per parelles: 2005, 2006, 2009 i 2013.
** Subcampió per parelles: 2004.
* Campió del Quatre i Mig: 2006 i 2010
** Subcampió del Quatre i mig: 2008 i 2009.
* Campió del Campionat del Quatre i Mig Navarrès: 2006 i 2010
** Subcampió del Campionat del Quatre i Mig Navarrès, 2004, 2009, 2011 i 2012.
* Campió del Masters BBK Baskepensiones 2008 i 2009.

## Referències

* ↑ Diario de Navarra: Los pilares de la pelota

## Enllaços externs

* Fitxa de l'empresa
# Kahuku

Kahuku és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Hawaii. Segons el cens del 2000 tenia 2.097 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Kahuku tenia 2.097 habitants, 509 habitatges, i 401 famílies La densitat de població era de 830,47 habitants per km².
Dels 509 habitatges en un 43,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,3% hi vivien parelles casades, en un 14,3% dones solteres, i en un 21,2% no eren unitats familiars. En el 19,8% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,0% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,96 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,63.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 35,4% tenia menys de 18 anys, un 10,8% entre 18 i 24, un 23,3% entre 25 i 44, un 17,8% de 45 a 64 i un 12,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 28,2 anys. Per cada 100 dones hi havia 101,25 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,95 homes.
La renda mediana per habitatge era de 39.135 $ i la renda mediana per família de 47.045 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.934 $ mentre que les dones 22.366 $. La renda per capita de la població era de 12.340 $. Aproximadament l'11,8% de les famílies i el 14,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Kahuku». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 18 setembre 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table-Kahuku». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 15-09-2010.
# Juan del Arco Pérez

Juan del Arco Pérez (Leganés, Espanya) és un jugador d'handbol del BM Granollers que juga a la Lliga ASOBAL la seva posició és la de central.

## Referències

* ↑ http://www.asobal.es/equipos/002.php?club=7 Arxivat 2009-01-02 a Wayback Machine.
# Juan Fernando López Aguilar

Juan Fernando López Aguilar (Las Palmas de Gran Canaria, Illes Canàries 1961) és un polític, jurista i professor universitari canari.

## Biografia

Va néixer el 10 de juny de 1961 a la ciutat de Las Palmas de Gran Canaria. Va estudiar en Dret a la Universitat de Granada, on es va llicenciar. Posteriorment cursà estudis de ciències polítiques i sociologia a la Universitat Complutense de Madrid, ampliant els seus estudis realitzant un màster en Dret i diplomàcia a la Fletcher School of Law and Diplomacy dels Estats Units d'Amèrica. Doctor en Dret per la Universitat de Bolonya, amb premi extraordinari, des de 1993 ocupa la Càtedra de Dret Constitucional de la Universitat de Las Palmas de Gran Canaria.

## Afició al dibuix

Aficionat al dibuix, va començar publicant caricatures al diari canari "La Provincia". Va ser autor d'una tira còmica anomenada "Gaudeamus", realitzada juntament amb Andrés Sopeña Monsalve, durant la seva estada a Màlaga que va aparèixer regularment al periòdic "Sur de Málaga". El 1981 es va editar una recopilació d'aquestes tires, basades en les aventures d'un PNN (Professor No Numerari).

## Activitat política

Membre del Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE) des de l'any 1983, el 1990 va ser nomenat assessor executiu del Gabinet del Ministre de Justícia Enrique Múgica i posteriorment va ocupar el càrrec de Cap de Gabinet dels Ministeris d'Administracions Públiques (1993) i Educació i Ciència.
El 1999 va coordinar la candidatura socialista a la presidència del Govern de Canàries. En el 35è Congrés Federal del PSOE va ser escollit Secretari de Llibertats Públiques i Desenvolupament autonòmic i des de 1996 és diputat del Congrés dels Diputats. A l'ascens de José Luis Rodríguez Zapatero a la presidència del govern d'Espanya en les eleccions generals de 2004, López Aguilar fou nomenat Ministre de Justícia, càrrec que abandonà el 12 de febrer de 2007.

## Candidatura a la presidència de Canàries

El 28 d'octubre de 2006 fou oficialment designat candidat del PSOE a la presidència de Canàries per a les eleccions autonòmiques de 2007, anunciant-se el 7 de febrer de 2007 la seva substitució, al capdavant del Ministeri de Justícia, pel fiscal Mariano Fernández Bermejo.
El 18 d'abril de 2007 es va veure obligat a demanar disculpes públicament després de sortir a la llum que un dels documents electorals presentats pel PSOE a Canàries "125 medidas del primer año de gobierno" havia estat plagiat dels objectius presentats per Ciutadans - Partit de la Ciutadania en el seu programa en les eleccions al Parlament de Catalunya l'any anterior.
La seva candidatura en les eleccions autonòmiques va ser la més votada (34,7% dels vots) i la que va obtenir el nombre més gran de diputats (26 de 60) en el Parlament de Canàries, però un pacte entre Coalició Canària (19 diputats) i el Partit Popular (15 diputats), el va desbancar de la presidència regional.

## Referències

* ↑ Ciutadans denuncia que el programa del PSOE para Canarias es un plagio del suyo
* ↑ Dimite el asesor del PSOE de Canarias que plagió el programa de Ciutadans
# Kaloula walteri

Kaloula walteri és una espècie de granota que viu a les Filipines.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Diesmos, A., Alcala, A., Brown, R., Afuang, L., Dolino, C., Gee, G., Hampson, K., Diesmos, M.L., Mallari, A., Ong, P., Paguntalan, L., Pedregosa, M., Ubaldo, D. & Gutierrez, B. 2004. Kaloula walteri. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 2 de febrer del 2008.
# Kaloula rugifera

Kaloula rugifera és una espècie de granota que viu a la Xina.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* ↑ Liang, F. & Feng, X. 2004. Kaloula rugifera. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 2 de febrer del 2008.
# Gai Manili

Gai Manili (en llatí Caius Manilius) va ser un polític romà del segle i aC. Formava part de la gens Manília.
Va ser tribú de la plebs l'any 66 aC i seguidor de Gneu Pompeu. Vel·leu Patèrcul el descriu com "semper venalis et alienae minister potentiae". Va iniciar el seu període el 10 de desembre del 67 aC i abans del final d'any va proposar una llei anomenada Manilia de suffragiis, garantint el dret de vot als lliberts juntament amb els seus patrons, o sigui, a la mateixa tribu del que els havia alliberat, però l'endemà aquesta llei va ser invalidada pel senat per un defecte de forma.
Els senadors s'havien sentit molestos per aquesta llei, i poc després en va proposar una altra, la Lex Manilia de bello Mithridatico que donava a Gneu Pompeu la direcció de la guerra contra Mitridates VI Eupator i Tigranes II d'Armènia i el govern d'Àsia, Cilícia i Bitínia al lloc de Lucul·le, Marci Rex i Acili Glabrió. El partit aristocràtic s'hi va oposar, ja que en aquest moment no estaven prou segurs de Pompeu, però va ser aprovada pels comicis. Aquesta llei va rebre el suport de Ciceró en un discurs titulat Sobre el comandament de Gneu Pompeu.
En acabar el mandat va ser portat a judici, i Ciceró que era pretor, en va ser el jutge encarregat. Finalment el judici es va ajornar fins a l'any següent, en què Manili va ser finalment condemnat per un delicte que és desconegut. Plutarc parla d'extorsió, però no hi ha prou fonaments per creure-ho.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 917.
# Ramez Tebet

Ramez Tebet (Três Lagoas, 7 de novembre de 1936 - Campo Grande, 17 de novembre de 2006) va ser un professor, advocat, fiscal, sociòleg i polític brasiler d'ascendència libanesa, afiliat al Partit del Moviment Democràtic Brasiler (PMDB). Va ser president del Senat Federal, ministre d'Integració Nacional durant el govern de Fernando Henrique Cardoso, governador i diputat estatal de Mato Grosso do Sul i alcalde del seu municipi natal.
La seva filla, Simone Tebet, va candidatar-se a les eleccions presidencials de 2022, sent la tercera candidata més votada en la primera volta.

## Referències

* ↑ «Trajetória política de Ramez Tebet» (en portuguès brasiler). O Estado de S. Paulo, 18-11-2006. [Consulta: 7 desembre 2023].
* ↑ «Homenagem a Ramez Tebet emociona o Senado» (en portuguès brasiler). Prefeitura de Três Lagoas, 07-11-2007. [Consulta: 7 desembre 2023].
* ↑ «Senador Ramez Tebet é sepultado em Três Lagoas, MS» (en portuguès brasiler). O Estado de S. Paulo, 18-11-2006. [Consulta: 7 desembre 2023].
* ↑ «Presidente» (en portuguès brasiler). Eleição Geral Ordinária 2022. 1o turno. Tribunal Superior Eleitoral, 04-10-2022. Arxivat de l'original el 2022-11-02. [Consulta: 5 octubre 2022].
# John Morton (cardenal)

John Morton (Milborne St Andrew, 1420 - Knole House, 15 de setembre de 1500) fou un cardenal anglès.

## Biografia

Nascut a Dorset, es va educar al Balliol College d'Oxford. El febrer de 1477 va ser enviat pel rei Eduard IV juntament amb Sir John Donne, com a ambaixador a la cort francesa. El rei Eduard el va nomenar bisbe d'Ely el 8 d'agost de 1479 i va ser consagrat el 31 de gener de l'any següent.
Després del canvi dinàstic de 1485, Enric VII el va nomenar, el 1486, arquebisbe de Canterbury, fent-lo Lord Canceller l'any següent. El 1493 va ser nomenat cardenal titular de l'església de Sant'Anastasia a Roma pel papa Alexandre VI. Va fer construir l'antic palau de Hatfield House on la futura reina d'Anglaterra Elisabet I va passar la major part de la seva infància.
Com a lord canceller Morton es va encarregar de restaurar les finques reials arruïnades per Eduard IV. Al final del regnat d'Enric VII, la frugalitat d'aquest i la política fiscal de Morton, implementada per Edmund Dudley i Richard Empson, havien tornat a reconstituir el tresor reial.
Morton va ser l'autor d'una màxima coneguda més tard com a "Morton's Fork" (bifurcació de Morton) que diu: "Si es veu que un súbdit viu de manera frugal, llavors li diràs que ha estalviat prou diners intel·ligentment per permetre's ser generós amb el rei. Si, en canvi, un súbdit viu una vida de gran extravagància, com que la seva opulència és tan evident, es pot permetre donar també molt al rei."
Mecenes i amant de la literatura i l'art, Morton va permetre que Thomas More, finançant-lo, emprengués els seus estudis a la Universitat d'Oxford i aquest el va esmentar a la seva obra principal, l'Utopia.
Després de la seva mort va ser enterrat segons el seu testament a la capella de la Mare de Déu de la catedral de Canterbury mentre que a la cripta de la mateixa es va aixecar un cenotafi amb la seva efígie decorada per àngels, el barret del cardenal i les bàculs amb la inscripció MOR (a joc de paraules amb el seu cognom: Mor-ton).

## Bibliografia

* E. B. Fryde, D. E. Greenway, S. Porter, I. Roy, Handbook of British Chronology, Cambridge University Press, Cambridge, 1996
* Salvador Miranda, MORTON, John, The Cardinals of the Holy Roman Church, Florida International University.
# Piero Calamandrei

Piero Calamandrei (Florència, 21 d'abril del 1889 – Florència, 27 de setembre de 1956), italià, va ser periodista, jurista processalista, polític i docent universitari.

## Biografia

Es va llicenciar en Dret a la Universitat de Pisa l'any 1912. Fou professor de dret processal civil des del 1915 a la Universitat de Messina. El 1918 va passar a la Universitat de Mòdena, i el 1920 a la de Siena. Finalment, el 1924 es va incorporar a la Facultat de Dret de Florència, on va ocupar la càtedra de dret processal civil fins que va morir el 1956. A banda d'acadèmic, va ser oficial voluntari a la Primera Guerra Mundial. Hi va combatre al 218é regiment d'infanteria. Des del lloc de capità, va anar obtenint promocions fins al de tinent coronel. Va marxar de l'exèrcit per continuar la vida acadèmica.
* Chiamata in garantia, 1913

## Referències

* ↑ Calvino, Pasquale. «Piero Calamandrei». A: Michael Stolleis (ed.). Juristen: ein biographisches Lexikon; von der Antike bis zum 20. Jahrhundert (en alemany). 2nd. München: Beck, 2001, p. 114. ISBN 3-406-45957-9.
# Pilaki

Pilaki, Barbunya pilaki o Barbunya pilakisi és un plat de mongetes pintes (barbunya en turc) de la cuina turca. Es fa amb pastanagues, cebes, all, i tomàquets o salsa de tomàquet i es decora amb julivert picat. Com que es menja fred, és considerat un meze. En la seva elaboració es fa servir oli d'oliva. També es pot fer amb mongetes blanques.

## Referències

* ↑ Genevieve Taylor. Pie!: 100 Gorgeously Glorious Recipes. A&C Black, 27 març 2014, p. 104–. ISBN 978-1-4729-1200-8.

## Vegeu també

* Kuru fasulye
* Piyaz
# Pietrosella

Pietrosella (en cors Pitrusedda) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament de Còrsega del Sud. L'any 1999 tenia 1.028 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 101 | 118 | 350 | 738 | 864 | 1028 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Jean-Baptiste Luccioni | | |