OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pilar-estela

Els Pilar-estela són uns monuments funeraris propis de la cultura ibera. A vegades han estat classificats com un únic tipus de monument amb les esteles, amb qui comparteixen elements formals, decoratius i funcionalitats.
Segons Almargo Gorbera, els pilars-estela són una de les cinc categories de soterrament ibers, juntament amb les sepultures terriformes, els diferents tipus d'empedrat tumular i les tombes de càmara.

## Referències

* ↑ Izquierdo, 2000, p. 49.
* ↑ Izquierdo, 2000, p. 35.

## Bibliografia

* Izquierdo Peraile, María Isabel. Monumentos funerarios ibéricos: los pilares-estela. València: Museu de Prehistòria de València, 2000, p. 558 (Serie de Trabajos Varios, 98). ISBN 978-84-7795-265-7.
# Maria de Brabant

Maria de Brabant (Lovaina, Ducat de Brabant 1254 i morta a Meulan-en-Yvelines 12 de gener de 1321), fou infanta de Brabant i reina consort de França (1274-1285). Filla del duc Enric III de Brabant i la seva esposa Adelaida de Borgonya. Era neta per línia materna d'Hug IV de Borgonya així com germana de Robert II de Borgonya. El 27 d'agost de 1274 es casà a Vincennes amb el rei Felip III de França, convertint-se en la segona esposa d'aquest. D'aquest matrimoni naixerien tres fills:
* la princesa Margarida de França (1275-1317), casada el 1299 amb Eduard I d'Anglaterra
* el príncep Lluís d'Evreux (1276-1319), comte d'Evreux
* la princesa Blanca de França (1278-1305), casada el 1299 amb Rodolf III d'Àustria
Per la seva influència, Felip III es va involucrar en els assumptes angevins i va entrar en conflicte amb la Corona d'Aragó. Fou acusada d'haver enverinat el fill primogènit del seu marit amb la seva primera esposa, Elisabet d'Aragó. Després de la mort del rei Felip el 1285 es va retirar en un convent proper a la ciutat de Meulan (Illa de França) on va morir el 1321.

## Referències

* ↑ BioPic Channel. «María de Brabante, Decapitada Injustamente por un Malentendido, Duquesa Consorte de Baviera.», 29-04-2024. [Consulta: 8 setembre 2024].
# Marcel Légaut

Marcel Légaut (París, 1900 – Avinyó, 1990) fou doctor en matemàtiques i ensenyà com a catedràtic a diverses facultats. El 1940, impactat per la ràpida derrota de França i conscient d'algunes mancances fonamentals en la seva vida, començà una vida mixta de professor i de pagès, fins que, tres anys més tard, abandonà definitivament la universitat, deixà els llibres, i decidí viure, en endavant, com a pastor d'alta muntanya. Vint anys després d'aquest descens sense retorn en l'escala social, Légaut emprengué una reflexió a fons sobre la condició i l'existència de l'home, reflexió que recollí a Introduction à l'intelligence du passé et de l'avenir du christianisme (1970) i a L'homme à la recherche de son humanité (1971). Légaut examinà el fracàs de les Esglésies i els oferí algunes intuïcions per sortir de la seva crisi actual. Casat i pare de sis fills, Légaut fou autor de vint llibres. Entre 1975 i 1990 va fer set visites a Barcelona per participar en trobades de lectura i aprofundiment dels seus textos.

## Referències

* ↑ LÉGAUT, Marcel, Itinerari. Fragments d'una recerca, Fragmenta Editorial, Barcelona, 2007, ISBN 978-84-935695-5-6

## Enllaços externs

* Associació Marcel Légaut a Espanya
# Marcel Luppes

Marcel Luppes (Hoogeveen, 11 de setembre de 1971) va ser un ciclista neerlandès que fou professional del 1995 al 2003.

## Palmarès

* 1999
** 1r al Beverbeek Classic
* 2000
** 1r a la Ronde van Midden-Brabant
* 2001
** Vencedor d'una etapa a l'OZ Wielerweekend

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Marroquina

Marroquina és un barri del districte de Moratalaz, a Madrid. Limita al nord amb el barri de Ventas (Ciudad Lineal), al sud amb Vinateros, a l'est amb Horcajo i a l'oest amb Media Legua. Gairebé la meitat de la superfície és ocupada pel Parc Cuña Verde de O'Donnell.

## Transports
### Autobús

* 20 Puerta del Sol - Moratalaz
* 30 Avenida de Felipe II - Moratalaz
* 32 Plaça de Benavente - Pavones
* 71 Plaça de Manuel Becerra - Valdebernardo
* 100 Moratalaz - Valderribas
* 113 Méndez Álvaro - Barrio de Quintana

### Metro - Rodalies

* Estació de Vinateros (Línia 9)

## Enllaços externs

* Ortofoto del districte amb els límits de cada barri
* Districtes de Madrid
* Barrio de Marroquina Arxivat 2012-10-12 a Wayback Machine. a Madripedia, amb llicència GNU.
# Marí (bisbe)

Marí fou bisbe de València. Amb prou feines hi ha cap dada sobre ell. Se sap que era bisbe de la seu valenciana el 610, quan va assistir com a tal a un concili provincial convocat a Toledo pel rei Gundemar en què els bisbes van reconéixer la primacia del bisbe de Toledo sobre totes les diòcesis d'Hispània.

## Referències

* ↑ Villanueva, Joaquín Lorenzo. Año christiano de España (en castellà). en la Imprenta Real, 1792, p. 144.

## Enllaços externs

* Fitxa a l'episcopologi del web de l'Arquebisbat de València Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (castellà)
Viccionari
# Melesandre

Melesandre (en llatí Melesander, en grec antic Μελήσανδρος) fou un almirall grec nascut a Atenes al segle v aC.
L'hivern del 431 al 430 aC els atenencs van enviar vint vaixells a rodejar el Peloponès, sota el comandament de Formió que es va estacionar a Naupacte i va atacar a les naus que sortien des de Corint i el golf de Crissea. Uns altres sis vaixells van ser enviats a Cària i Lícia dirigits per Melesandre, per recollir tribut i per evitar la presència de peloponesis en aquesta zona que poguessin molestar el pas de les naus entre Faselis i Fenícia. Melesandre va entrar a Lícia amb una força de soldats atenencs i aliats, però va ser derrotat i mort en una batalla i van morir també bona part de les seves tropes.

## Referències

* ↑ Tucídides. Història de la guerra del Peloponès II, 69, 1-2
# Miajadas

Miajadas és un municipi de la província de Càceres a la comunitat autònoma d'Extremadura. És a la comarca de Trujillo, a 58 km de Càceres. Té una superfície de 121 km² i una població de 10151 habitants (cens de 2007). Miajadas compta amb dues pedanies: Alonso de Ojeda i Casar de Miajadas, les dues fundades pel Plan Badajoz.

## Història

En 21 de març de 1809, durant la guerra del francès, tingué lloc la batalla de Miajadas, en la que dos regiments de cavalleria espanyols comandats per Juan de Henestrosa van emboscar al regiment de caçadors francesos a cavall de Jacques Gervais de Subervie, provocant-los grans pèrdues.

## Referències

* ↑ Hourtoulle i Girbal, 1979, p. 216.

## Bibliografia

* Hourtoulle, François-Guy; Girbal, Jack. Le Général Comte Charles Lasalle, 1775-1809 : premier cavalier de l'Empire. Copernic, 1979.

## Enllaços externs

* Ajuntament de Miajadas
# Melodia nocturna

Melodia nocturna (títol original: A Little Night Music) és l'adaptació cinematogràfica de la comèdia musical A Little Night Music, amb Elizabeth Taylor, Diana Rigg i Lesley-Anne Down, dirigida per Harold Prince el 1977. Ha estat doblada al català.

## Argument

Fredrik Egerman (Len Cariou) és molt feliç en el seu matrimoni amb una noia verge de 18 anys, Anne (Lesley - Anne Down). No obstant això, Anne ha protegit nerviosament la seva virginitat durant onze mesos de matrimoni.

## Repartiment

* Elizabeth Taylor: Desiree Armfeldt
* Diana Rigg: Charlotte Mittelheim
* Len Cariou: Frederick Egerman
* Lesley-Anne Down: Anne Egerman
* Hermione Gingold: Madame Armfeldt
* Laurence Guittard: el comte Carl-Magnus Mittelheim
* Christopher Guard: Erich Egerman
* Lesley Dunlop: Petra
* Chloe Franks: Fredericka Armfeldt
* Jonathan Tunick: el conductor

## Referències

* ↑ esadir.cat. Melodia nocturna. esadir.cat.
* ↑ «A Little Night Music». The New York Times.
# Cappelle-en-Pévèle

Cappelle-en-Pévèle és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 1.891 habitants. Limita al nord amb Templeuve-en-Pévèle, a l'est amb Nomain, al sud-est amb Auchy-lez-Orchies, al sud-oest amb Bersée i a l'oest amb Mérignies.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 1.290 | 1.361 | 1.600 | 1.823 | 1.725 | 1.959 | 1.891 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Bernard Chocraux | |
# Viella (Siero)

Viella és una parròquia del conceyu asturià de Siero. Està situada a l'oest del seu terme municipal, prop del límit amb el concejo d'Oviedo, a una altura de 210 msnm. Té una població de 4.908 habitants, dels quals el nucli homònim n'allotja 631 (INE, 2008). És una zona d'activitat agrícola i de gran activitat industrial nus de comunicacions viàries i ferroviàries.

## Pobles de Viella

* La Belga
* Cogollo
* La Fresnera
* Naón
* Urbanización la Fresneda
* Viella
# Q*Bert

Q*Bert és un videojoc d'habilitat llançat en 1982 per a ordinadors MSX. L'èxit del joc va fer que s'adaptés a altres plataformes, com la Game Boy o la Play Station. Cada nivell està format per una piràmide isomètrica de cubs d'un color determinat. El protagonista, un extraterrestre, ha de saltar a cada cub per canviar el color. La dificultat és triple: d'una banda el circuit conté forats que poden fer saltar l'heroi al buit, d'una altra ha d'esquivar enemics i per acabar aquests enemics canvien el color quan toquen un cub, per la qual cosa sovint cal trepitjar diverses vegades una mateixa casella i pensar bé els moviments per no desfer salts.

## Referències

* ↑ «'Q' Up for this One». Computer and Video Games. EMAP, 18, 01-04-1983, pàg. 31.
* ↑ Wild, Kim «The Making of Q*bert». Retro Gamer. Imagine Publishing, 54, 01-09-2008, pàg. 70–73.
# Matinera menuda d'Annam

La matinera menuda d'Annam (Schoeniparus klossi) és una espècie d'ocell de la família dels pel·lornèids (Pellorneidae) que habita el sotabosc del sud del Vietnam.

## Referències

* ↑ «Matinera menuda d'Annam». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Guerra greco-turca

«Guerra greco-turca» té aquests significats:
* Guerra greco-turca (1897)
* Guerra greco-turca (1919-1922), també anomenada Campaña de l'Àsia Menor o el Front Occidental de la Guerra d'Independència Turca
# Pilar (Vitòria)

Pilar és un barri de la ciutat de Vitòria (Àlaba). Té una població de 10.462 habitants (2008). Està situat al nord-oest de la ciutat; encara que a causa del creixement de la ciutat cap al nord amb Lakua i a l'oest amb Zabalgana actualment constitueix el centre geogràfic de la ciutat. Limita a l'Est amb el Cementiri de Santa Isabel a Zaramaga, al nord amb el parc d'Arriaga, al sud amb el barri de Koroatzea i a l'est amb els barris de Txagorritxu i Gazalbide.

## Història

El barri es va idear en 1966 com a Eixample Nord-oest de Vitòria, i afectant a una superfície de 340.681 metres quadrats. Es va dissenyar com un barri obert, per la qual cosa els seus carrers són amples, amb pomes estretes i allargades; amb edificis de 5 o 6 altures en la majoria del barri.

## Transport

| Nom | Destí Anada | Destí tornada | Estacions al Barri |
| CIRCULAR | Zaramaga (circular) | Catedral (circular) | Honduras, Intermodal, Juan de Garay/Guatemala |
| PERIFÉRICA | Mendizorrotza (circular) | Zaramaga (circular) | Intermodal, Juan Garay/Guatemala |
| PERIFÉRICA | Mendizorrotza | Zaramaga | Juan Garay/Arriaga, Intermodal |
| LAKUA-MARITURRI | LAKUA | Mariturri | Portal Arriaga 20/Venezuela, Juan Garay/Arriaga. Juan Garay/Guatemala, Portal Arriaga/Venezuela/21 |
| SANSOMENDI-SALBURUA | Sansomendi | Salburua | Basoa 2 |
| UNIERTSITATEA | Intermodal | Universidades | Portal Arriaga/Venezuela, Juan Garay/Arriaga, Intermodal, Honduras |
| Tramvia de Vitòria. Línea 1 | Angulema | Ibaiondo (Vitòria) | Honduras |
| Tramvia de Vitòria Línea 2. | Angulema | Abetxuku | Honduras |

## Enllaços externs

* Centre Cívic El Pilar Arxivat 2008-05-30 a Wayback Machine.
* Associació de veïns El Pilar Gure Auzune Arxivat 2009-05-14 a Wayback Machine.
Viccionari
# Pi blanc varietat Ceciliae

El pi blanc varietat Ceciliae, pi d'en Llorens o pi campaner (Pinus halepensis var. ceciliae) és una varietat de pi blanc endèmica de les Illes Balears.
Aquesta varietat fou descoberta pels farmacèutics mallorquins Antoni Llorens i Lleonard Llorens el 1972 a la possessió de So n'Albertí, a la Marina de Llucmajor, Mallorca. Posteriorment se'n descobriren a altres indrets de Mallorca: a Artà, al turó anomenat Puig dels Pins Campanars i a Puigpunyent. També a Eivissa, a Menorca i a Cabrera, però no se n'ha trobat cap a Formentera. A Mallorca se'n troben a 3 llocs de manera natural i en altres 7 plantats. A Menorca n'hi ha de naturals a 5 llocs al sud de l'illa i plantats en altres 2. A Eivissa n'hi ha en set llocs de manera natural arreu de l'illa i en un d'ells s'han comptat fins a 60 exemplars. En total n'hi ha un centenar de naturals o sembrats i un centenar i mig en diversos jardins botànics de les Illes Balears i la Península i en dues zones de restauració paisatgística (autopista de Llucmajor i es Carnatge, 50 i 70 exemplars respectivament).
Són arbres d'altura no superior als 15 m, perennifolis i monoics, amb branques dretes properes al tronc, moltes vegades divaricades, que surten del tronc en angles de només uns 15°, la qual cosa els dona una forma de flama, d'aspecte fastigiat, com el dels xiprers. L'escorça és argentada. Les seves fulles són curtes, de fins a 7 cm de longitud, d'un verd més intens que el P. halepensis halepensis, geminades, rudes en els seus costats, un poc acanalades, punyents, i ubicades en gran nombre en els extrems de les banques formant un dens i curt pinzell. Les infructescències són vermelloses, de fins a 9 cm de longitud, en forma d'ou i coniformes, i amb el seu apeix més o manco arrodonit obtús. Les pinyes no arriben als 4-5 cm de llargària i romanen molt de temps enganxades a l'arbre a causa del fort peduncle que les sosté. La seva fusta és més blana que la del pi blanc, per la qual cosa els llenyaters el preferien a l'hora de tallar-ne. Antigament s'emprava com a pal d'embarcacions per la seva rectitud.
Les principals amenaces sobre la població natural són: reduït nombre d'exemplars reproductors, manca de reclutament, pressió urbanística, incendis forestals, presència de perforadors i processionària (Thaumetopoea pityocampa) i el vent.

## Referències

* 1 2 Llorens, A.; Llorens, Ll. «Contribución al estudio de la flora balear». Boll. Soc. Hist. Nat. Balears, 17, 1972, pàg. 51-54.
* ↑ Llorens, Ll. «Nueva Contribución al Conocimiento de la Flora Balear». Mediterránea, 3, 1979, pàg. 101-122.
* 1 2 3 Núñez, L. «El Pinus halepensis var. ceciliae o Pino Cecilia, una variedad de pino español desconocido por los forestales». A: 6º Congreso Forestal Español (en castellà). Sociedad Española de Ciencias Forestales, 2013. ISBN 9788493796495.
* 1 2 Nuñez, L. «Pinus halepensis var. ceciliae». A: BioAtles. Conselleria de Medi Ambient del Govern de les Illes Balears, 2007.
# Ploërdut

Ploërdut (en bretó Pleurdud) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2006 tenia 1.239 habitants.

## Demografia

Evolució de la població INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 4 512 | 4 980 | - | 4 425 | 4 152 | 3 944 | 3 908 | 3 913 | 3 938 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 3 791 | 3 592 | 3 672 | 3 189 | 3 615 | 3 621 | 3 590 | 3 534 | 3 426 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 3 640 | 3 722 | 3 599 | 3 464 | 3 384 | 3 222 | 3 155 | 3 092 | 2 550 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 2 260 | 2 074 | 1 842 | 1 575 | 1 359 | 1 312 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Luc Guilloux | PS |

## Referències

* ↑ Ploërdut al web de l'Insee
# Platja de Sant Sebastià (Sitges)

La platja de Sant Sebastià és una platja urbana del municipi de Sitges (Garraf) situada al nord del monticle on s'aixeca l'església de Sant Bartomeu i Santa Tecla, i a la banda oposada hi ha l'ermita de Sant Sebastià. Limita al nord amb la Punta de la Llengua de Serp, que la separa de la platja Fonda, i pel sud amb la Punta de la Torreta. Orientada al sud-sud-est, té una longitud de 210 metres i una amplada mitjana de 24 metres, formada per sorra fina i daurada, amb un pendent d'entrada a l'aigua molt suau. Ofereix un ampli ventall de serveis i està adaptada per persones de mobilitat reduïda.
Està rodejada per un passeig marítim, on a l'extrem de ponent hi ha la casa Can Vidal i Quadres, inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. i a l'extrem nord, l'escultura Dona mediterrània, de l'escultora Lluïsa Granero.
Està guardonada amb la Bandera Blava, que reconeix internacionalment la qualitat de l'aigua i serveis. L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control quinzenal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent. La platja de Balmins està adherida a la destinació Costa de Barcelona, certificada per Biosphere des del 2017.

## Referències

* 1 2 «Platja de Sant Sebastià». Agència Catalana de l'Aigua.
* 1 2 «Sant Sebastià». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «Platja de Sant Sebastià (Sitges)». Platges.cat.
* ↑ «Can Vidal i Quadres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
* ↑ «Una escultura de Luisa Granero embelleix la platja de Sant Sebastià». Ajuntament de Sitges.
* ↑ «96 platges i 24 ports, guardonats amb la Bandera Blava 2023». Generalitat de Catalunya, 04-05-2023.
# Plutarc d'Erètria

Plutarc d'Erètria (grec antic: Πλούταρχος) (Erètria, mil·lenni I aC - segle IV aC) fou tirà d'Erètria, una polis a l'illa d'Eubea.
Podria ser el successor immediat de Temisó i pertanyent a la seva família, però no hi ha constància documental de què sigui així. Va aconseguir la tirania i influenciat potser pel seu amic l'orador Míddies, l'any 354 aC va demanar ajut a Atenes contra el seu rival el tirà Càl·lies de Calcis, aliat de Filip II de Macedònia. Encara que Demòstenes es va oposar a donar-li cap suport, finalment el govern atenenc va acceptar enviar un contingent al front del qual es va posar a Foció, que va derrotar a Càl·lies a Tamunai.
En aquesta batalla l'actuació de Plutarc va posar en perill als atenencs i encara que segurament només va ser una precipitació en l'atac, Foció ho va considerar una traïció, el va tractar com a enemic i el va expulsar del govern d'Erètria.

## Referències

* ↑ Plutarchus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 428-429
# Pia Almoina

«Pia Almoina» té aquests significats:
* Casa de la Pia Almoina, nom amb què també és conegut Cal Dorda, a Vilafranca del Penedès.
* Casa de la Pia Almoina (Tarragona), casa medieval al municipi de Tarragona.
* Pia Almoina de Banyoles, construcció entre mitgeres a la vila vella de Banyoles.
* Pia Almoina de Barcelona, edifici a la Ciutat Vella de Barcelona que allotja el Museu Diocesà de Barcelona.
* Pia Almoina de Girona, casa d'estil gòtic situada a la plaça de la Catedral a Girona, i que fou una institució benèfica que va tenir molta importància durant l'edat mitjana.
# Planta llenyosa

Una planta llenyosa és una planta que produeix lignina, molècula que dona soliditat a la planta.
El teixit estructural adjacent als teixits vasculars de la planta es troba format de fusta.
Les plantes llenyoses poden tindre mesures molt diferents, des de mates molt menudes com la farigola fins arbres molt grans com el baobab. Típicament les plantes llenyoses són perennes.
El símbol utilitzat per Carl von Linné a Species Plantarum per designar les plantes llenyoses és , que és també el símbol astronòmic del planeta Saturn.

## Vegeu també

* Arbre
* Arbust
* Mata (botànica)
* Fusta

## Referències

* ↑ Stearn, William T. "Botanical Latin" (four editions, 1966-92)
# Planta no vascular

Les plantes no vasculars és un terme general, que ja no s'utilitza en la nomenclatura científica, per a referir-se a aquelles plantes sense un sistema vascular (xilema i floema). Malgrat que a les plantes no vasculars els manca aquests teixits particulars, un gran nombre de plantes no vasculars tenen teixits especialitzats pel transport intern de l'aigua.
Ser una planta no vascular significa que no tenen teixits especialitzats. En les hepàtiques (Marchantiophyta) sembla que tinguin fulles, però no són fulles perquè no tenen ni xilema ni floema. De la mateixa manera les molses i les algues no tenen aquests teixits.
Totes les plantes tenen un cicle amb alternança de generacions entre un esporòfit diploide i un gametòfit haploide, però les plantes no vasculars inclouen les úniques plantes que tenen una generació dominant gametòfita. En aquestes plantes els esporòfits creixen enganxats i són dependents dels gametòfits per agafar aigua i altres materials. Les plantes no vasculars s'originen de les espores.

## Grups de plantes no vasculars

Inclou dos grups relacionats molt llunyanament:
* Briòfits (en sentit ampli) - Bryophyta (molses), les hepàtiques (Marchantiophyta) i les antocerotes (Anthocerotophyta). En no tenir un sistema conductor d'aigua tenen una mida limitada i no poden ser tan grosses com algunes plantes vasculars.
* Algues - especialment les algues verdes que actualment es consideren les úniques relacionades amb les plantes.
Els dos grups ocasionalment s'anomenen "plantes inferiors"; però no és un terme gaire precís, ja que les falgueres i falgueres afins (que són plantes vasculars) també de vegades es consideren plantes inferiors.
En temps passat, el terme planta no vascular incloïa a més els fongs. Actualment es consideren plantes no estretament relacionades i amb una biologia molt diferent.

## Vegeu també

* Planta vascular

## Enllaços externs

* Cartage.org.lb Arxivat 2008-01-12 a Wayback Machine.
# Plaça Major de Púbol

La Plaça Major de Púbol és una plaça pública de la Pera (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La plaça Major de Púbol està situada extramurs del nucli medieval, al costat d'un dels antics portals de muralla. És un interessant espai de planta irregular, allargada, que conté, a més del safareig públic, edificis de diverses èpoques que constitueixen un conjunt d'arquitectura popular digna d'esment, i que presenten elements dels segles XV al XVIII.

## Història

La plaça Major va desenvolupar-se al costat extern de l'antiga muralla medieval a partir del segle xv. A més del valor tipològic, és interessant també en la seva vessant històrica, ja que conté edificis i elements de diverses èpoques. Així, hi conviuen fragments de la muralla dels segles xiii i xiv amb edificis del segle xv (Can Ciano, Can Carles) i altres que presenten elements dels segles XVI al XVIII (Ca l'Almar, Can Canada…). Hi ha algunes cases que es troben bastant malmeses, i d'altres restaurades darrerament, en alguns casos amb criteris discutibles.

## Referències

* 1 2 «Plaça Major de Púbol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2018].
# Pista d'Arcalís

La Pista d'Arcalís és una antiga pista rural reconvertida en carretera local asfaltada, bastant estreta, que discorre pel terme municipal de Soriguera, al Pallars Sobirà, a l'antic terme d'Estac), entre els pobles de Baro i d'Arcalís.
Arrenca de Baro cap al sud, travessant la Noguera Pallaresa pel Pont d'Arcalís. De seguida comença un seguit de ziga-zagues per tal d'anar guanyant alçada, fins que, salvant un desnivell de 136 m alt, arriba en 1,9 quilòmetres a Arcalís.

## Enllaços externs

* La Pista d'Arcalís en els ortofotomapes de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya