OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Puiggalí

Puiggalí era una masia del municipi d'Olius inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Era una masia de planta rectangular, teulada a dos vessants i orientada nord-sud. Tenia la façana principal al sud. Estva edificada, per la cara nord, damunt de la mateixa roca. Es va reconstruir al segle xviii, hi ha una llinda a la cara sud que portava la data de 1733. La façana principal, pertanyia a aquesta època, l'arc de la primitiva estàva tapiat i al damunt n'hi havia un altre fet de totxos. Tenia galeries d'arc de mig punt, cobertes en la façana. Els murs de la cara est i nord, eren de la primitiva construcció. Tenia planta baixa i dos pisos. La planta baixa tenia sòl de pedra i estava coberta amb volta de canó. El primer i segon pis tenien bigues de fusta al sostre.
Al costat de la casa, hi havia un cobert aguantat per un pilar de pedra i porta d'arc de mig punt adovellada. Tenia parament de carreus irregulars i la part superior de fang. La masia, carreus irregulars, cantonades de pedra picada.

## Història

Es té notícies d'un Galí abans de l'any 1000. De la casa Puiggalí, es coneix l'existència des de l'any 1127. Berenguer de Puiggalí i el prepòsit Raimond del Monestir de Solsona, tenen l'any 1127, un dels molins de Calicambes. El 1397, Ramon Puiggalí era síndic d'Olius. El 1522, Pere Fàbregues, prevere i vicari d'Olius, arrendà per un any la parròquia, les terres i els alous a Ramón Vilar i al pagès Joan Ramon Puiggalí. Andreu Martorell, àlies Puiggalí, fou jurat del poble a mitjans del segle xvi.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* 1 2 3 «Puiggalí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* Puiggalí, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Llet agra

La llet agra és un producte làctic que s'obté mitjançant la fermentació de la llet amb el bacteri Lactobacillus. És similar en textura al iogurt i al quefir, però es tracta d'un tipus diferent de bacteri causant de la fermentació, i aquest fenomen afecta el gust. És molt habitual a la cuina de Polònia, Noruega, Suècia, Finlàndia, Alemanya Bulgària. En alemany, és coneguda com a Sauermilch o Dickmilch , en suec, com a filmjölk, en noruec com a surmelk o kulturmelk i en finès com a piimä o viili.
La llet agra es ven en petits recipients similars als iogurts, en alguns països pot arribar a envasos de prop d'un litre. Aquest producte es fa servir com el iogurt per a ser servit en l'esmorzar juntament amb cereals, musli o flocs de blat de moro. El sabor està molt en conjunció amb altres fruites àcides com ara la maduixa.
A Finlàndia és comú prendre-la de beguda durant els àpats, de la mateixa manera que es pren l'aigua.
És usada també en altres països de Llatinoamèrica com Nicaragua, on és produïda i venuda de la mateixa manera que la llet comuna, es pot aconseguir durant tot l'any. La més popular és la de fabricació casolana, també hi ha de fabricació industrial com la de l'empresa Parmalat. A Nicaragua, la llet agra és considerada una plat base nacional, que no pot faltar als esmorzars i caps de setmana.

## Referències

* Seppo L, Jauhiainen T, pousse T, Korpela R. a fermentar milk high in bioactiu Peptides has a blood pressure-lowering effect in hypertensive subjects. Am J Clin Nutr 2003; 77:326-30. Fulltext. PMID: 12.540.390.

## Vegeu també

* Cuina d'Alemanya
# Cymande

Cymande és un grup anglès de música funk conegut per haver publicat diversos discos a principis dels anys 1970. L'any 2014, després de reunir-se van fer una gira europea i publicaren un nou àlbum el 2015. El grup va ser format per Steve Scipio i Patrick Patterson el 1971 a Londres, juntament amb músics de Guyana, Jamaica i Saint Vincent i les Grenadines. El nom Cymande deriva d'una paraula calipso que significa colom, símbol de pau i amor.

## Estil

El grup va desenvolupar un so subtil barreja de diferents arrels africanes i afroamericanes com el jazz, el calipso, el funk profund o el soul estatunidenc, així com el primer rock progressiu europeu. Actualment, Cymande es considera un dels experiments musicals de funk més complexos i sofisticats dels que van existir en la dècada de 1970. A mitjan aquesta dècada, els membres del grup van prendre cada un el seu camí i es van dissoldre com a formació el 1974.
Dues dècades més tard, la seva música va començar a proporcionar beneficis en fer-se força popular i recurrent en diversos samplers. Aquestes vendes van ser propiciades per la voràgine col·leccionista d'aficionats al funk i de punxadiscos a la recerca de bases. Possiblement, el tema més conegut de Cymande és «Bra», que va ser utilitzat pel grup de rap De La Soul.

## Membres originals

* Ray King - Veu/Percussions
* Desmond Atwell - Saxofon tenor
* Steve Scipio - Baix
* Derek Gibbs - Saxofon soprano/alt
* Pablo Gonsales - Congues/Percussions
* Joey Dee - Veu/Percussions
* Peter Serreo - Saxofon tenor
* Sam Kelly - Bateria/Percussions
* Mike Rose - Saxofon alt/ Flauta/ Bongos/ Percussions
* Patrick Patterson - Guitarra/Veu
* Jimmy Lindsay - Veu/ Percussió (Promised Heights)
* George Kelly - Percussions
* Trevor White - Baix/ Percussions/ Veu

## Discografia

* 1972 - Cymande
* 1973 - Second Time Round
* 1974 - Promised Heights
* 1981 - Arrival
* 1991 - The Best Of Cymande (àlbum recopilatori)
* 1999 - The Message (àlbum recopilatori)
* 2000 - The Soul of Rasta (àlbum recopilatori)
* 2003 - Nyah-Rock (àlbum recopilatori)
* 2004 - Renegades of Funk (àlbum recopilatori)
* 2007 - Promised Heights (àlbum recopilatori)
* 2015 - A Simple Act of Faith

## Referències

* ↑ Wang, Oliver. «Cymande, London's Greatest Funk Band, on Return to Stage» (en anglès americà). Rolling Stone, 09-06-2016. [Consulta: 26 abril 2020].
* ↑ «Cymande au XJAZZ Festival de Berlin» (en francès), 18-05-2016. [Consulta: 26 abril 2020].
* ↑ «Concert de Cymande a Barcelona - 22 de juliol 2020». [Consulta: 26 abril 2020].
* ↑ «Cymande Reunites, To Release Album in 2012 « Cymande», 21-02-2012. Arxivat de l'original el 2012-02-21. [Consulta: 26 abril 2020].
* ↑ Spice, Anton. «The Message: How Cymande's cult funk debut shaped the golden age of hip hop» (en anglès americà), 01-12-2015. [Consulta: 26 abril 2020].
* ↑ «Connection Search Results for "cymande" | WhoSampled». [Consulta: 26 abril 2020].
* ↑ «La legendaria banda Cymande regresa con su primer álbum en más de 4 décadas», 19-08-2015. [Consulta: 26 abril 2020].
# Línies separades alcista

Línies separades alcista (en anglès: Bullish Seperating Lines) és un patró d'espelmes japoneses que indica continuïtat de la tendència alcista.

## Criteri de reconeixement

* La tendència prèvia és alcista
* Es forma una espelma negra, que semblaria un senyal baixista
* L'endemà els preus obren amb un fortíssim gap a l'alça, una obertura que coincideix amb l'obertura anterior
* Els preus continuen pujant fins a tancament formant un Marubozu blanc en obertura

## Explicació

És una espelma negra seguida per un Marubozu blanc en obertura, que significa que el preu d'obertura ha estat el mínim de la sessió, i que aquesta ha tancant molt a prop del seu màxim, senyal que els bulls han tingut el control total de la sessió des de l'inici fins a pràcticament al final. D'aquesta manera si el dia antecedent l'espelma negra mostrava un atac baixista dels bears, el contraatac dels bulls l'ha deixat en no res, i és possible que la tendència alcista continuï.

## Factors importants

És important que la segona espelma sigui exactament un Marubozu blanc en obertura. Malgrat la força dels bulls la confiança d'aquest patró és baixa i és imprescindible acompanyar el senyal amb altres confirmacions com ara un fort augment del volum, una llarga espelma blanca l'endemà, o l'obertura amb un gap alcista.

## Bibliografia

* «Bullish Seperating Lines». Candlesticker. [Consulta: 12 maig 2011].
# Ander Vitoria Aguirre

Ander Vitoria Aguirre (nascut el 22 de gener de 1990) és un futbolista professional basc que juga com a davanter a la Cultural Leonesa.

## Carrera de club

Nascut a Igorre, Biscaia, País Basc, Vitòria es va incorporar al Lezama, del planter de l'Athletic de Bilbao l'any 2000, amb deu anys. Va debutar com a sènior amb l'equip filial l'any 2007, a Tercera Divisió, i posteriorment va complir dues estades cedit als equips de Segona Divisió B SD Lemona i SD Amorebieta.
El Vitòria va deixar els Lleons el 2012 i va fitxar pel Club Portugalete a la quarta categoria. Després de marcar 24 gols, la millor marca de la seva carrera a la temporada 2012-12 a tercera divisió, va fitxar per la UE Sant Andreu a la tercera divisió.
El Vitòria va continuar apareixent a la tercera divisió els anys següents, representant la SD Leioa, Burgos CF, Barakaldo CF i la UD Logroñés. Va ajudar a aquest últim en el seu primer ascens a Segona Divisió el 2020, marcant deu gols en 28 partits (play-off inclòs).
El Vitòria va debutar professionalment el 12 de setembre de 2020 a l'edat de 30 anys, començant com a titular en una derrota a domicili per 0-1 contra l'Sporting de Gijón.

## Palmarès

Espanya Sub-17
* Campionat d'Europa sub-17 de la UEFA:2007

## Referències

* ↑ «Ander Vitoria, quadribarrat per una temporada». UE Sant Andreu, 16-07-2013. [Consulta: 12 setembre 2020].
* ↑ «Ander Vitoria escribe en oro las páginas del Leioa» (en castellà). Vavel, 04-09-2014. [Consulta: 12 setembre 2020].
* ↑ «Ander Vitoria, pólvora para el Burgos CF» (en castellà). Burgos Conecta, 08-07-2015. [Consulta: 12 setembre 2020].
* ↑ «Ander Vitoria firma con el Barakaldo C.F.» (en castellà). Barakaldo CF, 05-07-2016. [Consulta: 12 setembre 2020].
* ↑ «El delantero Ander Vitoria, nuevo jugador de la Unión Deportiva Logroñés» (en castellà). UD Logroñés, 06-07-2018. [Consulta: 12 setembre 2020].
* ↑ «Djurdjevic rompe el orden» (en castellà). Marca, 12-09-2020. [Consulta: 12 setembre 2020].
* ↑ La selección española sub'17 se proclama campeona de Europa [The Spain under-17 team is proclaimed European champion], Marca (en castellà), 13 maig 2007

## Enllaços externs

* Ander Vitoria Aguirre a BDFutbol
* Ander Vitoria Aguirre, Fitxa a Soccerway
# Giovanni di Paolo

Giovanni di Paolo di Grazia (1399 o 1403 - 1482) va ser un pintor italià, que va treballar principalment a Siena. Va poder haver fet el seu aprenentatge amb Taddeo di Bartolo, convertint-se en un prolífic pintor i il·lustrador de manuscrits, incloent els textos de Dante.
Va ser un dels més importants pintors de l'escola sienesa del segle xv. Les seves primeres obres mostren la influència de mestres sieneses anteriors a ell, però el seu estil posterior va ser més individual, caracteritzant-se per colors freds i cridaners i formes allargades. El seu estil també va assumir la influència dels artistes del gòtic internacional com Gentile da Fabriano. Moltes de les seves obres tenen una inusual atmosfera onírica, com en el surrealista Miracle de sant Nicolau de Tolentino pintat al voltant de l'any 1455 i actualment conservat al Museu d'Art de Filadèlfia, mentre que les seves últimes obres, particularment el Judici Final, Cel i Infern de prop de 1465 i l'Assumpció pintada el 1475, totes dues a la Pinacoteca de Siena són un tractament grotesc dels seus temes elevats. La reputació de Giovanni va declinar després de la seva mort però va renéixer durant el segle xx.
# Cal Vigilant

Cal Vigilant és una masia situada al municipi d'Arbúcies, a la comarca catalana de la Selva, situada en un bosc d'alzina surera i pi.

## Referències

* ↑ «Cal Vigilant | enciclopedia.cat». [Consulta: 27 gener 2024].
* ↑ Duran, Montserrat; Illa. «Toponímia de la Vall d'Arbuúcies. S. IX-XXI». Museu Etnològic del Montseny. La Gabella. [Consulta: 27 gener 2024].
* ↑ «Proposta d'ordenació de l'emplaçament de les instal·lacions de telefonia mòbil a la demarcació no urbana de la comarca de La Selva». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2024].
# Puiggraciós

* No s'ha de confondre amb Santuari de Puiggraciós.
El cim del Puiggraciós està situat a la confluència dels termes municipals de l'Ametlla del Vallès, el Figueró i Montmany, en el sector dels Sots Feréstecs, que agafen el nom de la novel·la modernista del mateix nom, i Bigues i Riells del Fai, a la comarca del Vallès Oriental.
És un turó amb una altitud de 808,8 m, situat al sud-est dels cingles de Bertí, als quals s'uneix pel collet de Can Tripeta. Forma part de la Serralada Prelitoral catalana.
Aquest cim està inclòs al Repte dels 100 cims de la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya.
Al cim, hi resten vestigis del poblat ibèric de Puiggraciós, i, uns 100 m per sota de la cota màxima, hi trobem el santuari de Puiggraciós. Al nord-est hi ha la Torre de Puiggraciós, una torre de senyals del 1845 declarada Bé Cultural d'Interès Nacional, i cap al sud, el veïnat del Serrat de l'Ocata, de l'Ametlla del Vallès.

## Referències

* ↑ «Puiggraciós». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].

## Enllaços externs

* Fitxa de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Magyar Atlétikai Club

El Magyar Atlétikai Club és un club de futbol hongarès de la ciutat de Budapest.

## Història

Magyar AC debutà a la lliga hongaresa el 1903, acabant setè. Fou finalista de copa la temporada 1910-11 i la 1913-14.
Evolució del nom:
* 1875-1945: Magyar Athletikai Club
* 1928: secció de futbol dissolta
* 1988-1993: Magyar Athletikai Club
* 1993: fusió amb Népstadion Szabadidő Egyesület
* 1993-2011: MAC Népstadion SE
* 2011-2013: Magyar Athletikai Club
* 2013: fusió amb Grund 1986 FC

## Palmarès

* Copa d'Hongria:
** Finalista: 1910-11, 1913-14

## Referències

* ↑ «Magyar Atlétikai Club». mac1875.hu, 23-05-2015. Arxivat de l'original el 24 de maig 2021. [Consulta: 31 d’agost 2017].
* ↑ «Hungarian League 1903». The Rec Sport Soccer Statistics Foundation, 23-05-2015.
* ↑ «Hungary - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].

## Enllaços externs

* Perfil
# Antoine Goudin

Antoine Goudin (1639 - † 1695) fou un filòsof i teòleg francès. Va vestir l'hàbit de l'Orde de Predicadors i es dedicà a l'ensenyament de la filosofia. Escrigué Philosophia juxta inconcusa tutissimaque Divi Thomme dogmata, que va circular profusament per França i Espanya. Autor tomista, en els seus tractats es reprodueixen les doctrines escolàstiques presentades de forma molt sistematitzada.

## Referències

* ↑ Enciclopedia Universal Ilustrada Hispanoamericana. Madrid, Espasa Calpe. ISBN 84-239-4500-6
# Lindsay (cràter)

Lindsay és un petit cràter d'impacte que s'hi troba a les terres altes del sector central de la Lluna, en el terreny irregular situat al nord-oest del lloc d'aterratge de la missió Apol·lo 16. Al sud es troba el cràter Anděl, i Taylor apareix a l'est-nord-est.
Ernst Öpik va afirmar que aquest cràter es va formar probablement per l'impacte d'un asteroide d'aproximadament 1,5 km de diàmetre. La vora exterior d'aquest cràter apareix desgastada i irregular, amb incisions en les parets interiors del nord i del sud. Presenta una esquerda en la vora sud-oriental que enllaça amb Dollond B, lleugerament més gran. El sòl interior és anivellat, sent travessat per una cadena de cràters i una esquerda prima en l'extrem oest.
Aquest cràter va ser designat Dollond C abans de rebre el seu nom actual per decisió de la UAI. El cràter principal Dollond s'hi troba al sud-sud-est, a l'est d'Anděl.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Enllaços externs

* "Lindsay (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* «Digital Lunar Orbiter Photographic Atles of the Moon» (en anglès).
* «LROC :: QuickMap - Targeting Mapa LROC» (en anglès).
# Sudbury

«Sudbury» té aquests significats:
* Anglaterra:
** Sudbury (Derbyshire)
** Sudbury (Londres), barri de Londres.
** Sudbury (Suffolk)
* Canadà: Sudbury (Ontario)
* Estats Units:
** Sudbury (Massachusetts)
** Sudbury (Vermont)
# Magí Torruella i Jubal

Magí Torruella i Jubal (Cardedeu, Vallès Oriental, 1944) és un director de fotografia català.
El 1962 va ingressar a l'Escola Oficial de Cinema de Madrid, on es va titular el 1966 en direcció de fotografia. El seu primer treball fou de segon operador a En Baldiri de la costa de Josep Maria Font i Espina el 1968, i després va treballar per a Ignasi F. Iquino i com a director de fotografia a Televisió Espanyola. El 1971 es va traslladar al Canadà, on va col·laborar en treballs de publicitat per a l'Oficina Nacional del Cinema i com a director de fotografia a la sèrie de televisió La Feuille d'érable (1972).
Després de tornar a Espanya el 1974 va treballar a Furia española de Francesc Betriu per a José Luis García Sánchez a Colorín colorado i Las truchas. Instal·la a Madrid, va participar com a director de fotografia a la polèmica Camada negra (1976) de Manuel Gutiérrez Aragón, i també va treballar en fotografia industrial i publicitària, alhora que ha publicat articles a les publicacions Imagen y Sonido (des del 1965), Arte Fotográfico (1962-1967) i Flash foto (1977-1980). El 1979 va tornar al Canadà, on va col·laborar al telefilm Le Noël de Madame Beachamp de Raphaël Lévy i va elaborar les pantalles d'aigua de l'Exposició de Montréal. De 1981 a 1987 fou professor al Taller de las Artes Imaginarias de Madrid.

## Filmografia

* 1968: En Baldiri de la costa de Josep Maria Font i Espina
* 1968: De picos pardos d'Ignasi F. Iquino
* 1974: Furia española de Francesc Betriu
* 1975: Cuentos y leyendas (TVE)
* 1976: Colorín colorado de José Luis García Sánchez
* 1976: Nosotros que fuimos tan felices, d'Antonio Drove.
* 1977: ¡Arriba Hazaña! de José María Gutiérrez Santos
* 1977: Camada negra de Manuel Gutiérrez Aragón
* 1977: El sacerdote, d'Eloy de la Iglesia.
* 1978: La vieja memoria de Jaime Camino
* 1978: Las truchas de José Luis García Sánchez
* 1978: Novela (TVE)
* 1984: El crimen de la calle Fuencarral, d'Angelino Fons, episodi de la sèrie La huella del crimen.
* 1985: Crónica sentimental en rojo, de Francesc Rovira-Beleta.
* 1986: L'escot, d'Antoni Verdaguer.
* 1987: Delirios de amor (TVE)
* 1990: La viuda del capitán Estrada, de José Luis Cuerda.
* 1993: Celia (TVE, sis episodis)
* 1999: La sombra de Caín, de Paco Lucio.
* 2000: Terca vida de Fernando Huertas.

## Referències

* ↑ La mala proyección de «Camada negra», El País, 14 d'octubre de 1977
* ↑ Magí Torruella i Jubat, al Diccionari del Cinema a Catalunya, GEC

## Enllaços externs

* Magí Torruella a Internet Movie Database
# Graugés (Borredà)

Graugés és un mas –catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya– al veïnat del Coll de Bas, al peu del camí ral de Berga a Ripoll, prop de l'església i nucli urbà de Borredà (Berguedà), és documentada des del s. XVIII com una de les masies del terme jurisdiccional del monestir de Santa Maria de Ripoll. Masia orientada cap a llevant d'estructura clàssica coberta a dues aigües, totalment arrebossada. La façana té la porta central allindanada i a banda i banda s'hi reparteixen simètricament les obertures; al primer pis hi ha tres arcs de mig punt amb balconada de ferro forjat i al pis superior una balconada central més petita flanquejada per dos grups de finestres d'arc de mig punt. La resta de façanes han perdut l'arrebossat original i deixen veure murs de pedra irregular.

## Història

* 1 2 «Graugés». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2015].
# Bolxaia Udà

Bolxaia Udà (en rus: Большая Уда) és un poble de l'óblast de Nijni Nóvgorod, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 171 habitants, pertany al municipi d'Uixàkovo.

## Referències

* ↑ «Населённые пункты Гагинского района».
# Crònica d'una mort anunciada (pel·lícula)

Crònica d'una mort anunciada (títol original: Crònaca di una morte annunciata) és una adaptació cinematogràfica de la novel·la homònima del premi nobel colombià Gabriel García Márquez, publicada en 1981. Explica, en forma d'una reconstrucció periodística, la història de l'assassinat de Santiago Nasar pels germans bessons Vicari. La pel·lícula va ser dirigida per Francesco Rosi, amb un guió de Tonino Guerra. Està protagonitzada pels actors Rupert Everett, Ornella Muti, Anthony Delon, Irene Papes, Vicky Hernández i Gian Maria Volonté. La pel·lícula es va estrenar en el Festival de Cannes al maig de 1987. Va ser produïda entre Itàlia, Colòmbia i França. Ha estat doblada al català.

## Argument

La novel·la va estar basada en fets reals que van passar a un familiar de García Márquez. L'escriptor va sentir la història d'una parella jove que s'havia casat en un poble de Sucre, Colòmbia, en 1951 i, en el dia que següent a les seves noces, el nuvi, Bayardo Sanromán, va rebutjar la promesa a causa de la pèrdua de la seva virginitat. La promesa pel que sembla va tenir relacions amb el seu promès anterior, Santiago Nasar, i després va ser perseguit i assassinat pels germans bessons de la promesa per venjar l'honor de la família.

## Repartiment

* Ornella Muti- Angela Vicario
* Rupert Everett - Bayardo San Román
* Gian Maria Volontè - Cristobal Bedoya
* Anthony Delon - Santiago Nasar
* Lucia Bosè - Placida Linero
* Irene Papas- mare d'Angela
* Sergi Mateu - Cristóbal, de jove
* Vicky Hernández - Clotilde Armaneta
* Alain Cuny - vídua Xius
* Carolina Rosi - Flora Miguel

## Referències

* ↑ García Márquez, Gabriel. Crónica de una Muerte anunciada. Bruguera, 1981. ISBN 8402076939.
* ↑ «Festival de Cannes: Chronicle of a Death Foretold» (en francès). festival-cannes.com.
* ↑ esadir.cat. Crònica d'una mort anunciada. esadir.cat.
* ↑ Hart, Stephen. Gabriel García Márquez: Crónica de una muerte anunciada, 1994.
* ↑ «Crònaca di una morte annunciata». The New York Times.