OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Metall de Babbitt

El metall de Babbitt o metall de coixinet és un aliatge d'estany de baix coeficient de fricció i de molta plasticitat, motius pels quals hom l'empra com a metall antifricció per als coixinets. És compost de 90% d'estany, 7% d'antimoni i 3% de coure (a vegades, per tal de reduir el cost, l'estany és substituït per plom). Fou creat pel nord-americà Isaac Babbitt el 1839.
L'original metall Babbitt va ser inventat el 1839 per Isaac Babbitt a Taunton (Massachusetts), EUA. Més tard es van desenvolupar altres composicions (la formulació exacta d'Isaac Babbitt no es coneix amb certesa). És preferible al terme "metall blanc", que també es refereix al metall de coixinet, perquè "metall blanc" és un terme ambigu i polisèmic.
El metall Babbitt s'empra habitualment com una capa superficial fina en un complex d'una estructura multi-metall, però el seu ús original és com a material de coixinets de fricció. El metall Babbitt es caracteritza per la seva resistència a la corrosió per fregament. El metall Babbitt és tou i es fa malbé fàcilment, el que suggereix que podria no ser adequat per a un coixinet de superfície.
Tot i que la seva estructura està feta de petits cristalls durs dispersats en un metall més tou, el que fa que sigui un compost de matriu metàl·lica. Quan el coixinet es desgasta, el metall més tou s'erosiona tant que crea rutes per al lubricant entre els punts durs que proporcionen la superfície de suport real. Quan l'estany s'utilitza com metall més suau, la fricció fa que aquest es fongui i funcioni com un lubricant, protegint el coixinet contra el desgast quan manquen altres lubricants.
Els motors de combustió interna utilitzen el metall Babbitt principalment a base d'estany, ja que pot suportar una càrrega cíclica. A base de plom tendeix a endurir-se i desenvolupar esquerdes en treballar, però és adequat per ser mecanitzat amb eines com ara un torn o una serra.

## Referències

* ↑ «Metall de Babbitt». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Hellemans, Alexander; Bunch, Bryan (1988). The Timetables of Science . Simon & Schuster. pp. 305. ISBN 0671621300.
* ↑ Green 1996, p. 2150.
# Brienomyrus

Brienomyrus és un gènere de peix de la família Mormyridae endèmic d'Angola, Benín, Camerun, Congo, Côte d'Ivoire, Guinea Ecuatorial, el Gabon, Ghana, Libèria, Mali, Nigeria, Senegal, Sierra Leona i Togo.

## Morfologia

En funció de la seva morfologia, pot agrupar-se dins dels denominats «lluços del riu Nil» juntament amb Mormyrops, Hippopotamyrus, Marcusenius, Petrocephalus i Pollimyrus.
Les espècies de Brienomyrus mesuren entre 7,7 i 16 centímetres de llarg. L'altura del cos és de 15% a 24% de la longitud estàndard. L'aleta anal és més llarga que l'aleta dorsal (comença abans de la base de l'aleta dorsal i acaba darrere de l'extrem aletes dorsals) i és el tret diferenciador més clar per a distingir-lo de Paramormyrops, un gènere similar. El cap representa del 15% al 22% de la longitud estàndard. El musell no és tubular sino arrodonit. Són poc visible i generalment són de color gris monocrom o marró. Tenen petites barbes equipades amb receptors elèctrics, però no sobresurten. De la mateixa manera que la resta de gèneres de la seva família posseeixen un cerebel (o mormyrocerebellum) de gran mida i un cervell de mida proporcional al cos comparable al dels humans, relacionat probablement amb la interpretació de senyals bioeléctriques.

## Estat de conservació

Respecte a l'estat de conservació es pot indicar que d'acord amb la UICN, la majoria de les espècies d'aquest gènere poden catalogar-se en la categoria de «risc mínim (LC o LR/lc)», excepte en el cas de Brienomyrus eburneensis, que es troba en la categoria «vulnerable (VU)».

## Taxonomia

* Brienomyrus adustus (Fowler, 1936)
* Brienomyrus brachyistius (T. N. Gill, 1862)
* Brienomyrus eburneensis (Bigorne, 1991)
* Brienomyrus longianalis (Boulenger, 1901)
* Brienomyrus niger (Günther, 1866)
* Brienomyrus tavernei (Poll, 1972)

## Filogènia

| Mormyroidea | Mormyridae  Mormyrinae  Campylomormyrus Gnathonemus Genyomyrus Marcusenius Hyperopisus Brevimyrus Hippopotamyrus Pollimyrus Stomatorhinus Boulengeromyrus Ivindomyrus Paramormyrops Mormyrus Brienomyrus Isichthys Mormyrops Myomyrus  Petrocephalinae  Petrocephalus  Gymnarchidae |

## Referències

* ↑ Nelson, 2006.
* ↑ Helfman, 2009.
* ↑ Llista Vermella de la UICN
* ↑ Brienomyrus eburneensis. Llista Vermella de la UICN

## Bibliografia

* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Nelson, Joseph S. Fishes of the world (en anglès). Hoboken, NY: John Wiley and Sons, 2006, p. 601. ISBN 978-04-7125-031-9.
* Stiassny, Melanie; Teugels, Guy; Hopkins, Carl D. The Fresh and Brackish Water Fishes of Lower Guinea, West-Central Africa, (en anglès). 1. ISBN 9789074752206.
# Dorothy Tyler-Odam

Dorothy Tyler-Odam (Stockwell, Regne Unit 1920 - 26 de setembre de 2014) fou una atleta britànica guanyadora de dues medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 14 de març de 1920 a la ciutat de Stockwell, població situada al Gran Londres.

## Carrera esportiva

Especialista en salt d'alçada, va participar als 16 anys en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1936 realitzats a Berlín (Alemanya nazi), on va aconseguir guanyar la medalla de plata. Després del parèntesi realitzat en els Jocs per la Segona Guerra Mundial va participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1948 celebrats a Londres (Regne Unit), on va aconseguir revalidar la seva medalla de plata dotze anys després i on establí un nou rècord olímpic amb un salt de 1.68 metres, realitzant el mateix salt que la campiona nord-americana Alice Coachman, la primera esportista negra en aconseguir una medalla d'or. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1952 realitzats a Hèlsinki (Finlàndia) finalitzà setena i en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1956 finalitzà dotzena.
Al llarg de la seva carrera guanyà tres medalles en els Jocs de l'Imperi Britànic, dues d'elles d'or.
# Vena femoral

En el cos humà, la vena femoral és la vena que acompanya l'artèria femoral a la beina femoral. És una vena profunda que comença en el hiat adductor (una obertura al múscul adductor major) com a continuació de la vena poplítia. La vena safena major (una vena superficial) i la vena femoral profunda drenen a la vena femoral del triangle femoral quan es coneix com a vena femoral comuna. Acaba al marge inferior del lligament inguinal on es converteix en la vena ilíaca externa. Els seus principals afluents són la vena femoral profunda i la vena safena major. La vena femoral conté vàlvules.

## Referències

* ↑ «Femoral vein diameter, valve and tributary topography in humans - a post mortem analysis». Clinical Anatomy, 31, 7, 2018, pàg. 1065–1076. DOI: 10.1002/ca.23224. PMID: 30240062.
# Gulzarilal Nanda

Gulzarilal Nanda (Panjabi: ਗੁਲਜਾਰੀ ਲਾਲ ਨੰਦਾ ,Hindi: गुलजारीलाल नन्दा Gulzārīlāl Nandā; 4 de juliol de 1898 - 15 de gener de 1998) fou un polític indi, del Partit del Congrés de l'Índia que fou primer ministre interí de l'Índia dues vegades, cadascuna per menys d'uns mes:
1) La primera a la mort de Jawaharlal Nehru el 27 de maig de 1964 fins al 9 de juny de 1964 2) La segona a la mort de Lal Bahadur Shastri l'11 de gener de 1966 fins al 24 de gener de 1966

## Referències

Wikipèdia en anglès.
# Bergelmir (satèl·lit)

Bergelmir, també conegut com a Saturn XXXVIII (designació provisional S/2004 S 15), és un satèl·lit natural de Saturn. La seva descoberta fou anunciada per Scott S. Sheppard, David C. Jewitt, Jan Kleyna i Brian G. Marsden el 4 de maig del 2005 a partir d'observacions fetes entre el 12 de desembre del 2004 i el 9 de març del 2005.
Bergelmir té uns 6 quilòmetres de diàmetre i orbita Saturn a una distància mitjana de 19.372 Mm en 1006,659 dies, amb una inclinació de 157° respecte a l'eclíptica (134° respecte a l'equador de Saturn), en direcció retrògrada i amb una excentricitat orbital de 0,152.
Va ser anomenat l'abril del 2007 en honor de Bergelmir, un jötun (gegant) de la mitologia nòrdica, net d'Ymir.

## Referències

* Institute for Astronomy Saturn Satellite Data (anglès)
* Jewitt's New Satellites of Saturn page (anglès)
* IAUC 8523: New Satellites of Saturn 4 de maig del 2005 (descoberta) (anglès)
* MPEC 2005-J13: Twelve New Satellites of Saturn 3 de maig del 2005 (efemèrides) (anglès)
* IAUC 8826: Satellites of Jupiter and Saturn 5 d'abril del 2007 (anomenament) (anglès)
# Metall de Malotte

El metall de Malotte és un aliatge fusible que està compost per un 46 % de bismut, un 34 % d'estany i un 20 % de plom amb un punt de fusió de 95 °C.

## Referències

* ↑ Cardarelli, F. Materials handbook: a concise desktop reference. Springer, 2008. ISBN 9781846286681.
# Cúpula gallonada

La cúpula gallonada o cúpula lobulada és un tipus de cúpula composta per nervadures de mig punt (semicircumferències) i superfícies còncaves (plementeria) que uneixen els gallons d'una taronja. La unió d'aquests elements crea arestes entrants que convergeixen al centre de la volta. Substitueix les voltes de quadrant cobrint espais de planta poligonal, generalment octogonals. Hi ha cúpules gallonades en l'arquitectura romànica: les famoses de la Catedral de Zamora; i altres de més modernes com les d'Antonio Palacios al Cercle de Belles Arts de Madrid, o molt més estilitzades com la coberta de L'Oceanogràfic de València. Aquest tipus de cúpules sembla tenir l'origen en l'arquitectura romana d'Orient.

## Característiques

Encara que poden veure's exemples de cúpules gallonades en l'arquitectura romana d'Orient, com és el cas de la cúpula interior de l'església de Sant Sergi i Sant Bacus i de Cora a l'antiga Constantinoble, la seua influència passà a l'arquitectura islàmica, i així, a l'Al-Àndalus els musulmans aprengueren dels constructors romans d'Orient i n'apareixen en la arquitectura nassarita. Així sembla trobar-les en diversos exemples l'arquitecte i restaurador Torres Balbás a l'Alhambra de Granada. Aquest art de construir voltes es traspassà a Amèrica, i el seu primer exemple és l'església de Sant Maties d'Iztacalco (Mèxic).
La planta que cobreix aquest tipus de voltes sol ser quadrada (quatre cascs), o octogonal (vuit cascs). A vegades se sosté en una galeria o torre de planta quadrada que passa a un octàgon per l'ocupació de trompes situades en un tambor. Les seccions de la superfície de la volta tenen una curvatura negativa, és a dir, són còncaves. Aquesta situació fa que tinguen un aspecte «inflat» vistes des de fora.

## Referències

* ↑ Cayetano Enríquez de Salamanca, (1989), Rutas del románico en la provincia de Zamora.
* 1 2 Choisy, Auguste. El arte de construir en Bizancio (en castellà). Auguste Choisy, 1997. ISBN 8489977038.
* ↑ Ana Ávila, (1997), Imágenes y símbolos en l'arquitectura pintada española (1470-1560), Arthopros.
* ↑ Manuel Fortea Luna (2008), Origen de la bóveda tabicada, Centro de Oficios de Zafra.
* ↑ (1959) Revista de Indias, Vol. 19, Consell Superior d'Investigacions Científiques, Pàgina 545.

## Vegeu també

* Art romà d'Orient
# Bosquerola de coroneta ratllada

La bosquerola de coroneta ratllada (Basileuterus culicivorus) és una espècie d'ocell de la família dels parúlids (Parulidae). Habita la selva humida i altres formacions boscoses des de les muntanyes de Mèxic, cap al sud, a través d'Amèrica Central, muntanyes de Colòmbia, Veneçuela, Trinitat, Guaiana i l'adjacent nord del Brasil, centre i sud del Brasil, Bolívia, el Paraguai, Uruguai i nord de l'Argentina.

## Taxonomia

Segons la classificació del HBW i BirdLife International, versió 7 (2022), es tracya en realitat de quatre espècies diferents:
* Basileuterus culicivorus (sensu stricto) - Bosquerola de coroneta ratllada. Des de Mèxic fins Panamà.
* Basileuterus auricapilla (Swainson, 1838) - bosquerola de coroneta daurada. De Colòmbia i nord-oest de Veneçuela.
* Basileuterus hypoleucus Bonaparte, 1850 - bosquerola ventreblanca. Del sud-oest del Brasil i nord-est de Paraguai.
* Basileuterus cabanisi Berlepsch, 1879 - bosquerola de Cabanis. Des del nord de Veneçuela, Trinitat, Guyana i nord del Brasil, cap al sud per Bolívia, Paraguai, Uruguai i nord de l'Argentina.

## Referències

* ↑ bosquerola de coroneta ratllada«Bosquerola de coroneta ratllada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
* ↑ bosquerola de coroneta daurada«Bosquerola de coroneta ratllada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
* ↑ bosquerola ventreblanca«Bosquerola de coroneta ratllada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
* ↑ bosquerola de Cabanis«Bosquerola de coroneta ratllada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Economia d'Ucraïna

Després de la Rússia, la República Socialista Soviètica d'Ucraïna era la més important república de la Unió Soviètica en termes econòmics. El seu sòl fèrtil produïa 1/4 de la producció agrícola soviètica. Després de la independència el 1991 el seu govern va alliberar la majoria dels preus i va intentar començar un procés de privatització, però això va sofrir fortes resistències al govern i en el legislatiu. La producció el 1999 va caure per menys de 40% de la de l'any 1991.
La dependència de Rússia per atendre les seves necessitats d'energia i l'absència d'importants reformes estructurals van deixar l'economia d'Ucraïna vulnerable a problemes externs. Gairebé 3/4 del gas natural i del petroli consumit al país, bé així el 100% del combustible nuclear són importats.
El producte interior brut va créixer més de 7% a l'any entre el 2006 i 2007 impulsat pels preus internacionals de l'acer. No obstant això, el 2008 el país va començar a ser afectat per la crisi internacional i el 2009 el creixement va caure més de 14%, una de les pitjors retraccions econòmiques del món. A l'abril de 2010 Ucraïna va negociar una rebaixa del preu del gas natural importat de Rússia, en canvi d'estendre l'arrendament de la base naval de Crimea als russos.

## Referències

* 1 2 3 4 CIA. «The World Factbook». Arxivat de l'original el 2016-07-09. [Consulta: 22 febrer 2016].
# Uzo Aduba

Uzoamaka Nwanneka "Uzo" Aduba (Boston, 10 de febrer de 1981) és una actriu estatunidenca. És coneguda pel seu paper de Suzanne "Crazy Eyes" Warren en la sèrie original de Netflix Orange Is the New Black, per la qual va guanyar un premi Emmy a la millor actriu convidada en una sèrie de comèdia el 2014, un altre a la millor actriu secundària en sèrie dramàtica el 2015 i dos altres premis del Sindicat d'Actors de Cinema a la millor actriu de televisió en una comèdia en 2014 i 2015. És una dels dos únics actors que han rebut premis Emmy en les categories de comèdia i drama per al mateix paper.

## Referències

* ↑ «Godspell Talk Back – Uzo Aduba». Reviewing The Drama, 26-03-2012.
* ↑ Wright, Celine. «'Orange Is the New Black's' Uzo Aduba on a good road as Crazy Eyes». Los Angeles Times, 12-08-2013. «32-year-old Aduba»
* ↑ Emmy Awards 2015: The complete winners list. CNN.com (September 21, 2015). Consultat el desembre 7, 2015.
* ↑ «Uzo Aduba Watch 'OITNB' actress speak Igbo, reveal her favourite Nigerian dish,». Chidumga Izuzu. [Consulta: 29 gener 2016].

## Enllaços externs

* Uzo Aduba Arxivat 2017-08-01 a Wayback Machine. a Internet Off-Broadway Database
# Gulpen-Wittem

Gulpen-Wittem (limburguès Gullepe-Wittem) és un municipi de la província de Limburg, al sud-est dels Països Baixos. L'1 de gener del 2009 tenia 14.603 habitants repartits sobre una superfície de 73,37 km² (dels quals 0,19 km² corresponen a aigua). Limita al nord amb Valkenburg aan de Geul, Voerendaal i Simpelveld, a l'oest amb Margraten, a l'est amb Aquisgrà i al sud amb Voeren, Plombières i Vaals.

## Administració

El consistori municipal consta de 17 membres, format des del 2006 per:
* CDA, 6 regidors
* Balans, 4 regidors
* Franssen, 3 regidors
* PvdA, 2 regidors
* GroenLinks, 2 regidors

## Enllaços externs

* www.gulpen-wittem.nl
# Iole de Freitas

Iole Antunes de Freitas (Belo Horizonte, Minas Gerais, 1945) és una escultora brasilera, gravadora de marbre i artista d'instal·lació.
Nascuda a Belo Horizonte, anà a viure a Rio de Janeiro en la seva joventut i va estudiar a l'Escola de Disseny Industrial (ESDI) a la Universitat de l'Estat de Rio de Janeiro entre 1964 i 1965. Durant la dècada de l'any 1970 va treballar a Milà com a dissenyadora a Olivetti al costat de l'arquitecte Hans von Klier. Va començar a desenvolupar i exhibir el seu treball de 1973, treballant amb fotografia experimental i Super 8. El seu tema més destacat era la representació del cos. També va presentar una exposició a Milà. En 1975 va participar en la novena Biennal de París.
Durant la dècada de 1980 va tornar a Brasil, adoptant l'escultura com el seu mitjà d'expressió artístic. Utilitza materials com a cable, teixit, acer, coure, pedra i aigua per crear els seus treballs. El 1986 va rebre la beca Fulbright-Capes que atorga el MoMA a Nova York. Posteriorment dirigiria l'Institut Nacional de Belles Arts Funarte de 1987 a 1989. Va rebre la Bolsa Vitae d'Arts Plàstiques el 1991. És professora d'escultura a l'Escola d'Artes Visuais Parc Lage.
Els seus treballs poden ser trobats en el Museu d'Art Contemporani de Rio Grande do Sul, el Museu d'Art Modern Rio de Janeiro, el Museu de São Paulo d'Art Modern, el Museu Nacional de Belles arts i el Museu d'Art de Pampulha. El seu treball per a Casa Daros "Para que servem como paredes museu?", va estar premiat per la història de coberta del 90è número de la revista ArtNexus.

## Referències

* 1 2 3 «Iole de Freitas».
# Miquel Garau Horrach

Miquel Garau Horrach, nascut a Llucmajor, Mallorca, el 20 de maig de 1937, és un jesuïta i pintor postimpressionista mallorquí.
Miquel Garau ingressà a la Companyia de Jesús el 1959 i cursà estudis d'humanitats al Noviciat de Raymat, Lleida el curs 1961-62, i després entre 1962 i 1970 de teologia i filosofia a la Facultat de Sant Cugat del Vallès de Barcelona. Ha destacat com a pintor d'estil postimpressionista d'influència local, realitzant exposicions a Palma els anys 1977-79, 1982, 1985 i 1989.

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 6. Palma: Promomallorca, p. 158. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ «MIGUEL GARAU HORRACH. PINTOR».
# Dekýš

Dekýš és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1270.
# Bosquerola de gorja taronja

La bosquerola de gorja taronja (Setophaga fusca) és una espècie d'ocell de la família dels parúlids (Parulidae) que habita els boscos del sud-est del Canadà i nord-est dels Estats Units. Passa l'hivern, principalment, al nord d'Amèrica del Sud.

## Referències

* ↑ «Bosquerola de gorja taronja». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Echbika

Echbika o Chebika (àrab: الشبيكة, ax-Xabīka) és una ciutat de Tunísia situada uns 5 km al sud-oest de Kairuan, a la governació de Kairuan. Té més de deu mil habitants. És capçalera d'una delegació amb una població de 35.670 habitants.

## Economia

La seva activitat econòmica principal és l'agricultura, amb nombroses oliveres. Té una mica de turisme gràcies a la proximitat al jaciment arqueològic de Raqqada, l'antiga capital aglàbida.

## Administració

És el centre de la delegació o mutamadiyya homònima, amb codi geogràfic 41 53 (ISO 3166-2:TN-12), dividida en vuit sectors o imades:
* Echbika (41 53 51)
* Jaouaouda (41 53 52)
* El Aouamria (41 53 53)
* Errouisset (41 53 54)
* Abida (41 53 55)
* Sidi Ali Ben Salem (41 53 56)
* Hammed (41 53 57)
* El Karma (41 53 58)
Al mateix temps, forma una municipalitat o baladiyya (codi geogràfic 41 12).

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 97-101. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 155. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# Uzovská Panica

Uzovská Panica és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1427.
# Bogi

Un bogi és l'estructura rodant sobre la qual descansen els vagons de ferrocarril i les locomotores actuals, que no utilitzen eixos simples. Un bogi consta d'una plataforma, dos o tres eixos i de les rodes corresponents, unida al vehicle mitjançant un pivot vertical que permet que giri a dues bandes en els revolts.
Els vagons i les locomotores que porten bogis disposen de dues unitats, una en cada extrem.
Els trens d'alta velocitat amb vagons curts van proveïts de bogis situats en els extrems oposats de dos vagons contigus.

## Referències

* ↑ «Bogi». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
# Jaciment arqueològic de Sords

Jaciment arqueològic Sords és un jaciment a l'aire lliure al voltant del veïnat de Sords, al municipi de Cornellà del Terri a la comarca del Pla de l'Estany. La major part de les troballes es van fer en un petit turó a la vora del veïnat de Sords, es desconeix el lloc exacta de les troballes.

## Descobriment i historiografia del jaciment

Al voltant dels anys 40 del Segle XX el Dr. Coromines fa una sèrie de prospeccions que donen com a resultat diverses troballes, amb una cronologia que podria anar des del Plistocè al Paleolític. La major part de les troballes es fan en un petit cim al voltant de Sords.

## Descripció

Es tracta d'un jaciment probablement paleolític

## Troballes

S'ha trobat un fragment de destral de basalt, de secció circular amb una cronologia molt àmplia. Un chooping-tool de quarsita, tallat bifacialment amb extraccions alternes i de tall sinuós. Té les arestes desgastades i està recobert d'una forta pàtina. Van aparèixer també alguns còdols de quars, tallats i en bon estat i una gran ascle de sílex amb un ampli pla de percussió. Es va recuperar també un molar inferior dret pertanyent a un Dicerhorinus Megahinus (Rinoceront de gran talla) datat del Plistocè mitja o superior. Totes les troballes estan dipositades al MACB / Plaça de la Font, 11 (Banyoles).

## Referències

* 1 2 Inventari del Patrimoni Cultural Immoble Català. Direcció General d'Arxius, Biblioteques, Museus i Patrimoni de la Generalitat de Catalunya https://egipci.cultura.gencat.cat (accés: 20/04/2015).
* ↑ «Museu Arqueològic de Banyoles».
* Inventari del Patrimoni Cultural Immoble Català. Direcció General d'Arxius, Biblioteques, Museus i Patrimoni de la Generalitat de Catalunya
https://egipci.cultura.gencat.cat (accés: 20/04/2015).

## Enllaços externs

* Pàgina web de la Direcció General d'Arxius, Biblioteques, Museus i Patrimoni https://egipci.cultura.gencat.cat (Accés 20/04/15)
# Microcavia shiptoni

Microcavia shiptoni és una espècie de mamífer rosegador de la família dels càvids. És endèmic de l'Argentina. Viu als herbassars de les zones rocoses de l'altiplà andí.

## Referències

* ↑ Jayat, J.; Ojeda, R. Microcavia shiptoni. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 5 gener 2009.