OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rúbrica

Una rúbrica és un mot o part de text que està escrit o imprès en vermell per donar-li èmfasi. El mot deriva del llatí RUBRICA, que significa ocre vermell o creta vermella (al seu torn, RUBRICA és un derivat del llatí RUBER 'el color roig') i prové de les indicacions que es feien en els manuscrits medievals del segle xiii o anteriors. En aquests manuscrits, es feien servir lletres vermelles per marcar les majúscules inicials (per exemple, en els salms), els encapçalaments de capítols o seccions, o els noms importants. La còpia de les rúbriques és el procés que es coneix com a rubricació i el feia un escriba diferent, més endavant en el procés d'elaboració del manuscrit, un cop el text estava copiat. Tot i que el color vermell és el més usual, a l'edat mitjana tardana es van fer servir altres colors, però es va conservar el nom.
Després de la invenció de la impremta, en els primers temps es mantingué el costum de rubricar els impresos, però després la pràctica d'incloure rúbriques en vermell va ser substituïda per altres tipus, ja que feia molt més car el procés: negretes, cursives o diferents mides de lletra.

## Extensió del significat
### Instruccions litúrgiques

Els missals contenien instruccions per al celebrant explicant què havia de fer durant la litúrgia. Aquestes instruccions també eren rubricades i els textos que havien de ser pronunciats escrits en negre. D'aquí el significat "Regla que ensenya la pràctica de les cerimònies de l'Església" (DIEC).

### Altres ampliacions de significat

A partir del significat inicial, el mot ha passat a designar els títols o epígrafs dels capítols o seccions d'un llibre, també els índexs, o també els capítols i seccions mateixos. Finalment també designa el traç o conjunt de traços que s'afegeix a la signatura al nom del signant (DIEC).
En l'àmbit de la salut, aquest sentit s'ha especialitzat per a referir-se a l'encapçalament destacat tipogràficament que assenyala les diferents entrades d'un repertori i que correspon generalment a un símptoma o a una malaltia i inclou els remeis que els guareixen o produeixen.
Actualment s'utilitza l'expressió Rúbrica d'avaluació per als documents usats en els processos d'avaluació.

## Referències

* ↑ «Rúbrica - EcuRed». [Consulta: 25 agost 2024].
* ↑ «The Reader-Rubricator: A type not often found – Smithsonian Libraries and Archives / Unbound» (en anglès americà). [Consulta: 27 agost 2024].
* ↑ «Rubrication | Medieval Manuscripts, Illuminated Letters, Illumination | Britannica» (en anglès). [Consulta: 25 agost 2024].
* 1 2 «Diccionari de la llengua catalana». [Consulta: 4 setembre 2024].
* ↑ Doqua. «🏅Avaluar amb rúbriques - Què són i com aplicar-les a l'aula», 16-11-2021. [Consulta: 31 agost 2024].

## Vegeu també

* Scriptorium
# Rúdnia (Smolensk)

* Per a altres significats, vegeu «Rúdnia».
Rúdnia - Рудня (rus) - és una ciutat de l'óblast de Smolensk, a Rússia, que el 2018 tenia 9.484 habitants. La ciutat es troba a la riba del Màlaia Berezina, a 66 km al nord-oest de Smolensk i a 424 km al sud-oest de Moscou.

## Referències

* ↑ Bespiatov, T. «Смоленская область» (en rus). [Consulta: 14 febrer 2021].
* ↑ Distances à vol d'oiseau ou distances orthodromiques.
# Ronde van Gelderland

La Ronde van Gelderland és una cursa ciclista femenina d'un dia que es disputa anualment als Països Baixos des del 2003. Transcorre per les carreteres del Gelderland.
La primera vencedora fou Yvonne Brunen i el rècord de victòries, amb quatre l'ostenta Kirsten Wild.

## Palmarès

| Any | Vencedora | Segona | Tercera |
| 2003 | Yvonne Brunen | Leontien van Moorsel | Vera Koedooder |
| 2004 | Leontien van Moorsel | Mirjam Melchers | Arenda Grimberg |
| 2005 | Suzanne de Goede | Tanja Hennes-Schmidt | Kirsten Wild |
| 2006 | Bertine Spijkerman | Tanja Hennes-Schmidt | Mirjam Melchers |
| 2007 | Marianne Vos | Ina-Yoko Teutenberg | Loes Markerink |
| 2008 | Anne Samplonius | Eva Lutz | Andrea Bosman |
| 2009 | Ina-Yoko Teutenberg | Rochelle Gilmore | Emma Johansson |
| 2010 | Kirsten Wild | Rochelle Gilmore | Kirsty Broun |
| 2011 | Ina-Yoko Teutenberg | Kirsten Wild | Rochelle Gilmore |
| 2012 | Suzanne de Goede | Chantal Blaak | Megan Guarnier |
| 2013 | Kirsten Wild | Giorgia Bronzini | Chloe Hosking |
| 2014 | Kirsten Wild | Jolien D'Hoore | Melissa Hoskins |
| 2015 | Kirsten Wild | Lucy Garner | Barbara Guarischi |
| 2016 | Katarzyna Niewiadoma | Nathalie Van Gogh | Lieselot Decroix |

## Enllaços externs

* Web oficial
* Palmarès a procyclingstats.com
* Palmarès a cyclebase.nl
# Saber Interactive

Saber Interactive és una empresa desenvolupadora de videojocs amb seu a Millburn (New Jersey), amb oficines de desenvolupament a Sant Petersburg, Rússia. Ells principalment desenvolupen videojocs d'acció. L'estudi va llançar el videojoc Will Rock en el 2003, i va llançar un altre joc anomenat TimeShift per Microsoft Windows, Xbox 360 i PlayStation 3 a nivell mundial en el 2007. El motor de joc de múltiples formats de Saber es troba en la seva quarta iteració: Saber 3D, v.S4. El disseny de joc, la tecnologia de nucli, el desenvolupament de motor de joc multi-plataforma i la gestió de la producció es realitzen a la seu de Saber als EUA, mentre que el gruix de la producció real es porta a terme a les oficines de Saber, pels empleats a temps complet en Rússia. Saber ha pres nota, que són capaços de mantenir una alta producció i valors de disseny alhora que s'aprofiten del gran talent rus en ciències de la computació, representació artística, i belles arts talent mentre també redueixen costos en el desenvolupament.

## Videojocs

* Will Rock - PC (2003)
* TimeShift - PC, PS3, X360 (2007)
* Battle: Los Angeles (a través de Live Action Studios) - PSN, XBLA, PC (2011)
* Inversion - PS3, X360 (2012)

## Referències

* ↑ Philip Kollar. «TimeShift Developer Responds to Dyack». 1UP.com, 14-04-2008. [Consulta: 2 febrer 2009].

## Enllaços externs

* Saber Interactive - Lloc web oficial
* Inversion preview Arxivat 2010-08-28 a Wayback Machine.
# Robustiana Armiño

Robustiana Armiño y Menéndez, de casada Robustiana Armiño de Cuesta (Gijón, 20 d'agost de 1821 - Madrid, 17 de juny de 1890) va ser una poeta espanyola.

## Biografia

Era filla d'un farmacèutic, Buenaventura Armiño, i de María Menéndez. No va rebre una bona educació, sinó que es va formar com a autodidacta, aprenent per si mateixa diversos idiomes. Des de l'adolescència va escriure i va publicar poemes en la premsa, amb sensibilitat i imaginació suficients per a fer-se un notable prestigi; així, per exemple, en El Nalón i Revista de Asturias, d'Oviedo, o en els periòdics pacenses El Guadiana i El Pensamiento. Va assistir amb 22 anys a l'Acadèmia Artística i Literària gijonesa fundada en 1842 per l'estudiant de dret Plácido Jove i Hevia, on es divulgaven els principis del Romanticisme i a la qual també acudia una jove poetisa liberal, Eulalia de Llanos. Jove i Hevia va publicar alguns poemes seus en la revista que dirigia a Madrid, La Primavera (1846).
En 1848 es va casar amb el metge Juan de la Cuesta Cherner, fundador i director de la Correspondencia Médica, i el matrimoni va marxar a Madrid en 1859; allí va seguir col·laborant en la premsa i va publicar narracions. Va sostenir correspondència amb Juan Eugenio Hartzenbusch, qui va ser el seu mentor; les contrarietats que li va causar harmonitzar la seva forta vocació literària amb els deures de dona casada la van fer pessimista i ombrívola.
Va ser sòcia de mèrit del Liceu de l'Havana, col·laboradora del Diario de la Marina publicat en aquesta mateixa ciutat i sòcia del Liceu de Badajoz. Va col·laborar també ocasionalment en El Eco del Comercio i en Ellas. Órgano oficial del sexo femenino (1851) i, sobretot, en el setmanari carlista Altar y Trono entre 1869 i 1872; en 1864 va ser la primera dona a Espanya a exercir el periodisme en solitari fundant la revista setmanal Ecos del Auseva, retitulada La Familia en 1875, des d'on difonia la ideologia del Carlisme. Va morir a Madrid el 17 de juny de 1890.
La seva novel·la Dramas de la costa va ser publicada per lliuraments en La Ilustración Gallega y Asturiana (1880); transcorre a Albandi i Candás. Hi ha edició crítica moderna a càrrec de Luis Alberto Prieto García.

## Obres

* Poesías. Oviedo: Martínez Germans, 1851, 2 vols.
* Flores del Paraíso o Ilustración de la infancia. Gijón: González, 1852.
* Fotografías sociales. Madrid: I. Piules, 1862.
* El ángel de los tristes (Madrid, 1864).
* La culpa va en el castigo. Madrid: Srs. Martínez i Bogo, 1864.
* Las virtudes capitales. Contra soberbia, humildad.Madrid: Pedro Montero, 1865
* Dramas de la costa, novel·la original. Publicada en La Ilustración Gallega y Asturiana de Madrid en 1880.

## Referències

* ↑ Apuntes para un diccionario de escritoras españolas del siglo XIX. Pàg.169-194. Manuel Ossorio y Bernard. La España Moderna (revista) setembre de 1889. Madrid
* ↑ «Robustiana Armiño». Poemas del alma. [Consulta: 23 abril 2020].

## Bibliografia

* Conselleria de Cultura del Principat d'Astúries — www.Vivirasturias.com
* Ossorio y Bernard, Manuel «Apuntes para un diccionario de escritoras españolas del siglo XIX». La España Moderna (revista) [Madrid], 1889, pàg. 169-194.
# Robres del Castillo

Robres del Castillo és un municipi de la Rioja, a la regió de la Rioja Mitjana.

## Història

Robres és esmentada en els delmes donats al cabildo de Calahorra el 1156. També està en l'assignació de la tercera part dels delmes que va fer a la taula capitular de Calahorra el seu bisbe Juan de Préjano en l'any 1200. Entre els cavallers de la casa del primer Duc de Nájera, Pedro Manrique de Lara, a fins del segle xv, està Juan de Lezana, senyor de la vila de Robres. Va pertànyer al senyoriu dels Lizanas, qui posaven alcalde. Després de l'abolició dels senyorius pas a formar part de la província de Sòria i en 1833 a la Província de Logronyo.

## Referències

* ↑ Govern de La Rioja. «Listado de municipios» (en castellà), 2016. Arxivat de l'original el 20 de gener 2022. [Consulta: 15 febrer 2021].
* ↑ «Historia» (en castellà). Robres del Castillo. [Consulta: 26 maig 2014].
# Sabana Grande (Puerto Rico)

Sabana Grande és un municipi de Puerto Rico localitzat a l'oest de l'illa, també conegut amb els noms de La Ciudad de los Petaterosi El Pueblo de los Prodigios. Colinda al nord amb el municipi de Maricao; al sud amb Guánica; a l'oest con San Germán i a l'est amb Yauco. Pertany a l'Área metropolitana de San Germán-Cabo Rojo.
El nom de Sabana Grande prové de l'extensa sabana que ocupa la part sur del municipi, coneguda com a SabanaGrande Abajo. El municipi està dividit en 8 barris: Sabana Grande pueblo, Santana, Tabonuco, Rincón, Rayo, Machuchal, Torre i Susúa.

## Referències

* ↑ «Sabana Grande». Enciclopedia de Puerto Rico. [Consulta: 7 juny 2015].
* ↑ «American FactFinder». Factfinder.census.gov. [Consulta: 9 juny 2015].

## Enllaços externs

* Informació de Sabana Grande Arxivat 2015-06-16 a Wayback Machine. a la web oficial de l'Estat Lliure associat de Puerto Rico
# Saint-Agnan (Saona i Loira)

Saint-Agnan és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 712 habitants.
Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2008- | Paul Aubague | | |
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 651 | 690 | 626 | 613 | 660 | 605 | 712 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
A Issanghi, un llogaret de la comuna, hi havia un priorat de l'orde de Grammont, fundat pels senyors de Borbó. Durant la Revolució Francesa, la ciutat va portar temporalment el nom de Blandenant. La comuna Les Guerreaux es va crear l'any 1868, en part a partir de terres que pertanyien a la comuna de Saint-Agnan. El lloc anomenat Le Boulet (antiga Boulay) era una comandància de l'Orde del Temple.

## Referències

* 1 2 «Saint-Agnan - Notice Communale». [Consulta: 10 juliol 2022].
* ↑ «Populations légales 2019 − Ces données sont disponibles sur toutes les communes de France hors Mayotte | Insee». [Consulta: 10 juliol 2022].
* ↑ Monnier, M. Description des communes de Saône-et-Loire, 1998, p. 14. ISBN 2-7455-0001-5.
* ↑ Demurger, Alain. Le peuple templier. CNRS,, 604 p. (ISBN, 2019. ISBN 978-2-2711-2976-5.
# San Fernando (Califòrnia)

* Per a altres significats, vegeu «Vall de San Fernando».
San Fernando (en anglès: San Fernando, California) és una ciutat a la Vall de San Fernando, al Comtat de Los Angeles (Califòrnia, Estats Units). La ciutat va rebre aquest nom per la propera missió espanyola San Fernando (Missió de San Fernando Rey de España). L'any 1874 Charles Maclay, fundador de San Fernando, va comprar 56.000 acres del Rancho Ex-Mission San Fernando. San Fernando està completament envoltada per la ciutat de Los Angeles. Mentre que la majoria de les poblacions que envolten la Vall de San Fernando van acordar annexar-se a Los Angeles en la dècada de 1910, per la major disponibilitat d'aigua amb el nou aqüeducte de Los Angeles, la gran quantitat d'aigua subterrània que disposava San Fernando va permetre que continués sent una ciutat independent fins i tot quan a partir del final de la Segona Guerra Mundial San Fernando va passar a ser de fet un suburbi de la ciutat de Los Angeles.

## Referències

* ↑ Hunt, Thomas C.; James C. Carper Religious Higher Education in the United States: A Source Book. Taylor & Francis, 1996, p. 474. ISBN 978-0-8153-1636-7 [Consulta: 1r febrer 2009].
* ↑ «CENSUS OF POPULATION AND HOUSING (1790–2000)». Cens dels Estats Units.

## Enllaços externs

* San Fernando - Lloc web oficial
# Saint-Gervais-en-Vallière

Saint-Gervais-en-Vallière és un municipi francès situat al departament de Saona i Loira i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2009 tenia 403 habitants.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2011- | | | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 277 | 292 | 242 | 258 | 269 | 305 | 403 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Sant Martí de Campelles

Sant Martí de Campelles és una església de Campelles (Ripollès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.
Situada al centre de la població, és un edifici romànic que conserva una part del pany de paret de migdia de l'església original que data del 1035. És d'origen medieval, reformada el segle XIX.

## Referències

* ↑ «Sant Martí de Campelles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 maig 2021].
# Sant Martí de Capellada

Sant Martí de Capellada és una petita capella del municipi de Besalú (Garrotxa). Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una petita capella de planta rectangular, amb un absis orientat a l'est i una porta formada per un arc de mig punt en el qual hi ha inscrita una llinda. L'interior, de dimensions molt reduïdes està cobert amb volta de canó i, com a particularitat s'hi observa, a les parets laterals un banc seguit. Hi ha també un petit altar de pedra a la part davantera.

## Història

El primer esment sobre Capellada apareix al voltant de l'any 1000 en relació amb una permuta de béns entre el comte Bernat de Tallaferro i la canònica de Santa Maria. L'any 1104, després de l'esfondrament de l'església de Sant Martí de Juïnyà, es va construir un nou temple amb advocació a Sant Martí que va donar forma al que és el temple actual.
Originàriament la capella de Sant Martí era una construcció romànica, però el terratrèmol i les inundacions del 1426 van esfondrar l'edifici, que ser reconstruït al segle XV. Al llarg dels segles fou àmpliament reformada, entre altres coses se li va afegir un senzill campanar i un pilar a l'interior per a sustentar-lo. Com a parròquia, la petita església de Sant Martí havia arribat a tenir una considerable activitat. especialment al segle XIV. Posteriorment va entrar en decadència fins al seu total abandonament.
L'any 2014 a petició de l'Ajuntament de Besalú, es van iniciar les obres de rehabilitació degudes a un mal estat general de l'edifici, nombroses esquerdes i filtracions d'aigua. La restauració va permetre reforçar l'estructura de l'edifici sense afegir-ne elements massa moderns preservant d'aquesta manera la seva construcció original. Durant la restauració a l'interior de l'edifici es van descobrir pintures murals del segle xv, XVII i XVIII que havien decorat la nau i l'absis, corresponents a les diferents èpoques estilístiques des del Gòtic al Barroc. La restauració ha deixat a la vista diferents testimonis de cadascuna de les èpoques i ha mostrat l'evidència que a l'absis hi havia hagut un gran retaule central, ara desaparegut.
L'any 2016 l'artista Duvan López va realitzar a la capella una intervenció artística multidisciplinària amb diferents formats artístics: pintures a l'oli, obres digitals, escultures en ferro i metacrilat que constitueixen elements permanents de la capella. Una de les obres més destacables de la capella és l'escultura de l'Avatar que expressa la preocupació per la conservació i la protecció dels recursos naturals.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Martí de Capellada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 octubre 2014].
* 1 2 Bayona Prats, Lluís «Evolució arquitectònica de Sant Martí de Capellada (Besalú): una petita església amb molta història». Evolució arquitectònica de Sant Martí de Capellada (Besalú): una petita església amb molta història, pàg. 4, 32.
* ↑ «Capella Sant Martí» (en castellà). [Consulta: 1r juliol 2020].
# Salamanca (Nova York)

Salamanca és una ciutat del Comtat de Cattaraugus a l'Estat de Nova York dels Estats Units d'Amèrica.

## Demografia

Segons el cens dels Estats Units del 2000 Salamanca tenia 6.097 habitants, 2.469 habitatges, i 1.575 famílies. La densitat de població era de 392,3 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 2.469 habitatges en un 31,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,2% hi vivien parelles casades, en un 15,6% dones solteres, i en un 36,2% no eren unitats familiars. En el 31,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,41 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 26,9% entre 25 i 44, un 20,7% de 45 a 60 i un 17,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.579 $ i la renda mediana per família de 30.996 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.549 $ mentre que les dones 19.180 $. La renda per capita de la població era de 12.812 $. Entorn del 18% de les famílies i el 22,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Salamanca». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Salamanca». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# San Pellegrino (equip ciclista)

L'equip San Pellegrino va ser un equip ciclista italià, de ciclisme en ruta que va competir entre 1956 i 1963. Estava dirigit per l'exciclista Gino Bartali.

## Principals resultats

* Giro del Ticino: Alfredo Sabbadin (1957)
* Giro de Toscana: Alfredo Sabbadin (1957), Marino Fontana (1961)
* Tre Valli Varesine: Giuseppe Fezzardi (1962)
* Giro del Trentino: Enzo Moser (1962)
* Coppa Placci: Franco Cribiori (1962)
* Coppa Cicogna: Vincenzo Meco (1962)
* Coppa Bernocchi: Aldo Moser (1963)

### A les grans voltes

* Giro d'Itàlia
** 7 participacions (1957, 1958, 1959, 1960, 1961, 1962, 1963)
** 4 victòries d'etapa:
*** 1 el 1957: Alfredo Sabbadin
*** 1 el 1960: Romeo Venturelli
*** 1 el 1962: Vincenzo Meco
*** 1 el 1963: Giorgio Zancanaro
** 0 classificació finals:
** 0 classificacions secundàries:
* Tour de França
** 0 participacions
* Volta a Espanya
** 1 participació (1963)
** 0 victòries d'etapa:

## Enllaços externs

* Plantilles a memoire-du-cyclisme.eu
* Plantilles a sitiodeciclismo.net
* Plantilles i resultats a firstcycling.com
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
# Salens

Els salens (en llatí Saleni o Seleni) eren un poble de la Tarraconense, que vivien probablement a Cantàbria. Els menciona Pomponi Mela i podrien ser els mateixos que els Σαιλινοί ("Sailinoi") dels que parla Claudi Ptolemeu.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Saleni». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 21 febrer 2021].
# Sant Feliu de Tírvia

Sant Feliu de Tírvia és l'església parroquial d'origen romànic de la vila de Tírvia, en el terme municipal del mateix nom, a la comarca del Pallars Sobirà. L'església és al mateix nucli de Tírvia, en el seu costat de ponent.

## Descripció

Església de planta rectangular orientada a l'oest i portal de mig punt amb arcuacions en degradació. Per damunt d'aquest i sota el pinyó s'obre un òcul. A la dreta, entrant per la porta, s'aixeca el campanar, dividit externament, amb frisos d'arcuacions cegues, per quatre pisos en els quals s'obren estretes espitlleres així com finestres de mig punt geminades amb columneta central que suporta un capitell trapezoidal sobre la qual descansen els arcs. Un capitell remata el campanar. Construïda amb totxana i ciment recoberts i amb arrebossat, excepte els angles, les arcuacions i la porta de pedra vista.

## Història

Fou integralment restaurada el 1943 dins del programa de restauració de zonas devastadas per la Guerra Civil. L'església anterior, molt afectada per la guerra, s'esfondrà sobtadament el 1941 durant les obres de reconstrucció del poble. La nova s'aixeca en el lloc de l'antiga per "Regiones Devastadas", dins d'un estil neoromànic.

## Referències

* 1 2 «Sant Feliu de Tírvia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].

## Bibliografia

* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Tírvia». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Feliu de Tírvia en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sant Pelegrí d'Arties

Sant Pelegrí d'Arties és una capella d'Arties al municipi de Naut Aran (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Capella d'una sola nau amb absis orientat i de forma el·líptica. Presenta forma d'accés al mur de migdia i es presenta en arc de mig punt amb una pedra ubicada a la clau de volta que indica l'any 1777. Seguint en el mur de migdia, observem tres contraforts i tres finestres. A la cara Nord hi ha afegida una sagristia i també presenta un contrafort. El mur de ponent és coronat per una espadanya i consta de dues finestres.

## Referències

* ↑ «Sant Pelegrí d'Arties». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 29 març 2019].