OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Beatriu de Borgonya (senyora de Borbó)

Beatriu de Borgonya (1257 - Castell de Murat, 1 d'octubre de 1310) va ser comtessa del Charolais i senyora de Borbó. Era filla de Joan de Borgonya, comte del Charolais i d'Agnès de Borbó-Dampierre, senyora de Borbó.
Es va casar al 1272 amb Robert de Clermont, comte de Clermont-en-Beauvaisis, fill del rei Lluís IX de França. Van tenir diferents fills:
* Lluís I de Borbó, duc de Borbó, comte de Clermont i de La Marca.
* Blanca, casada amb Robert VII, comte d'Alvèrnia i de Boulogne
* Joan del Charolais, comte del Charolais
* Maria, prioressa del Priorat de Sant Lluís de Poissy
* Pere, sacerdot a París
* Margarida, casada amb Joan I, comte de Namur
Beatriu i Robert van ser els fundadors de la dinastia Capet de Borbó, que diversos anys més tard, el 1589, ocuparia el tron de França amb Enric III de Navarra.

## Referències

* ↑ (francès) Octave Eugène Noël, Histoire de la ville de Poissy depuis ses origines jusqu'à nos jours p. 206-207 Lire en ligne

## Enllaços externs

* Beatriu de Borgonya a Foundation for Medieval Genealogy
* Beatriu de Borgonya a thepeerage.com
# John Sanny Åslund

John Sanny Åslund (Torsby, 29 d'agost de 1952) és un exfutbolista suec de la dècada de 1970 i posteriorment entrenador.

## Trajectòria

Començà la seva trajectòria professional l'any 1971 al Degerfors IF, passant dos anys més tard a l'AIK Fotboll. El 1974 fou fitxat pel RCD Espanyol, essent traspassat la temporada següent al Werder Bremen alemany. Una temporada més tard retornà a l'AIK on romangué entre 1976 i 1978. Els anys 1979 i 1980 passà una breu estada al Malmö FF, acabant novament la seva carrera a l'AIK.
Fou cinc cops internacional amb Suècia i participà en el Mundial de 1978.
Un cop retirat fou entrenador d'equips com l'AIK o l'IFK Norrköping. És pare del també futbolista Martin Åslund.

## Referències

* ↑ «Sonny Aslund es el hombre». Mundo Deportivo, 28-08-1974. [Consulta: 20 març 2013].
* 1 2 «SANNY ÅSLUND - SKYTTEKUNG, TRÄNARE, VD». AIK Fotboll. Arxivat de l'original el 2011-09-27. [Consulta: 20 març 2013].
* ↑ «Trajectòria a la selecció sueca». passagen.se. Arxivat de l'original el 2012-06-06. [Consulta: 20 març 2013].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Perla aegyptiaca

Perla aegyptiaca és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.
En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Perlidae Species Listing Arxivat 2011-01-16 a Wayback Machine. (anglès)
# Brunzidor

El brunzidor és un instrument musical, fregat pel vent, que era sovint emprat a les poblacions costaneres catalanes.
Consisteix en una vareta planera o llengüeta de canya o fusta, més o menys rectangular, lligada al cap d'un cordill i es feia giravoltar amb rapidesa, cosa que produïa un brunzit intens i agut.
La gent de muntanya en feia d'escorça vegetal, com més prima millor, i a ciutat hom en feia de cartró.
És l'estri més arcaic del vast utillatge sonor emprat pels humans i el que té l'origen més antic. Els pobles primitius se'n servien per a comunicar-se amb els esperits o divinitats. Era una creença molt estesa entre els pobles agrícoles que la rapidesa del moviment per a la producció del seu so afavoria el creixement i l'abundància dels conreus per un efecte màgic.
A Catalunya, la mainada, sobretot els nois, corria per la vora de l'aigua fent rodar el brunzidor. La persistència de l'ús per Carnestoltes, per part de la xicalla costanera, pot evocar antigues cerimònies en què era emprat aquest fòtil a fi de contactar amb les divinitats que habitaven al fons del mar.
També es feia servir el 24 de desembre per a anunciar als reis el naixement de Jesucrist.
En la classificació de Hornbostel-Sachs es troba en el grup 412.22, dels aeròfons giratoris.

## Referències

* ↑ Amades, Joan: Costumari Català: Auques, instruments musicals i Nadal. Salvat Editores, S.A., Barcelona, 1997. ISBN 84-345-9682-2, plana 116.
# El Pas del Foc

El Pas del Foc és una festa tradicional del poble San Pedro Manrique, província de Sòria, comunitat de Castella i Lleó. Aquesta celebració ancestral es porta a terme la nit de Sant Joan, cada 23 de juny, i està declarada d'interès turístic nacional e internacional. Això fa que cada any arribi gent de diferents indrets del món per contemplar el ritual.
L'ermita de la Verge de la Penya és l'escenari on succeeixen els fets. Primerament, per la tarda, es cremen mil quilos de llenya de roure apilats amb la finalitat de donar forma a una catifa de brases.
El segon pas, és obrir la graderia del recinte a les deu de la nit i controlar l'aforament de persones. Algun any s'ha de tancar el recinte quedant-se gent a fora per a garantir la seguretat.
El tercer pas i últim, a les dotze de la nit, pugen els passadors acompanyats de les tres reines de les festes “móndidas”, la resta de gent de les penyes i una xaranga per animar la graderia.
És llavors quan comença el ritual. El Pas del Foc és un dels moments més emocionants, precedits de tres tocs de trompeta, els passadors passen descalços la catifa de brases amb les reines o alguna persona al coll, mentre la família i amics els esperen a l'altre banda de la catifa vermella per fer-se una emotiva abraçada. Només poden passar la catifa els fills del poble fins a segona generació.
Aquest ritual ha despertat la curiositat de molta gent fins i tot científics, lo qual provoca comentaris de tot tipus: des que el secret per no cremar-se està en trepitjar fort per no deixar oxigen, fins que contenir la respiració o tenir sang del poble fa que aquests passadors no es cremin.

## Referències

* http://www.sorianitelaimaginas.com/fiestas/paso-del-fuego-y-mondidas-san-pedro-manrique
* https://guiadesoria.es/agenda-cultural/fiestas-y-tradiciones/fiestas-de-interes-turistico/1622-el-paso-del-fuego-de-san-pedro-manrique.html
* http://www.cervantesvirtual.com/obra-visor/el-paso-del-fuego-en-san-pedro-manrique-el-rito-y-su-interpretacion/html/
# Viola organista

La viola organista era un instrument musical experimental inventat per Leonardo da Vinci. Va ser el primer instrument de teclats inclinat.
La idea original de Leonardo, com es conserva a les seves anotacions de 1488–1489 i als dibuixos al Còdex Atlantico, era fer servir una o a més rodes que, girant contínuament, cadascuna estirava d'una mena de corretja (similar a la del ventilador d'un cotxe) perpendicularment a les cordes de l'instrument. Les cordes eren premudes cap a l'arc per l'acció del teclat, fent que en moure's l'arc, fes sonar la corda.
En un dels dissenys, les cordes eren premudes amb tangents, de manera que hi hagués més tecles que cordes (diverses notes, per exemple do major i do sostingut major, es tocarien totes dues amb una corda).
En un altre disseny cada nota tenia la seva pròpia corda.
Aparentment, Leonardo no va construir l'instrument. De fet, el primer instrument similar construït va ser el geigenwerk de 1575 de Hans Haiden, un inventor d'instruments alemany.
Una reconstrucció moderna de la viola organista feta per Akio Obuchi es va fer servir en un concert a Gènova, Itàlia, el 2004.

## Fonts i bibliografia

* Carolyn W. Simons, "Sostenente piano", and Emanuel Winternitz and Laurence Libin, "Leonardo da Vinci," Grove Music Online ed. L. Macy (Accessed April 2, 2005 at www.grovemusic.com), (accés per subscripció) Arxivat 2008-05-16 a Wayback Machine..
* "Sostenente piano", The New Harvard Dictionary of Music, ed. Don Randel. Cambridge, Massachusetts, Harvard University Press, 1986. ISBN 0-674-61525-5.

## Enllaços externs

* Akio Reconstrucció d'Obuchi Arxivat 2009-08-07 a Wayback Machine. com es feia servir a Gènova.
# Beatriu de Castella

Beatriu de Castella és el nom dels següents personatges:
* Beatriu de Castella i de Guzmán (1242 - 1303), infanta de Castella i reina consort de Portugal.
* Beatriu de Castella i de Molina (1293 - 1359), infanta de Castella i reina consort de Portugal.
# Perla burmeisteriana

Perla burmeisteriana és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa: Àustria, Bèlgica, França, Alemanya, Hongria, Itàlia, els Països Baixos, Polònia, Romania, la península Ibèrica, Suïssa, Ucraïna, Txèquia i Eslovàquia.

## Referències

* ↑ Geoffroy, 1762. Histoire abrégée des insectes qui se trouvent aux environs de Paris; dans laquelle ces animaux sont rangés suivant un ordre méthodique 2:229.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Claassen, 1936. Ann. ent. Soc. Amer. 29(4):622.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Belgian Species List 2011 (anglès)
* ↑ Dutch Species Catalogue Arxivat 2011-04-07 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ El Reino Animal en la Península Ibérica y las Islas Baleares (castellà)
* ↑ Aubert, J., 1963. Les Plécoptères de la Péninsule Ibérique. Eos, 39: 23-107.
* ↑ Sánchez-Ortega, A. & Alba-Tercedor, J., 1987. Lista faunística y bibliográfica de los Plecópteros (Plecoptera) de la Península Ibérica. Listas de la flora y fauna de las aguas continentales de la Península Ibérica. Asoc. Esp. Limnol. Publicación Núm. 4. 133 pp.
* ↑ Sánchez-Ortega, A & Tierno, J. M., 1996. Current situation of Stonefly fauna (Insecta: Plecoptera) in the Iberian Peninsula and the Balearic Islands. Mitt. Schweiz. Ent. Ges., 69: 77-94.
* ↑ Habitat preference and life startegy of Perla burmeisteriana Claasen, 1936 (Plecoptera) in Central European streams (anglès)
* ↑ Analysis of Biological Water Quality Parameters of the River Nisava Upstream of Water Treatment Plant "Mediana" (anglès)
* ↑ A key to the West Palaearctic genera of stoneflies (Plecoptera) in the larval stage (anglès)
* ↑ Notes on stoneflies (Plecoptera) from south west Yugoslavia, with description of a new Nemoura (anglès)
* ↑ Recent findings of rare and endangered stoneflies (Insecta: Plecoptera) in Croatia (anglès)

## Bibliografia

* Illies, 1966. Das Tierreich 82:287.
* Schaeffer, 1766. Naturlich Ausgemahlte Abbildungen Regensburgscher Insecten pl 160, fig. 2 & 3.
* Sivec & Stark, 2002. Scopolia 49:6.
* Zwick, P., 1973. Das Tierreich 94:262.

## Enllaços externs

* Perlidae Species Listing Arxivat 2011-01-16 a Wayback Machine. (anglès)
* PESI (anglès)
* EUNIS (anglès)
* Reponse des larves de Perla burmeisteriana Claassen (Plecoptera) aux variations de la pression hydrostatique Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (francès)
# Xinès tradicional

El xinès tradicional (繁體中文 / 繁体中文 fántǐ zhōngwén o hant segons ISO 15924) és un dels dos conjunts estàndards de caràcters xinesos impresos. Els caràcters xinesos tradicionals van aparèixer amb l'escriptura clerical durant la dinastia Han, i han estat si fa o no fa estables des del segle v durant les dinasties del Sud i del Nord.
El terme «tradicional» es fa servir per a distingir-los dels caràcters xinesos simplificats, estandarditzats pel govern de la República Popular de la Xina des dels anys 1950. L'escriptura tradicional continua utilitzant-se a Taiwan, Hong Kong, Macau i també als Estats Units i a certs països d'Amèrica, Europa i a l'Àsia-Pacífic on hi ha comunitats de descendents xineses.
El japonès, que des del segle iv va adoptar els caràcters xinesos (kanji) fa servir el xinès tradicional, amb algunes variacions esporàdiques resultants de l'evolució de la llengua.
Els caràcters tradicionals es diuen en xinès normalment fántǐzì (繁體字 / 繁体字), que literalment significa «caràcters de forma complexa». Especialment a Taiwan, algunes persones consideren que els caràcters tradicionals no són «complexos», sinó que són els caràcters correctes o ortodoxos, per la qual cosa prefereixen el terme zhèngtǐzì (正體字, 正体字), que significa «caràcters de forma correcta». El terme habitual a Occident «caràcters tradicionals» no té les connotacions negatives ni positives dels dos termes xinesos.

## Vegeu també

* Simplificació dels caràcters xinesos, on es descriu en detall el diferència entre els caràcters tradicionals i els simplificats.

## Referències

* ↑ «La diferència entre el xinès simplificat i el xinès tradicional - LocalizationLab». Localization Lab, 09-07-2020. [Consulta: 14 juliol 2023].

## Enllaços externs

* Portal sobre la Xina: (castellà) Chino China, (anglès) Chinese Tools, (francès) Chine Nouvelle
# Bubtxíkovo

Bubtxíkovo (en rus: Бубчиково) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Sverdlovsk, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 887 habitants.

## Referències

* ↑ Статья об открывшемся новом ФАПе в посёлке Белоречка
* ↑ «Поселок Басьяновский» (en rus). Информация о Свердловской области. Свердловская областная универсальная научная библиотека им. В. Г. Белинского. [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ «Об отнесении рабочего поселка Басьяновский, расположенного на территории Верхнесалдинского района, к категории сельских населенных пунктов к виду поселок, Закон Свердловской области от 21 июля 2004 года №54-ОЗ». docs.cntd.ru. Arxivat de l'original el 2018-04-23. [Consulta: 22 abril 2018].
# Eleccions legislatives moldaves de 1990

Les eleccions legislatives moldaves de 1990 se celebraren entre febrer i març de 1990 per a escollir els membres del Soviet Suprem de la República Socialista Soviètica de Moldàvia. Aleshores el Partit Comunista de Moldàvia era l'únic legalitzat per a aquelles eleccions, i els candidats de l'oposició es podien presentar a títol individual. El Front Popular de Moldàvia, juntament amb grups afins, va obtenir una victòria aclaparadora. Els partidaris declarats del FPM van obtenir el 27% dels escons; juntament amb els comunistes moderats, majoritaris als districtes rurals, aconseguiren la majoria.
El Front Popular de Moldàvia aconseguí el control complet un cop els diputats gagaüsos i de Transnístria abandonaren el Soviet Suprem en protesta per les reformes culturals i lingüístiques a favor del romanès. Un líder del Front, Mircea Druc, fou nomenat primer ministre de Moldàvia i va formar govern. El Front Popular el va considerar com a govern de transició de cara a dissoldre l'RSS de Moldàvia i unir-se a Romania.

## Referències

* ↑ Vorkunova in Alker, p.107
* ↑ Kolstø, p.140
# Dukat

Gul Dukat és un personatge fictici de Star Trek: Deep Space Nine en l'univers de Star Trek interpretat per l'actor Marc Alaimo. Es podria considerar com l'antagonista de la sèrie.
Dukat és un soldat de l'exèrcit cardassià. El seu rang és Gul, un dels rangs més alts en la milicia cardassiana, per això és conegut com a Gul Dukat. Va tenir una filla anomenada Tora Ziyal, producte d'una relació entre Dukat i una bajorana durant l'ocupació a Bajor. Tora Ziyal va ser assassinada per un reunit de Dukat quan van haver d'evacuar l'estació espacial Espai Profund 9.
Gul Dukat va ser l'encarregat de governar Bajor durant els últims anys d'ocupació cardassiana en aquest planeta. És culpat per gairebé tots els bajorans per molts crims comesos.
Gul Dukat va impulsar al govern cardassià a unir-se al Domini quan aquests van entrar al Quadrant Alfa.
# Bartomeu Salvà Simonet

Bartomeu Salvà Simonet (Palma, 1968). Arqueòleg. Professor de la UIB i exdirector del Museu de Mallorca (2018).

## Biografia

Es va llicenciar (1992) i doctorar a la Universitat de Barcelona (2013). Docent de secundària a l'IES Emili Darder i professor associat del Departament d'Història de la Universitat de les Illes Balears (UIB). Codirector de les excavacions dels Closos de Can Gaià. Participà en les excavacions de Can Maiol i Can Martorellet i a la carta arqueològica de Felanitx. El febrer de 2018 va ser nomenat director del Museu de Mallorca en substitució de Joana Maria Palou.

## Arqueometal·lúrgia a les Balears

Salvà elaborà la seva tesi doctoral, el 2013, basant-se, sobretot, en l'excavació dels Closos de Can Gaià a Felanitx, que va codirigir. Els materials estudiats procedien de molts diversos indrets i jaciments de les Balears, en la majoria de casos d'excavacions antigues o de troballes casuals. L'antiguitat de les excavacions i el deficient registre arqueològic va ser suplert, en part, per les abundants informacions de moltes de les troballes i de l'acurat registre d'algunes campanyes a jaciments excavats a la segona meitat del segle xx, com és el cas de Son Matge a Mallorca o Son Mercer de Baix a Menorca. Això va permetre cimentar un ancoratge cronològic i de disposició micro i semimicroespacial. També s'hi afegiren els estudis més recents sobre l'explotació de mineral local durant la prehistòria. El punt de partida primordial per l'estudi de les societats de l'Edat del Bronze es fonamentà en un estudi desenvolupat per Salvà juntament amb Manuel Calvo (1997).

## Obres

* Arquitectura ciclópea del Bronce balear: análisis morfofuncional y desarrollo secuencial. Amb Manuel Calvo Trias i Víctor M. Guerrero Ayuso. Palma: El Tall, 2001. 84-87685-96-X.
* El pretalaiòtic al llevant mallorquí (1700-1100 AC): anàlisi territorial. Palma: Documenta Balear, S.A., 2001. 84-95694-06-9.
* La cova des Moro: (Manacor, Mallorca): campanyes d'excavacions arqueològiques 1995-1998. Amb Víctor M. Guerrero Ayuso i Manuel Calvo Trias. Palma: Servei de Patrimoni Cultural, 2001. 84-87389-10-4.

## Referències

* ↑ «Salvà Simonet, Bartomeu». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 19. Palma: Promomallorca, p. 167. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ «Fitxa de Bartomeu Salvà a la UIB».
* ↑ «L'arqueòleg i historiador Bartomeu Salvà és el nou director del Museu de Mallorca». Ara Balears, 17-02-2018.
* ↑ «Arqueometal·lúrgia com a reflex de l'estratificació social a les Illes Balears. Tesi doctoral de Bartomeu Salvà Simonet.». Universitat de Barcelona, 15-11-2913.
* ↑ «Bartomeu Salvà Simonet a Dialnet».
# Pertinàs

Pertinàs (segle II - Bizanci, 187) (en grec antic: Περτίναξ) va ser bisbe de Bizanci durant dinou anys, del 169 al 187.
El que es coneix de la seva vida se sap per l'obra de Doroteu de Tir titulada Synopsis de vita et morte prophetarum, apostolorum et discipulorum Domini. Diu que era un oficial d'altra graduació de l'exèrcit romà i que va ser enviat a Tràcia amb el grau de comandant.
Es va posar malalt i va sentir parlar d'una nova religió, el cristianisme, on els seus fidels obraven tota mena de miracles. Va buscar consell parlant amb el bisbe Alipi de Bizanci. Quan es va curar de la malaltia, Pertinàs va suposar que era degut a les oracions del bisbe i es va convertir al cristianisme. Després d'un curt període, Alipi el va ordenar sacerdot. Quan Alipi va morir el va succeir com a bisbe de Bizanci. Es creu que ho va ser a partir de l'any 169, però algunes fonts diuen que el 169 va ser l'any en què va ser ordenat sacerdot.

## Referències

* ↑ «Pertinax» (en anglès). Ecumenic Patriarchate of Constantinople. [Consulta: 22 juny 2023].
# Xinzhou

Xinzhou, antigament Xiurong (秀荣), és una ciutat a nivell de prefectura que ocupa la secció centre-nord de la província de Shanxi a la República Popular de la Xina. Limita amb Hebei a l'est, Shaanxi a l'oest i Mongòlia Interior al nord-oest.
Segons el cens nacional del 2020, la ciutat-prefectura tenia 2.689.700 habitants, dels quals 1.446.400 vivien a l'àrea urbanitzada. En contrast amb l'anterior cens fet l'any 2000, hi ha un descens de 378.000 habitants (-12,32%, o -1,31% anual). Xinzhou és la vuitena ciutat en població de Shanxi. La taxa d'analfabetisme de Xinzhou és del 2,39%, una disminució de l'1,13% des del 2010. La proporció de sexes de Xinzhou és de 106:100 (106 homes per cada 100 dones).

## Clima

Xinzhou té un clima semiàrid continental, influït pel monsó (Köppen BSk), amb hiverns freds, molt secs i una mica llargs, i estius càlids i una mica humits. La temperatura mitjana mensual de 24 hores oscil·la entre -9,1 °C al gener i 22,8 °C al juliol, i la mitjana anual és de 8,51 °C. Tipificant la influència del monsó d'Àsia oriental, prop de les tres quartes parts dels 428 mil·límetres anuals de precipitació es produeixen de juny a setembre.

## Referències

* ↑ «忻州市情». 忻州市人民政府, 31-08-2021. [Consulta: 28 juny 2022].
* ↑ «第七次全国人口普查忻州市人口发展情况综述». 忻州市人民政府, 03-08-2021. [Consulta: 28 juny 2022].
* ↑ Peel, M. C., Finlayson, B. L., and McMahon, T. A.: Updated world map of the Köppen-Geiger climate classification, Hydrol. Earth Syst. Sci., 11, 1633-1644, doi:10.5194/hess-11-1633-2007, 2007.
# Buian (mitologia)

A la mitologia eslava, Buian (en rus Буян) és una misteriosa illa enmig de l'oceà que apareix i desapareix. Allà hi viuen tres germans: els vents del Nord, de l'Est i de l'Oest, i, segons els contes, hi passen coses estranyes. Koixtxei l'immortal manté la seva ànima dins d'un ou guardat en una meravellosa alzina. Alguns estudiosos interpreten el mite de Buian com una mena de «més enllà» protoindoeuropeu. Altres estudiosos consideren que Buian és un nom eslau donat a l'illa real de Rügen.

## Referències

* ↑ Haney, Jack V. An Anthology of Russian Folktales (en anglès). M.E. Sharpe, p. 53, 274. ISBN 0765623072.

## Vegeu també

* Baltia
# Edmond About

Edmond About (Dieuze, 14 de febrer de 1828 - rue de Douai, 16 de gener de 1885) va ser un escriptor, dramaturg, membre de l'Acadèmia francesa, crític d'art i periodista anticlerical francès.

## Vida

Fill d'un petit comerciant, anomenat Michel About, que morí quan Edmond només tenia 6 anys; i de Sophie Hans. Va tenir un total de 6 germans. Els seus estudis es van realitzar en primer lloc en un petit seminari de Dieuze (del que va ser expulsat) i més tard al Liceu Carlemany.
# Dzintars Jaundžeikars

Dzintars Jaundžeikars (República Socialista Soviètica de Letònia, 14 de febrer de 1956 - 16 de març de 2022) va ser un polític letó, membre del partit LPP/LC i diputat del 9è Saeima (Parlament de Letònia). Va començar el seu mandat com a diputat el 16 de novembre de 2006. Jaundžeikars fou Ministre de l'Interior de Letònia entre el 3 de novembre de 2005 i el 7 de novembre de 2006, dins el Primer Gabinet Kalvītis.

## Referències

* ↑ «Mūžībā devies eksministrs Dzintars Jaundžeikars» (en letó). Jauns, 16-03-2022. Arxivat de l'original el 2022-03-17. [Consulta: 1r gener 2023].
* ↑ «Jaundžeikars kļuvis par Latvijas Motosporta federācijas prezidentu» (en letó), 16-03-2013. [Consulta: 1r gener 2023].

## Enllaços externs

* Web del Saeima
# Walter Bahr

Walter Bahr (Filadèlfia, 1 d'abril de 1927 - Boalsburg, 18 de juny de 2018) fou un futbolista estatunidenc de les dècades de 1940 i 1950 i entrenador.
És considerat un dels futbolistes més importants de la història del futbol al país. Fou 19 cops internacional amb els Estats Units, amb la qual participà en el Mundial de 1950.
Pel que fa a clubs, jugà a Philadelphia Nationals, Montréal Hakoah FC (1953) i Montreal Sparta, entre d'altres.
Trajectòria com a entrenador:
* 1969–1970: Philadelphia Spartans
* 1970–1973: Temple Owls
* 1974–1988: Penn State Nittany Lions

## Referències

* ↑ «Bahr, last living member of team that upset England, is dead». Tampa Bay Times, 18-06-2018 [Consulta: 18 juny 2018]. Arxivat 18 de juny 2018 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-06-18. [Consulta: 2 abril 2019].
* ↑ Walter Bahr in the National Soccer Hall of Fame
* ↑ Longman, Jere «How a 'Band of No-Hopers' Forged U.S. Soccer's Finest Day». The New York Times, 10-12-2009.
* ↑ Lopez, Tobias, Walter Bahr remembers Arxivat 2005-09-28 a Wayback Machine., February 22, 2004
* ↑ «Walter Bahr». National Soccer Hall of Fame. [Consulta: 7 novembre 2005].
* ↑ «Draw with Hakoah», 19-08-1953. [Consulta: 18 agost 2018].
* ↑ «Favor Sparta», 31-08-1956. [Consulta: 6 febrer 2019].
* ↑ Walter Bahr a National-Football-Teams.com (anglès)