OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joaquim Ibarz i Melet

Joaquim Ibarz Melet (Saidí, Baix Cinca, 25 de maig de 1943 - Saidí, Baix Cinca, 12 de març de 2011) va ser un periodista i escriptor català.
Llicenciat en periodisme per la Universidad de Navarra, va començar a treballar com a redactor d'El Noticiero entre 1965 i 1968. Expulsat per haver participat en una manifestació antifranquista, posteriorment va treballar a Tele/Express, on va ser director de la secció d'esports, cap de la secció internacional i cap de cultura. També va dirigir el setmanari Primera Plana i la revista Barça entre 1971 i 1976, i va col·laborar al butlletí oficial del FC Barcelona. El 1982 va incorporar-se a La Vanguardia, on va ser corresponsal d'Amèrica Llatina fins a la seva jubilació. Establert a Ciutat de Mèxic, va cobrir diversos esdeveniments de la història de Llatinoamèrica. Entre d'altres, el règim sandinista a Nicaragua, l'enderrocament del general Noriega a Panamà, el cop d'estat d'Alberto Fujimori al Perú, el règim d'Hugo Chávez a Veneçuela o el règim comunista de Fidel Castro a Cuba, essent el primer ciutadà espanyol expulsat del país el 1989. Per la seva trajectòria professional va rebre diversos premis, destacant el premi de periodisme Cirilo Rodríguez el 2009 i el premi Maria Moors Cabot de la Universitat de Colúmbia el 2010.

## Referències

* ↑ «Joaquim Ibarz i Melet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Joaquim Ibarz i Melet». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Luna, Joaquín. «Fallece el corresponsal de 'La Vanguardia' Joaquim Ibarz». La Vanguardia, 11-03-2012. [Consulta: 30 març 2020].

## Enllaços externs

* Diario de América Latina (castellà)
# Fabien Sevitzky

Fabien Sevitzky (Vixni Volotxok, 29 de setembre de 1893 - Atenes, 3 de febrer de 1967), nascut Favi Adólfovitx Kussevitski, rus: Фавий Адольфович Кусевицкий, fou un director d'orquestra nord-americà d'origen rus. Era el nebot del reconegut virtuós del contrabaix i de molt temps director de l'Orquestra Simfònica de Boston Serge Koussevitzky.
Sevitzky es va convertir en director musical de l'Orquestra Simfònica d'Indianapolis el 1937 després de dirigir-la per primera vegada a l'hivern del 1936, i va romandre en el càrrec fins al 1955. Va dirigir l'orquestra en una sèrie d'enregistraments per a "RCA Victor" del 1941 al 1946 i per la Capitol Records fins al 1953, que es van publicar en discos de 78 rpm i 33-1/3 rpm. L'orquestra es va gravar al teatre Murat. Entre els enregistraments més inusuals hi havia la primera simfonia de Txaikovski (enregistrada el 19 de març de 1946) i Manfred (enregistrada el 27 de gener de 1942).
Es va casar amb l'arpista Mary Spaulding el 1959 i, posteriorment, la parella es va traslladar a Miami per ocupar llocs de professorat a la Universitat de Miami, mentre que la seva dona també donava classes particulars d'arpa. Va dirigir l'orquestra de la Universitat poc després de la seva arribada, i va esdevenir-ne director permanent el 1963. Va defensar la música de William Grant Still, a qui va encarregar obres com Threnody: In Memory of Jan Sibelius, i va dirigir l'estrena de l'òpera Highway 1 U.S.A. de Still, el 1960. Va ser director musical de la Greater Miami Philharmonic Orchestra de 1956 a 1962, i va morir sobtadament el 1967.
La seva dona, que més tard es va convertir en Mary Spaulding Portanova, li va sobreviure.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Time, 20-03-1944 [Consulta: 22 febrer 2021]. Arxivat 2011-06-04 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-06-04. [Consulta: 22 febrer 2021].
* ↑ «Còpia arxivada». Time, 05-04-1937 [Consulta: 22 febrer 2021]. Arxivat 2011-06-04 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-06-04. [Consulta: 22 febrer 2021].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-10-11. [Consulta: 22 febrer 2021].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-09-27. [Consulta: 22 febrer 2021].
* ↑ http://raritetclassic.com/load/fabien_sevitzky_conducts_tchaikovsky_symphony_no1/4-1-0-491
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-10-11. [Consulta: 22 febrer 2021].
* ↑ Portanova, Mary Spaulding «Music Is Beauty». The Black Perspective in Music, 3, 2, 01-05-1975, pàg. 196–198. JSTOR: 1214290.
* ↑ Dorr, Donald «Chosen Image: The Afro-American Vision in the Operas of William Grant Still». The Opera Quarterly, 4, 2, 1986, pàg. 1–23. DOI: 10.1093/oq/4.2.1 [Consulta: 21 febrer 2010].
* ↑ Bill von Maurer «Alain Lombard Finds a New Miami». The Miami News, 20-11-1986 [Consulta: 21 febrer 2010].

## Enllaços externs

* Frost School of Music history page
# Cantó de Sens-Nord-Est

El cantó de Sens-Nord-Est és un cantó francès del departament del Yonne, situat al districte de Sens. Té 4 municipis i part del de Sens.

## Municipis

* Fontaine-la-Gaillarde
* Saint-Clément
* Saligny
* Sens (part)
* Soucy

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | M. Picot | radical |
| 1949-1955 | M. Dastra | RPF, després RS |
| 1955-1961 | Gaston Perrot | Divers droite, després UDR |
| 1961-1967 | M. Machavoine | Divers droite |
| 1967-1973 | Jean Cordillot | PCF |
| 1973-1979 | M. Chrétien | Divers droite |
| 1979-1992 | Etienne Braun | UDF |
| 1992-1998 | Patrick Chevalier-Vanier | RPR |
| 2004-2011 | Bruno Gervier | PS |
| 2011- | Gilles Pirman | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Escut antic d'Hortoneda de la Conca

Antic escut municipal d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà. Perdé vigència el 1969, en ser agrupats els antics termes d'Aramunt, Claverol, Hortoneda de la Conca i Toralla i Serradell en el municipi de nova creació anomenat en aquell moment com la comarca, Pallars Jussà, que hagué de canviar de nom el 1994 en implantar-se la divisió comarcal. En aquell moment, el terme municipal passà a dir-se oficialment Conca de Dalt, tot i que el nom del seu cap, el Pont de Claverol, també ha estat declarat oficial.
Aquest nou municipi encara no té -el mes de maig del 2009- cap emblema oficial, tot i que n'utilitza un, encara no reconegut oficialment.

## Descripció heràldica

Partit; primer, d'or, una àguila de sable carregada d'un escudet d'or amb bordura de gules; segon, d'or, quatre pals vermells.

## Bibliografia

* Bassa i Armengol, Manuel. Els escuts heràldics dels pobles de Catalunya. Barcelona: Millà, 1968.
# Afelandra

L'afelandra (Aphelandra squarrosa), és una espècie de planta amb flors dins la família de les acantàcies, que es fa servir com planta d'interior. És originària de l'est del Brasil. Aquesta espècie és citada dins Flora Brasiliensis de Carl Friedrich Philipp von Martius.

## Cultiu

Requereix molta llum però ha de ser indirecta. La seva floració pot ser encoratjada per l'exposició a la llum perllongada. És sensible al contingut d'humitat, la qual no pot ser excessiva ni massa escassa, ja que en aquests casos les fulles es tornen marrons i cauen.
Floreix en el rang de temperatures de 18-21 °C; i pateix quan baixen per sota de 15 °C durant un període perllongat.

## Referències

* ↑ «Aphelandra squarrosa». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 25 abril 2022].
* ↑ «Aphelandra squarrosa» (en anglès). Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 25 abril 2022].

## Enllaços externs

* Michigan State University Extension: Aphelandra squarrosa Arxivat 2006-09-03 a Wayback Machine.
* (portuguès) Flora Brasiliensis: Aphelandra squarrosa
# Lastenes d'Olint

Lastenes d'Olint (en llatí Lasthenes, en grec antic Λασθένης "Lasthénes") fou un militar grec.
Va ser nomenat comandant de la cavalleria d'Olint l'any 348 aC quan Filip II de Macedònia va atacar la ciutat, i així que va tenir oportunitat, juntament amb Eutícrates, va entregar al rei de Macedònia un cos de 500 cavallers que van ser fets presoners sense resistència, minvant seriosament la capacitat defensiva d'Olint. Quan Filip va conquerir la ciutat va tractar amb menyspreu els traïdors, que ja no necessitava.
Demòstenes el va acusar d'haver entregat el seu país a Filip II de Macedònia per qui hauria estat subornat, i sembla que diu que el rei el va maltractar i fins i tot el va matar. Però Plutarc diu que Lastenes en anys posterior va residir a la cort macedònia.

## Referències

* ↑ 1.Lasthenes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 723
# Josefa Ruiz Blasco

Josefa Ruiz Blasco (Màlaga, 1825 - Màlaga, 1901) era la tia de Pablo Picasso i la gran dels onze germans Ruiz Blasco. Va viure amb els seus dos germans Matilde i José (pare de Picasso) a la Plaça de la Merced de Màlaga fins que aquest es va casar i llavors ella se'n va anar a viure amb el seu germà petit Salvador.
Josefa Ruiz era una dona soltera, coneguda pel seu fort geni, mal humor i extremada religiositat i tenia una cama paralitzada. A casa el seu germà Salvador vivia en una ala apartada de la casa i la seva habitació estava repleta de sants, relíquies religioses i records del seu difunt germà Pablo Ruiz Blasco. Picasso rep Pablo com a nom de pila en record del seu tiet que va morir dos anys abans que ell nasqués.
Pablo Picasso va fer algunes estades estiuenques a Màlaga amb la seva família i durant l'estiu del 1896, quan comptava amb 15 anys, realitzà per encàrrec del seu oncle Salvador un retrat a l'oli de Josefa Ruiz, considerat una de les fites retratístiques del jove Picasso. En el Retrat de la tia Pepa l'artista juga amb la llum del rostre i el tractament cromàtic aconseguint aprofundir en el perfil psicològic de la seva tia.
La mort de Josefa Ruiz va coincidir amb els dies de l'última visita de Picasso a Màlaga, el 1901.

## Referències

* ↑ «Apartat 'Antepasados y familiares de Picasso' de la web de la Fundación Picasso. Museo Casa Natal». Museu Picasso. [Consulta: 30 abril 2013].
* ↑ «Fitxa de l'obra Retrat de la tia Pepa a la web del Museu Picasso de Barcelona». Museu Picasso. [Consulta: 30 abril 2013].

## Bibliografia

* Daix, Pierre. Le nouveau dictionaire Picasso. Paris: Robert Laffont, 2012, p. 798.
* Inglada, Rafael. Diccionario Málaga-Picasso Picasso-Málaga. Màlaga: Arguval, 2005, p. 118.
* Richardson, John. Una biografía. Vol 1: 1881-190. Madrid: Alianza Editorial, 1995, p. 58.
# Multinucleat

Multinucleades (o polinucleades) són cèl·lules dels organismes eucariotes que tenen més d'un nucli per cèl·lula, és a dir, que molts nuclis comparteixen un citoplasma comú. La mitosi en les cèl·lules multinucleades pot donar-se de manera sincrònica coordinada, on tots els nuclis es divideixen simultàniament, o bé de manera asíncrona on els nuclis individuals es divideixen independentment en el temps i l'espai.

## Mecanismes i tipus

Les cèl·lules multinucleades, segons el mecanisme amb el que s'han format es poden dividir en:
* Sincitis (formats per fusió cel·lular) i
* Cenòcits o plasmodis (formats per divisió nuclear que no és seguida per la citoquinesi).

## Exemples

Els exemples, en sincitis per fusió de la membrana plasmàtica de les cèl·lules, inclouen els sistemes músculo-esquelètics dels mamífers, les cèl·lules tapetals de les plantes i les cèl·lules d'emmagatzematge de les llavors de l'avet Douglas.
En cenòcits els exemples inclouen les cèl·lules dels fongs mucilaginosos i el paràsit Plasmodium que cusa la malària.
Els tumors que fan metàstasi també són multinucleats.

## Referències

* ↑ Boyd JD, Hamilton WJ. «Electron microscopic observations on the cytotrophoblast contribution to the syncytium in the human placenta». J Anat, Vol. 100, num. Pt 3, 1966, pàg. 535-548. PMC: 1270795. PMID: 5965440.
* ↑ Read, Nick D.; Roca, Gabriela M. «Chapter 5: Vegetative Hyphal Fusion in Filamentous Fungi». A: František Baluška. Cell-Cell Channels. Landes Bioscience and Springer Science+Business Media, 2006, p. 87–98. ISBN 978-0-387-36058-4.
* ↑ 10.1038.2Fsj.hdy.6800670
# Casa Barnola

«Casa Barnola» té aquests significats:
* Casa Pau de Barnola, edifici al carrer dels Escudellers, 5-9
* Palau Llar, edifici al carrer del Pi, 1
# Esterházy de Galántha

Esterházy de Galántha és un llinatge noble hongarès originat per Benedict Esterházy. Les residències principals van ser a Eisenstadt (Kismarton), Fertőd –a prop de Sopron (Ödenburg)–, i Viena. El cap de la família va rebre el títol de baró el 1613, el de comte el 1626 i el de príncep el 1687. L'escriptor Péter Esterházy, nascut el 1950, és un membre de la branca comtal de la família principal.

## Prínceps Esterházy

Cal destacar els primers membres rellevants del llinatge que donarien lloc al títol de prínceps.
* Benedict Esterházy (? — ~1552), casat (~1526) amb Helena Bessenyey de Galántha.
* Miklós Esterházy de Galántha (? — 1645), net de Benedict, creat baró hongarès (1613) i comte de Fraknó (1626), fou cap de la branca principal de la família.
El principat comença amb Pál Esterházy.
* Pál Esterházy (1635-1713), primer príncep Esterházy, dirigí la família a la mort del seu germà gran, Ladislau, el 1653. Dugué a terme nombroses activitats com a polític, poeta i compositor. En aquest darrer vessant, publicà la col·lecció Harmonia Caelestis (1711), amb 55 cantates sacres per a orquestra, veus soles o cor. Fundà també l'orquestra de la residència dels Esterházy, inici d'un taller musical d'alt nivell que es desenvoluparia al segle xviii. El 1687 arribà a la dignitat de príncep del Sacre Imperi.
* Miguel Esterházy (1671-1721), fill del precedent.
* József Esterházy (1687-1721), germà de precedent.
* Pál Antal Esterházy de Galántha (1711-1762), fill del precedent, contractà Joseph Haydn com a Vicekapellmeister (1761)
* Miklós József Esterházy de Galántha (1714-1790), germà de Pál Antal, filharmònic notable, amplià la seva orquestra privada, ascendí Haydn a Kapellmeister (1766) i al cor del seu domini Esterházy, a Fertőd (nord-oest d'Hongria), feu construir el castell d'Esterház, que els contemporanis comparaven amb el de Versalles, amb un teatre d'òpera per a quatre-cents espectadors. S'inspirà en l'esplendor del palau de Schönbrunn. Es va guanyar el sobrenom de Nicolau el meravellós.
* Antal Esterházy de Galántha (1738-1794), fill de Miklós József; dissolgué l'orquestra i concedí una pensió a Haydn.
* Miklós Esterházy de Galántha (1765-1833), cosí d'Antal. Fou un general i diplomàtic, que refusà la corona hongaresa que Napoleó I li oferia (1809). Reuní una col·lecció d'art, conservada actualment al Museu de Belles Arts de Budapest.
* Pál Antal Esterházy de Galántha (1786-1866)
* Miklós Esterházy de Galántha (1866-1894)
* Pál Esterházy de Galántha (1894-1898)
* Miklós Esterházy de Galántha (1898-1920)
* Pál Esterházy de Galántha (1901-1989)
* Antal Esterházy de Galántha (1936 -)
* Pál Antal Esterházy de Galántha (1986 -)

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Esterházy de Galántha». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Cantó de Senlis

El cantó de Senlis és una divisió administrativa francesa del departament de l'Oise i del districte de Senlis. El cap cantonal és Senlis i agrupa 17 municipis.

## Municipis

| Municipi | Població* | Codi postal | Codi INSEE |
| Aumont-en-Halatte | 482 | 60300 | 60028 |
| Avilly-Saint-Léonard | 962 | 60300 | 60033 |
| Barbery | 518 | 60810 | 60045 |
| Chamant | 957 | 60300 | 60138 |
| La Chapelle-en-Serval | 2 462 | 60520 | 60142 |
| Courteuil | 631 | 60300 | 60170 |
| Montépilloy | 159 | 60810 | 60415 |
| Mont-l'Évêque | 480 | 60300 | 60421 |
| Mortefontaine | 701 | 60128 | 60432 |
| Ognon | 133 | 60810 | 60475 |
| Orry-la-Ville | 3 307 | 60560 | 60482 |
| Plailly | 1 580 | 60128 | 60494 |
| Pontarmé | 585 | 60520 | 60505 |
| Senlis | 16 327 | 60300 | 60612 |
| Thiers-sur-Thève | 979 | 60520 | 60631 |
| Villers-Saint-Frambourg | 582 | 60810 | 60682 |
| Vineuil-Saint-Firmin | 1 464 | 60500 | 60695 |
* Dades del 1999

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1945-1949 | M. Mounet | SFIO | |
| 1949-1955 | Alphonse Warusfel | RGR | |
| 1955-1979 | Paul Rougé | dvd | |
| 1979-1998 | Pierre Boquet | UDF-PR després dvd | Metge |
| 1998-2011 | Christian Patria | UDF-FD després UMP | Agricultor, Diputat |
| 2011-… | Jérôme Bascher | UMP | Gerent |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Vegeu també

* Cantons de l'Oise
# Escolania

Una escolania és un cor d'infants o de veus blanques dividit en sopranos i contralts. Estan relacionades amb centres religiosos (scott vilavella), a causa de les reticències de l'església cristiana per admetre a les dones als cants de la litúrgia.
Les agrupacions més famoses de veus blanques són els Wiener Sängerknaben de Viena i el Saint John College Chorus de Londres, a Catalunya l'Escolania de Montserrat i a Espanya la del Monestir de l'Escorial.
# Lastenes

Lastenes és el nom dels següents personatges:
* Lastenes d'Olint, comandant de la cavalleria d'Olint
* Lastenes, cap mercenari cretenc i després ministre principal de Demetri II Nicàtor
* Lastenes de Creta, dirigent cretenc i cap de la resistència als romans
# Josefa Ros Verdugo

Josefa Ros Verdugo, més coneguda com a Fina Ros (Barcelona, 18 de març de 1946) és una exfutbolista catalana, considerada una de les pioneres del futbol femení a Catalunya.
Migcampista, disputà el primer partit del Futbol Club Barcelona femení –sota el nom de Selecció Ciutat de Barcelona–, juntament amb altres futbolistes com Carme Nieto, Alicia Estivill, Lolita Ortiz i Imma Cabecerán, principal promotora de l'esdeveniment. El partit es jugà a l'estadi Camp Nou davant 60.000 espectadors contra la Unió Esportiva Centelles el dia de Nadal de 1970. Entre altres tornejos, competí al primer Campionat de Catalunya femení oficiós (1971), anomenat Copa Pernod per motius de patrocini. Amb l'entitat blaugrana jugà durant cinc temporades (1970-75).

## Referències

* 1 2 Tomás Belenguer, 2021, p. 331.
* ↑ Poquí, Joan. «Las Pioneras del Barça» (en castellà). Mundo Deportivo, 06-01-2021. [Consulta: 30 març 2023].

## Bibliografia

* Tomás Belenguer, Manuel. Barça femení : història des dels orígens fins al triplet. Barcelona: Editorial Base, 2021. ISBN 9788419007001.

## Enllaços externs

* Fitxa de Josefa Ros Verdugo - Agrupació Jugadors FC Barcelona
# Casa Barral (Igualada)

La Casa Barral és una obra modernista de Igualada (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casal situat junt a les que foren les antigues muralles romanes de la ciutat. Conserva unes característiques molt urbanes de l'arquitectura rural catalana. Destaca la construcció feta amb aplacat de falsa pedra i la incorporació, a petita escala, de totxo vermell i pedra com a motius de decoració principalment a les motllures de les finestres. Aquestes es troben en el primer pis amb un arc fals escalonat, al segon descansen uns lleugers arcs escarsers i al tercer i últim pis tornem a trobar-los els mateixos de la primera planta.

## Referències

* ↑ «Casa Barral». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 octubre 2018].
# Fairfax

«Fairfax» té aquests significats:
* Fairfax (Califòrnia)
* Fairfax (Carolina del Sud)
* Fairfax (Dakota del Sud)
* Fairfax (Iowa)
* Fairfax (Minnesota)
* Fairfax (Missouri)
* Fairfax (Ohio)
* Fairfax (Oklahoma)
* Fairfax (Vermont)
# Cantó de Senonches

El cantó de Senonches és un cantó francès del departament d'Eure i Loir, situat al districte de Dreux. Té 8 municipis i el cap és Senonches.

## Municipis

* Digny
* La Framboisière
* Jaudrais
* Louvilliers-lès-Perche
* Le Mesnil-Thomas
* La Puisaye
* La Saucelle
* Senonches

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1963 | Raymond Fournier | radical |
| 1963-2001 | Jean Grandon | Divers droite |
| 2001- | Xavier Nicolas | RPR, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 4.604 | 5.211 | 5.345 | 5.403 | 5.164 | 5.360 | 5.774 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Enric Cassany i Cels

Enric Cassany i Cels (Ripoll, Ripollès, 1951) és un historiador de la literatura i professor universitari català.
Exerceix com a professor de literatura catalana a la Universitat Autònoma de Barcelona, essent catedràtic universitari des del 1991. És especialista en la narrativa del segle xix, especialment en costumisme, tema amb relació al qual el 1992 publicà El costumisme en la prosa catalana del segle XIX, que ha acabat convertint-se en un referent ineludible sobre la matèria. També ha publicat edicions d'autors com Robert Robert i Emili Vilanova i March. El 1987 publicà l'antologia Quadres de costums urbans del vuit-cents. El 1986 publicà els capítols sobre la Història de la literatura catalana dins del volum 7 d'aquesta obra dirigida per Joaquim Molas. A més, ha estudiat altres autors del segle xix, com Víctor Balaguer, Narcís Oller, Josep Yxart, Juli Francesc Guibernau (C.Gumà) i Francesc Miquel i Badia, sobre el qual l'any 2001 publicà, conjuntament amb Antònia Tayadella i Oller, el llibre Francesc Miquel i Badia, crític literari al “Diari de Barcelona” (1866-1899). La seva trajectòria professional ha estat vinculada durant anys amb la formació de mestres, motiu que l'ha dut també a reflexionar en diversos articles especialitzats sobre l'ensenyament de la literatura.

## Referències

* 1 2 «Enric Cassany i Cels». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# 7,62 × 39 mm

El 7,62 × 39 mm és un cartutx per a fusells de la Unió Soviètica dissenyat a finals de la Segona Guerra Mundial.

## Història

El 15 de juliol de 1943 el Comissariat el Poble per les Armes de l'URSS va decidir que calia dissenyar un nou cartutx mitjà que seria utilitzat per la infanteria soviètica. La decisió es va veure motivada després de tenir accés a l'innovador fusell d'assalt alemany Sturmgewehr 44 i als fulles M1 Garand nord-americans. Els estrategs soviètics també van decidir que aquesta nova munició s'empraria en un ampli rang d'armes lleugeres: fusells, metralladores i fusells d'assalt.
La tasca de disseny fou assignada a un comitè tècnic liderat per N.M. Elizarov (Н.М. Елизаров) i assistit per P.V. Ryazanov (П.В. Рязанов), B.V. Semin (Б.В. Семин) i I.T. Melnikov (И.Т. Мельников). Aquest alhora van col·laborar amb dissenyadors d'armes de renom com Fedorov, Tokarev, Simonov and Shpagin. Fins a 314 dissenys teòrics de cartutxos foren proposats, dels quals se'n va seleccionar 8 models com a prototips. Aquest foren examinats en tests de camp fins a seleccionar el model definitiu. El nou cartutx es va començar a produir en massa a partir del març de 1944. Seguint la decisió d'implementar aquest cartutx en múltiples armes l'any 1944 s'inicià una competició intensa entre diversos nous dissenys d'armes que en feien ús. Un dels models que sorgí poc després de la guerra fou el fusell d'assalt AK-47 àmpliament difós i conegut.

## Mides de cartutx

El cartutx 7,62 × 39 mm conté 2,31 ml (35,6 grans) de propel·lent.
Mides màximes de cartutx de 7,62 × 39 mm segons la C.I.P.. Totes les mesures són en mm).
El ratllat comú és de 4 solcs, amb un diàmetre intern de 7.62 mm i un dels solcs de 7.92 mm. El ratio de gir (distància que realitza el cartutx dins del canó ratllat per a realitzar una revolució completa) és de 240 mm. Per altra banda el pistó és de percussió del tipus petit per a fusell. Segons les especificacions oficials una beina d'aquest cartutx pot suportar fins a 355 MPa (51,488 psi) de pressió.

## Referències

* 1 2 3 Monetchikov, Sergei. История русского автомата (en russian). St. Petersburg: Military Historical Museum of Artillery, Engineers and Signal Corps, 2005, p. 24-25. ISBN 5-98655-006-4.
* ↑ C. J. Chivers. The Gun. Simon & Schuster, 2010, p. 166-167. ISBN 978-1-4391-9653-3.
* ↑ Monetchikov, Sergei. История русского автомата (en russian). St. Petersburg: Military Historical Museum of Artillery, Engineers and Signal Corps, 2005, p. 24-25. ISBN 5-98655-006-4.
* ↑ C.I.P. decisions, texts and tables free current C.I.P. CD-ROM version download (ZIP and RAR format)

## Enllaços externs

* Diverses fotos de munició 7,62 × 39 mm Arxivat 2011-06-06 a Wayback Machine.