OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Puig-oriol

* No s'ha de confondre amb Can Puigoriol.
Can Puig-oriol és una masia al nord-est del terme de Palau-solità i Plegamans (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Arquitectura

Aquesta masia ha sofert diferents modificacions al llarg del temps. Inicialment, tindria la tipologia típica de la comarca amb la coberta a dues vessants, però actualment la vessant esquerra es troba trencada per un cos que sobresurt i l'acabament sembla modificat. El mur primigeni és de còdols i totxo, tal com ens deixa veure l'arrebossat que ha caigut. El portal principal d'entrada a l'habitatge és d'arc de mig punt adovellat, amb la porta de fusta clavetejada i amb dues anelles per ajudar a tancar cadascun dels fulls de la porta. El ràfec de la teulada té dues filades de teules que amb el seu dibuix decoren la part superior de la façana.
Pel que fa a les finestres, al primer pis podem destacar dues de les quatre finestres que presenten un tractament decoratiu que cal ressaltar: són rectangulars, amb ampit i arc conopial. Aquests arcs presenten un acurat treball de l'intradós, amb un resultat en forma de traceries lobulades. La finestra que es troba al damunt del portal, presenta als extrems de la traceria lobulada, dos petits caps esculpits, així com elements florals en el que serien els carcanyols i les impostes.
L'altra finestra d'aquest parell destacat presenta al seu temps elements decoratius de caràcter floral, esculpits a les mateixes traceries, i a les impostes de nou rosetes a més a més de dos caps i dos representacions animals. A sobre d'aquesta finestra es troba representat un ocell amb una branca d'olivera o de llorer al bec. Es tractaria d'un oriol, un ocell de plomatge groc viu i ales i cua negres o verdoses, que habita en els boscos caducifolis. Aquesta figuració podria informar, d'una banda, del tipus d'ocell que habita els boscos dels voltants, i d'altra banda, el cognom dels habitants de la casa.

## Història

Oriol és un cognom de noble i antic llinatge de Catalunya. Té el seu origen a Flix. En el fogatge de 1427 de la Parròquia o Quadra de Sant Genís de Plegamans (homens desgleya), pel cens de maridatge surt un Bartomeu Puig Oriol. En el segle xvi, en el fogatge de 1515 de la Vegueria de Barcelona, en el terme de Plegamans, tenim a Pere Puig Oriol; el 1552 com a nom de cap de casa tenim a Pere Puigoriol. Això demostra que els Puigoriol constitueixen una de les famílies més antigues amb l'establiment de la casa molt a principis del segle xv. Perdé el nom al segle xix i ara es diuen Esmandia. Viuen a Barcelona. La masia té masovers.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Puig-oriol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Berbegic

Berbezit és un municipi francès situat al departament de l'Alt Loira i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 61 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Berbezit era de 61 persones. Hi havia 24 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 65 habitatges, 27 eren l'habitatge principal de la família, 22 eren segones residències i 15 estaven desocupats. 62 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 27 habitatges principals, 26 estaven ocupats pels seus propietaris i 1 estava llogat i ocupat pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 1 en tenia tres, 11 en tenien quatre i 14 en tenien cinc o més. 16 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 9 habitatges hi havia un automòbil i a 11 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Berbezit el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 8 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 8 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 37 persones, 23 eren actives i 14 eren inactives. De les 23 persones actives 21 estaven ocupades (12 homes i 9 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 14 persones inactives 4 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 7 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa de transport, 3 d'empreses d'hostatgeria i restauració, 1 d'una empresa de serveis i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
Dels 2 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era una lampisteria i 1 restaurant.
L'any 2000 a Berbezit hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Berbezit a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Berbezit a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Derivació cerebral

Les derivacions cerebrals s'utilitzen habitualment per tractar la hidrocefàlia, la inflamació del cervell a causa de l'excés d'acumulació de líquid cefalorraquidi (LCR). Si no es controla, el líquid cefalorraquidi pot acumular-se i provocar un augment de la pressió intracraneal (PIC) que pot provocar un hematoma intracranial, un edema cerebral, trencament del teixit cerebral o una hèrnia. La derivació cerebral es pot utilitzar per alleujar o prevenir aquests problemes en pacients que pateixen hidrocefàlia o altres malalties relacionades.
Les derivacions poden presentar-se en diverses formes, però la majoria consisteixen en un allotjament de vàlvules connectades a un catèter, el final del qual se situa generalment a la cavitat peritoneal. Les principals diferències entre derivacions solen ser els materials que s'utilitzen per construir-los, els tipus de vàlvules (si n'hi ha) que s'utilitzen i si la vàlvula és programable o no.

## Referències

* ↑ Hlatky, Roman; Valadka, Alex B.; Robertson, Claudia S. «Intracranial hypertension and cerebral ischemia after severe traumatic brain injury». Neurosurgical Focus, 14, 4, 2003, pàg. e2. DOI: 10.3171/foc.2003.14.4.2. PMID: 15679301.
* ↑ Bradley, William G.; Bahl, Gautam; Alksne, John F. «Idiopathic normal pressure hydrocephalus may be a 'Two Hit' disease: Benign external hydrocephalus in infancy followed by deep white matter ischemia in late adulthood». Journal of Magnetic Resonance Imaging, 24, 4, 2006, pàg. 747–55. DOI: 10.1002/jmri.20684. PMID: 16958056.
# Botia udomritthiruji

Botia udomritthiruji és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.
És un peix d'aigua dolça, demersal i de clima tropical que viu a Àsia: la conca del riu Tenasserim al sud de Myanmar. És inofensiu per als humans.
Hom creu que, en estat salvatge, es nodreix de larves d'insectes i de petits crustacis.

## Morfologia

* El cos fa 11,5 cm de llargària màxima i presenta cinc franges verticals fosques, les quals tenen la part central més pàl·lida que les vores (amb l'edat, les vores d'aquestes franges es tornen més irregulars i fosques).
* 12 radis tous a l'aleta dorsal i 8-9 a l'anal.
* L'abdomen de la femella és més voluminós que el del mascle i té, a més, el musell arrodonit (el mascle el té allargat i amb els llavis força molsuts).

## Referències

* 1 2 3 «Botia udomritthiruji» (en anglès). FishBase.
* ↑ Practical Fishkeeping Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Loaches Online (anglès)
* ↑ «Botia udomritthiruji NG, 2007» (en anglès). Seriously Fish.

## Enllaços externs

* «Botia Udomritthiruji - The Emperor Botia» (vídeo). YouTube, 08-07-2009.
# Capetus

Capetus és un gènere d'amfibi temnospòndil que va viure al Carbonífer superior. Les seves restes fòssils s'han trobat a la República Txeca.

## Referències

* Sequeira, S. E. K. & Milner, A. R. 1993. The temnospondyl amphibian Capetus from the Upper Carboniferous of the Czech Republic. Palaeontology 36, 657-680.
* Steyer, J. S., Damiani, R., Sidor, C. A., O'Keefe, R., Larsson, H. C. E., Maga, A. & Ide, O. 2006. The vertebrate fauna of the Upper Permian of Niger. IV. Nigerpeton ricqlesi (Temnospondyli: Cochleosauridae), and the edopoid colonization of Gondwana. Journal of Vertebrate Paleontology 26, 18-28.
# Espècimen

Espècimen (del llatí Specimen) és un tros o una quantitat de material per a ser usat en fer proves, exàmens o estudis significa doncs una mostra o exemplar, especialment en la mesura que sigui representativa d'una classe d'objectes o entitats.
En biologia espècimen és aquell individu o part d'un individu que es pren com a mostra, especialment el que es considera representatiu dels trets de la població a la qual pertany. Els espècimens són conservats en col·leccions biològiques, com herbaris, acompanyat d'informació sobre el seu origen i les condicions de recolecció i preparació, sense aquesta informació perd la major part del seu valor científic.
Un espècimen de laboratori és un individu animal, una part d'ell, una planta o una part seva o un microorganisme que es fa servir com a representatiu per estudiar la propietats de la població sencera d'aquestes espècies o subespècies. Quan un tàxon es descriu biològicament està típicament basat en un sol espècimen que es refereix com a l'holotip.
En medicina un espècimen és una mostra que s'extreu del pacient, sovint sang, orina, o semen.
En geologia un espècimen és un tros d'un tipus de roca, sigui quina sigui, agafada de la terra.
En tipografia un espècimen tipogràfic és una publicació que mostra els glifs disponibles.
Aquest terme es fa servir extensament en el llenguatge forense («espècimen forense»), per a referir-se a les mostres sobre les que es realitza el peritatge. Per exemple en el reconeixement d'escriptura, anàlisi cal·ligràfica forense i verificació de signatures, el terme espècimen es refereix a una mostra d'escriptura manual..

## Referències

* ↑ Apareix al TERMCAT, a la Gran Enciclopèdia Catalana, el Diccionari català-valencià balear i al Diccionari normatiu de l'Institut d'Estudis Catalans (DIEC2)
* ↑ Merriam-Webster's Online Dictionary
* ↑ Corbeto, Albert.. Especímenes tipográficos españoles : catalogación y estudio de las muestras de letras impresas hasta el año 1833. Madrid: Calambur Editorial, 2010. ISBN 978-84-8359-160-4.
# Batalla del gra

La batalla del gra va ser una de les quatre batalles econòmiques que van tenir lloc a la Itàlia feixista. Benito Mussolini, per tal d'apropar el país a l'autarquia, va iniciar aquesta acció propagandística i econòmica l'any 1925 per incrementar la producció de blat a Itàlia, reduir el dèficit en la balança comercial i assegurar l'autosuficiència del país.
La primera política aplicada va ser la implementació d'aranzels sobre el pa per tal d'incentivar l'obtenció de blat, que històricament havia depès de les importacions. El govern va oferir ajudes a agricultors per treballar aquests cultius, i en una dècada es va passar a produir de 5,5 milions de tones de blat a 7 milions, reduint les importacions de blat en un 75%. Malgrat que el règim ho va considerar un gran èxit, la batalla del gra va fer decréixer notablement l'exportació d'oli d'oliva, vi i altres fruites; les terres on tradicionalment es conreaven, tot i no ser especialment aptes, es van reconvertir per a la producció de blat. La batalla també va portar a un increment de preus en productes derivats del blat, mentre a la resta de països decreixien.

## Referències

* ↑ Knight, Patricia. Routledge. Mussolini and Fascism (en anglès), 2013. ISBN 9781136477508.
* ↑ Robson, Mark. Hachette UK. Access to History: Italy: The Rise of Fascism 1915-1945: Third edition (en anglès), 2006. ISBN 9781444150865.
* ↑ Lozano, Álvaro. Marcial Pons Historia. Mussolini y el fascismo italiano (en espanyol), 2012. ISBN 9788492820610.
Feixisme :
Teoria :
Moviments :
Obres :
Organitzacions :
Història :
Categoria
Portal :
# Associació dels Amics de l'Arbre

L'Associació dels Amics de l'Arbre és una entitat catalana fundada a Tàrrega el 1913 amb la finalitat d'ensenyar a valorar els arbres i la natura. D'antuvi es plantejava com a objectiu la plantació d'arbres a la serra de Sant Eloi amb la voluntat de convertir-la en el gran parc de la ciutat. Amb els pas dels anys l'associació ha gestionat el Parc de Sant Eloi, de 17 hectàrees, 70 varietats d'arbres i més de 20.000 arbres, que s'ha anat convertint en un gran parc d'amples passeigs de pins, alzines i oliveres. Ha dut a terme nombroses iniciatives per a conscienciar els ciutadans de la importància del medi natural com a part del patrimoni nacional i cultural. El 1995 va rebre la Creu de Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya. El 2013, en la celebració del centenari, van inaugurar una placa en record dels alumnes que van plantar els arbres del Parc de Sant Eloi. El 2016 l'entitat va impulsar una campanya de captació de diners per poder fer diverses intervencions a l'ermita del Parc de Sant Eloi de Tàrrega.

## Referències

* ↑ «L'Associació Amics de l'Arbre de Tàrrega celebra su centenario plantando 50 pinos y un roble». La Vanguardia, 08-03-2013 [Consulta: 19 gener 2019].
* ↑ NacióLleida. «L'ermita del Parc de Sant Eloi de Tàrrega lluirà un mural de Josep Minguell | NacióLleida». [Consulta: 19 gener 2019].

## Enllaços externs

* Reportatge a TV3
# Casa Àngel Rodríguez

La Casa Àngel Rodríguez és una obra de Parets del Vallès (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa aïllada, fent cantonada, amb jardí. És de planta concentrada i consta de quatre cossos de diferents alçades, un d'ells de planta baixa amb coberta a tres vessants, limitat per un ampli porxo de quatre arcs de punt rodó que emfasitzen l'entrada. L'edificació es distribueix en planta baixa i pis. La coberta és complexa, amb teula àrab, els vessants acaben amb una treballada imbricació de peces ceràmiques vistes pintades de color blanc. Del costat nord de la coberta sobresurt una torre de planta quadrada amb coberta a quatre vessants, rematada amb una hídria ceràmica. Les façanes estan arrebossades i pintades de color blanc. Els buits de la torre estan emmarcats amb peces de ceràmica vistes.
La tanca de peces ceràmiques, recolzada en un doble sòcol, de paredat comú i aplacat, limitat per pilars.

## Història

El 30 de novembre de 1947, Àngels Rodríguez demana permís per a construir una casa, que acompanya amb plànols realitzats per l'arquitecte García de Alcañiz.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Àngel Rodríguez». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2017].
# Bosc de Gotjawal

El bosc de Gotjawal és un bosc de formació natural situat en el vessant mitjà del Hallasan, a l'illa de Jeju, a Corea del Sud. Abasta la zona rocosa de ʻaʻā a l'illa de Jeju, a la costa sud-oest de Corea del Sud. A causa de la característica geogràfica, la regió roman en gran manera inalterada pels humans. El bosc és un enclavament de l'ecoregió dels boscos perennes de Corea del Sud, i és un dels llocs favorits dels locals de l'illa.

## Referències

* ↑ (December 1, 2008), A Forest Without Winter - Part 1. Arxivat 2011-09-28 a Wayback Machine. Arirang TV
* ↑ 2002, Gotjawal Woodland Path Arxivat 2011-07-18 a Wayback Machine. Invil Central Council
# Caridad Zazo Cardeña

Caridad Zazo Cardeña (Villaluenga de la Sagra, Toledo, 22 de gener de 1945) és una geòloga espanyola, especialitzada en els canvis del nivell del mar en el Quaternari. És professora de recerca del Consell Superior d'Investigacions Científiques (CSIC) en el Museu Nacional de Ciències Naturals a Madrid. En 2015 va prendre possessió com a acadèmica de nombre de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.

## Biografia acadèmica

Es va llicenciar el 1968 en Ciències Geològiques per la Universitat Complutense de Madrid, on va obtenir també el seu doctorat el 1980. Entre 1984 i 1988 va ser professora titular del departament de Geomorfologia i Geotectònica de la Facultat de Ciències Geològiques. Des de 1986 pertany al CSIC, primer com a col·laboradora, des de 1989 com a investigadora i, des de 1991, com a professora de recerca en el Museu Nacional de Ciències Naturals.
Des de 1990 va ser vicepresidenta i des de 1992 a 1994 presidenta de la Societat Espanyola de Geomorfologia. Des de 1992 és presidenta del Comitè Espanyol de la Unió Internacional per a la Recerca del Quaternari (INQUA), organització en la qual ha format part de diversos comitès i subcomitès internacionals.
Ha dirigit 11 tesis doctorals i ha publicat més de 400 treballs de recerca i divulgació científica.

## Premis i reconeixements

* 2009: «Golden Chondrite of Merit», Centre de Investigaçao Marinha i Ambiental (CIM) de la Universitat de l'Algarve (Portugal)
* 2011: «Arquer d'or», medalla nº 2, Associació Espanyola per a l'Estudi del Quaternari (AEQUA)

## Referències

* 1 2 3 4 5 Real Academia de Ciencias Exactas, Físicas y Naturales. «Excma. Sra. D.ª Caridad Zazo Cardeña», 2015. Arxivat de l'original el 2016-08-06. [Consulta: 5 juny 2016].
* ↑ AEQUA Premio Arquero de Oro.

## Enllaços externs

* Caridad Zazo Cardeña Arxivat 2017-01-11 a Wayback Machine.. Fitxa al web del Museu Nacional de Ciències Naturals (CSIC).
* Publicacions a Digital.CSIC
«Obra de Caridad Zazo Cardeña» a Dialnet.
# Estació de ferrocarril (Cassà de la Selva)

L'Estació de ferrocarril és una obra del municipi de Cassà de la Selva (Gironès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici aïllat de planta rectangular i coberta a dues aigües entrecreuades amb teula plana. Hi ha grans ràfecs i decoracions de terra cuita en el carener. El sòcol, les cantonades i l'entorn de les obertures són d'obra vista. L'edifici annex de serveis fou enderrocat. Aquest mateix tipus constructiu d'estació hom el pot trobar al llarg de tots els pobles de la línia d'aquell ferrocarril.

## Història

La línia del ferrocarril de Sant Feliu a Girona s'inaugurà el 30 de juny de 1892. Va néixer per iniciativa de Joan Cases i Enric Heriz, de Sant Feliu de Guíxols per rivalitzar amb carrilet de Palamós. L'establiment del ferrocarril es feia bàsicament per millorar les comunicacions amb altres comarques gironines, per augmentar les relacions comercials, per potenciar el port comercial de Sant Feliu i per substituir les velles tartanes. L'ajuntament de Sant Feliu fou l'impulsor de la inversió que comportaria l'aparició de totes les estacions del seu recorregut. El tren contribuí al desenvolupament econòmic de la població i a més del transport de mercaderies era utilitzat per viatgers d'esplai i vacances. Les pèrdues econòmiques i la manca de modernització provocarien la suspensió definitiva del servei l'onze de 1969.

## Referències

* 1 2 «Estació de l'antic Carrilet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2015].
# Batalla d'Edessa

La batalla d'Edessa es va lluitar entre els exèrcits de l'Imperi Romà sota el comandament de l'emperador Valerià I, i l'exèrcit de l'Imperi Sassànida sota Shahanshah (rei dels reis) Shapur I, a Edessa (ara la ciutat turca d'Urfa) l'any 260. L'exèrcit romà va ser derrotat i capturat o mort en la seva totalitat per les forces iranianes, i per primera cop un emperador romà va ser fet presoner, pel que és considerada la pitjor derrota de l'exèrcit romà en tota la seva història.

## Antecedents

Shapur I ja havia fet incursions en territori romà diversos cops amb anterioritat. El 252 o 253 va recomençar les seves operacions militars contra Roma quan, aprofitant els disturbis que van seguir la mort de l'emperador Deci, es va internar a Siriana i Mesopotàmia i va conquerir Antioquia de l'Orontes el 253 o 256. Per parar aquest avanç, l'emperador Valerià I va organitzar un exèrcit que va incloure la guàrdia pretoriana i va marxar a les fronteres sassànides, reconquerint les terrees sirianes, i va marxar cap a Carrhae i Edessa, on es van trobar els dos exèrcits.

## Batalla

No es coneixen detalls concrets de la batalla, llevat que Shapur I va vèncer i capturar a l'emperador Valerià I amb els seus alts oficials, i l'exèrcit de 70.000 homes fou mort o capturat, amb una victòria persa sense moltes baixes.

## Consequències

Valerià I va acabar la seva vida en captiveri. Els romans supervivents van ser deportats per Shapur I a territoris sassànides. Se li atribueix un mocador, el Mandílion d'Edessa, que va retenir la seva imatge miraculosament, a la manera de la Santa Faç de Jesucrist.
Roma no tenia capacitat d'oferir resistència als exèrcits perses. Per aquest motiu, la defensa de les províncies orientals de l'Imperi va recaure en Odenat, que va tenir cert èxit en l'acompliment d'aquesta tasca i va aconseguir vèncer les tropes perses al seu propi territori a finals del 260 i fins i tot avançar cap a Ctesifont, la seva capital. Vint anys després, Roma va poder llançar una nova ofensiva contra els perses quan Aurelià va poder donar l'estabilitat a l'Imperi.

## Referències

* ↑ Miller, Nick. «Who was Emperor Valerian and what Happened to him? - Discovery UK». Discovery UK, 13-05-2023. [Consulta: 29 juny 2023].
* ↑ Udo Hartmann Das palmyrenische Teilreich, Stuttgart, 2001, pp. 71ss.
* ↑ Zòsim 1,36,2
* ↑ Aureli Víctor, De Caesaribus, 32,5
* ↑ The New Encyclopaedia Britannica
* ↑ per un resum de la situació consulti a Potter, Roman Empire at Bay, pp. 251ss.