OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Polanco (Espanya)

Polanco és un municipi de la comunitat autònoma de Cantàbria situat a la costa occidental, en la desembocadura del riu Besaya. Limita al nord amb el municipi de Miengo, a l'oest amb Santillana del Mar i Suances, al sud amb Torrelavega i a l'est amb Piélagos. A aquest municipi nasqué el cèlebre escriptor càntabre José María de Pereda el 1833. Polanco està situat a la comarca del Besaya. D'aquest municipi també es pot destacar el port de Requejada, infraestructura vital per a la indústria de Torrelavega (Sniace i Solvay).
Inclou les localitats de Barrio Obrero (143 hab.), Mar (397 hab.), Polanco (capital, 647 hab.), Posadillo (330 hab.), Requejada (922 hab.), Rinconeda (910 hab.), Rumoroso (544 hab.), i Soña (100 hab.).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2000 | 2006 |
| 1.072 | 1.226 | 2.123 | 2.655 | 2.665 | 3.059 | 3.659 | 3.531 | 4.082 | 3.806 | 3.574 | 3.993 |
Font: INE

## Administració

Eleccions municipals, 25 de maig de 2003 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PP | 1061 | 38,53% | 5 |
| PIR | 773 | 28,07% | 3 |
| PSOE | 663 | 24,07% | 3 |
Eleccions municipals, 27 de maig de 2007 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PP | 1052 | 37,23% | 5 |
| PRC | 712 | 25,19% | 3 |
| PSOE | 540 | 19,11% | 2 |
| AES | 285 | 10,08% | 1 |

## Enllaços externs

* Ajuntament de Polanco
* Polanco a Cantàbria 102 municipis
* Polanco a Cantàbria Infinita Arxivat 2008-06-19 a Wayback Machine.
* Guía turística de Polanco Arxivat 2010-02-11 a Wayback Machine.
# Poble apurinã

Els apurinã, que s'autodenominen Popũkare, són un indígenes brasilers. Habiten en la seva major part a la vall del riu Purus, Amazones. L'any 1991, la seva població estimada era de 2.800 persones. El 2003, segons FUNASA, aquest grup tenia 4.087 individus. Molts apurinã viuen fora de terres indígenes oficialment reconegudes, i moltes terres apurinã encara no han estat reconegudes. Segons el cens de 2014 eren 9.487 individus.
El seu idioma pertany a la família Maipure de les llengües arawak. La llengua més propera seria la dels machineris a la regió del riu Purus superior.

## Localització

Els apurinã viuen a diverses terres indígenes, dues amb els paumari del llac Paricá i Paumari del llac Marahã, i una amb els Torà, a terra del mateix nom.
El territori habitat per l'apurinã, al segle xix, era el riu Purus mitjà - des del riu Sepatini o des del riu Paciá fins al llac. Però els Apurinã són un poble tradicionalment migrant i, avui, el seu territori s'estén fins al riu inferior Purus, fins a Rondônia. Hi ha zones apurinã als municipis Boca do Acre, Pauini, Lábrea, Tapauá, Manacapuru, Beruri, Manaquiri, Manicoré (aquest últim a la terra indígena Torà), tots a l'estat de l'Amazones (Brasil), així com els indis apurinã que viuen a diverses ciutats del país i un poble de la terra indígena Roosevelt, dels indis Cintas-largas, amb qui alguns estan casats.

## Organització social

Els apurinã de la regió Pauini es divideixen en dos clans: xoaporuneru i metumanetu. La pertinença a un d'aquests grups està determinada pel llinatge patern. Per a cadascun dels clans hi ha prohibicions del que es pot i no es pot menjar: els xoaporuneru no pot consumir certs tipus d'inambu, i els metumanetu tenen prohibit menjar porc salvatge.
El matrimoni correcte és entre xoaporuneru i metumanetu, ja que el matrimoni entre membres d'un mateix clan és el mateix que el matrimoni entre germans. Per cert, aquest és el terme que poden utilitzar dos membres d’una mateixa part quan s'adrecen ("nutaru", germà; "nutaro", germana), de la mateixa manera que de vegades es diuen xoaporuneru i metumanetu nukero (cunyada) o nemunaparu (cunyat). Els noms de les persones indiquen a quina de les "nacions" pertanyen.

## Referències

* ↑ Apurinã a pib.socioambiental.org

## Bibliografia

* RICARDO, Carlos Alberto. "´Os índios´ e a sociodiversidad nativa contemporânea no Brasil". IN: SILVA, Aracy Lopes da. GRUPIONI, Luís Donisete Benzi. A temática indígena na escola. Brasília: MEC/MARI/UNESCO, 1995. p. 37-44.
* SCHIEL, Juliana. "Apurinã". IN: INSTITUTO Socioambiental. Enciclopédia dos Povos Indígenas no Brasil. Disponível em: <http://pib.socioambiental.org/pt/povo/apurina>. Acessado em: <18 de março de 2006>.

## Enllaços externs

* Acervo Etnográfico Museu do Índio - Apurinã
Pobles indígenes del Brasil :
Pobles indígenes de la Regió Nord :
Pobles indígenes de la Regió Nord-est :
Pobles indígenes de la Regió Centre-Oest :
Pobles indígenes de les regions Sud i Sud-est :
Articles relacionats :
# Marmota d'estepa

La marmota d'estepa (Marmota baibacina) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. Viu a la Xina, el Kazakhstan, el Kirguizstan, Mongòlia i Rússia. S'alimenta d'Artemisia frigida (principi de la primavera), herba (final de la primavera i principi de l'estiu) i plantes herboses (final de l'estiu), que a vegades complementa amb animals. Els seus hàbitats naturals són les estepes de muntanya i els prats alpins. Està amenaçada per un nivell insostenible de caça i, possiblement, per la degradació del seu entorn natural a causa de la pastura del bestiar.

## Referències

* ↑ Batbold, J.; Batsaikhan, N.; Shar, S. Marmota baibacina. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 31 octubre 2015.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Margaret Woodbridge

Margaret Darling Woodbridge, posteriorment Margaret Presley, (Detroit, Estats Units 1902 - Nova York 1995) fou una nedadora nord-americana, guanyadora de dues medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 6 de gener de 1902 a la ciutat de Detroit, població situada a l'estat de Michigan. Va morir el 23 de febrer de 1995 a la seva residència del barri de Brooklyn de la ciutat de Nova York.

## Carrera esportiva

Va participar, als 18 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1920 realitzats a la ciutat d'Anvers (Bèlgica), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova dels relleus 4x100 metres lliures, establint un nou rècord olímpic amb un temps de 5:11.6 minuts al costat de Frances Schroth, Irene Guest i Ethelda Bleibtrey, així com la medalla de plata en la prova dels 300 metres lliures.
El 1989 va ser inclosa a l'International Swimming Hall of Fame.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Margaret Woodbridge». [Consulta: 13 setembre 2024].
* ↑ «Margaret Woodbridge (USA)». ISHOF.org. International Swimming Hall of Fame. Arxivat de l'original el September 5, 2015. [Consulta: April 5, 2015].
# Margareta Karthauserin

Margareta Karthäuserin va ser una monja de meitat del segle xv al convent Dominic de Santa Caterina a Nuremberg i una escriba especialitzada.
Segons alguns historiadors, Margareta va ser enviada de Schönensteinbach per ajudar el convent de Nuremberg amb el moviment de reforma dels Dominics. Les monges del convent van fer una gran biblioteca plena de llibres per proveir les necessitats d'individus reformats. Molts d'aquests textos els van copiar elles mateixes. D'aquestes monges, Margareta va ser considerat una de les escribas més especialitzades. Segons C. G. von Murr, entre els anys 1458 i 1470, va copiar vuit gran llibres de cor que anys més tard es podien trobar a la biblioteca de la ciutat de Nuremberg. De banda d'aquest, també va escriure el Pars Aestivalis d'un Missal (1463) i el Pars Hiemalis. L'últim va ser copiat amb l'ajuda d'una altra monja del mateix convent, Margareta Imhof (1452).

## Referències

* ↑ Taylor, Jane. Women and the Book: Assessing the Visual Evidence. University of Toronto Press, 1997, p. 125. ISBN 0-8020-8069-3.
* ↑ Taylor, Jane. Women and the Book: Assessing the Visual Evidence. University of Toronto Press, 1997, p. 129. ISBN 0-8020-8069-3.
* ↑ Dodgson, Campbell. Catalogue of early German and Flemish woodcuts preserved in the Department of Prints and Drawings in the British Museum. Londres: Printed by order of the Trustees, 1903, p. 139.
# Mario García Pizarraya

Mario García Pizarraya (Sevilla, 22 de juny de 1986) és un futbolista andalús, que ocupa la posició de migcampista.

## Trajectòria

Format al planter del Sevilla FC, arriba a jugar amb l'equip B. Posteriorment milita en equips com el Bollullos, l'Atlético de Madrid C i el Puerto Real. D'aquest club gadità passa a les files del Recreativo de Huelva, que l'incorpora al seu filial. La temporada 08/09, però, debuta a la màxima categoria amb el primer conjunt onubenc, disputant dos partits.
No té continuïtat a Huelva i a la campanya següent recala a l'Écija Balompié.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Poble culina

Els madija, culina o kulina són un grup ètnic que habiten a les conques dels rius Yuruá i Purus de l'estat d'Acre i l'estat de l'Amazones (Brasil) i a l'Amazònia peruana a l'Alt Purús i en la conca del seu afluent, el riu Santa Rosa. Parlen una llengua de la família arawá.

## Organització social

Els membres d'aquesta ètnia practiquen el matrimoni de cosins creuats. També és comú la poligínia i el sororat per intercanvi, encara que aquesta pràctica es presenta cada vegada amb menor freqüència. El levirat o matrimoni de la vídua amb un dels seus cunyats també és una pràctica madija que perd presència.
Els madija o culina es divideixen en unitats socials que s'autodenominen amb noms de plantes o animals; pel que sembla aquests grups no tenen una norma matrimonial.

## Cultura

Practiquen la agricultura itinerant, la cacera i la recol·lecció de productes de la selva. Són conreades fins a 15 espècies en cada horta, d'entre dues i un quart d'hectàrea. Com que aquestes àrees obertes per al cultiu són relativament petites, després d'aprofitar-les i “abandonar-les”, com estan envoltades de bosc, ràpidament ocorre la regeneració forestal.
Elaboren la seva roba amb el cotó que conreen, filen i tinturen. Fabriquen diferents artesanies. Els dsopinejés extreuen o llancen doris per a curar o causar la malaltia. Les dones canten durant el ritual de curació. Els marinahua dominam a art de somiar i entren en trànsit amb yajé, per a portar del món subterrani els animals per a caçar.

## Referències

* ↑ "Kulina." Ethnologue. Retrieved 19 Feb 2012.
* 1 2 3 ISA. «Kulina». [Consulta: 17 agost 2020].
* 1 2 Pueblo Culina (Madija)
* ↑ Lemie, Marina. «Pesquisador mapeia espécies vegetais usadas pelo Povo Kulina, do Acre». FIOCRUZ, 2013. Arxivat de l'original el 2019-08-16. [Consulta: 18 agost 2020].
* ↑ Haverroth, Moacir; Paula R. M. Negreiros «Calendário agrícola, agrobiodiversidade e distribuição espacial de roçados Kulina (Madija), Alto Rio Envira, Acre, Brasil». Sitientibus. série Ciências Biológicas, 11, 2, 2011, pàg. 299–308. DOI: 10.13102/scb77.
* ↑ Gordon, Flávio. «Os Kulina do Sudoeste Amazônico: História e Socialidade». Museu nacional UFRJ, 2006.
Pobles indígenes del Brasil :
Pobles indígenes de la Regió Nord :
Pobles indígenes de la Regió Nord-est :
Pobles indígenes de la Regió Centre-Oest :
Pobles indígenes de les regions Sud i Sud-est :
Articles relacionats :
# Mascalvó

Mascalvó (normativament segons l'IEC) o Mascalbó fou un antic terme rural de Tarragona que es va incorporar a Reus el 1591, i està situat prop del Barranc de Porpres o de Mascalbó, en direcció de Reus a Salou.
L'arquebisbe de Tarragona Hug de Cervelló va donar les terres a un tal Calvó el 1169; ja llavors hi havia un mas que devia ser el Mas de Porpres i que fou el lloc de naixement de Sant Bernat Calvó (1180-1243), mas que mas tard fou reanomenat Mas Calvó (apareix el nom cap al 1298 ja referit al mas i a la rodalia). El 1299 la senyoria, amb castell i jurisdicció pròpia, pertanyia a Guerau Calvó, però el segle xiv la propietat es va dividir. El 1377 va ingressar a la Comuna del Camp on va romandre almenys fins al 1476. El 1391 el rei Joan I va vendre els seus drets a l'arquebisbe de Tarragona Vallterra. Galzeran de Canyelles va construir-hi una capella el 1401. El 1411 la justícia l'administrava el batlle de Vila-seca, i la capella depenia de la parròquia d'aquell poble. A mitjan segle xv pertanyia a la família Sacirera que la va mantenir fins al 1591 quant al morir Jaume Sacirera la seva vídua Elisabet va vendre el castell, el moli, la premsa d'oli, el forn, el domini i la senyoria i terres al comú de Reus. Malgrat ser propietat de la vila va seguir sent un terme independent fins a mitjans del segle xix. El 1773 el terme depenia de Reus també religiosament. El 1805, per obtenir el permís per fer el canal de Reus a Salou, el títol de senyor (baró) de Mascalvó va ser donat al primer ministre espanyol Godoy però reservant-se la propietat de cases i terres. El primer terç del segle xviii s'integrà a l'angle sud-oest de l'edifici una capella dedicada a Sant Bernat Calvó. Aquestes obres foren inaugurades l'1 de juny de 1738. El 1850 cases i terres es van vendre a l'arquitecte Antoni Molner per finançar la construcció de les Pescateries Velles de Reus.
El terme de Rubió, que es va donar a poblar abans del 1169, es va incorporar a Mascalvó o Porpres més tard. També s'esmenta que el Batlle del terme de Porpres ho era també de La Boella.
El mas, que sovint s'anomena castell, és un edifici important que conserva elements gòtics i renaixentistes. És el casal i primer poblament del terme, que subsisteix malgrat les importants modificacions dels límits. L'edifici ha estat reformat algunes vegades. El 1602 s'hi van fer reformes importants, que van afectar la façana, aleshores principal i ara posterior, que conté l'escut de Reus gravat a la llinda. La capella, situada a la sala on,segons la tradició va néixer Bernat Calvó, i que havia estat tancada, es va reobrir el 1943, i s'hi celebra una missa i un aplec el 24 d'octubre. Mascalvó va ser el lloc on passà la nit Jaume I abans d'embarcar-se a Salou per a la conquesta de Mallorca.

## Referències

* ↑ Sobre toponímia (Documents de la Secció Filològica, III) (15 de setembre i 20 d'octubre de 1995)
* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 334. ISBN 8486387655.
* ↑ Anguera, Pere. Història dels Pobles del Baix Camp. Reus: Reus Diari, 1989, p. 400.
# Polígon màgic

Un polígon màgic, també anomenat polígon de perímetre màgic, és un polígon amb uns nombres enters en els seus costats i que les seves sumes donen com a resultat una constant màgica. Això passa quan totes les sumes dels nombres enters positius (d'1 a N) d'un polígon de k-costats dona la mateixa constant.
Els polígons màgics són la generalització d'altres formes màgiques com els triangles màgics.

## Referències

* 1 2 «Perimeter Maghic Polygons». Arxivat de l'original el 2018-01-12.
* ↑ «Perimeter Magic Polygon >k=3». Arxivat de l'original el 2017-04-21.
* ↑ Staszkow, Ronald. Math Skills: Arithmetic with Introductory Algebra and Geometry (en anglès). Kendall Hunt, 2003-05-01. ISBN 9780787292966.
* ↑ Bolt, Brian. Even More Mathematical Activities (en anglès). Cambridge University Press, 1987-04-09. ISBN 9780521339940.
* ↑ Croft, Hallard T.; Falconer, Kenneth; Guy, Richard K. Unsolved Problems in Geometry: Unsolved Problems in Intuitive Mathematics (en anglès). Springer Science & Business Media, 2012-12-06. ISBN 9781461209638.
* ↑ Heinz, Harvey D. «Perimeter Magic Triagonals».
# Polícrit

Polícrit és el nom dels següents personatges:
* Polícrit de Mendes, historiador grec
* Polícrit de Mende, metge grec
* Polícrit de Larissa, historiador grec
# Margitta Gummel

Margitta Gummel (Magdeburg, 29 de juny de 1941 - Wietmarschen, 26 de gener de 2021) fou una atleta alemanya, especialitzada en la prova de llançament de pes en la qual va arribar a ser campiona olímpica el 1968.

## Carrera esportiva

En les Olimpíades de Mèxic 1968 va guanyar l'or en llançament de pes, a més, va aconseguir batre el rècord del món amb una marca de 19,61 metres, per davant de la seva compatriota Marita Lange i la soviètica Nadyezda Chizhova.
Quatre anys després, en els JJOO de 1972 va guanyar la medalla de plata en el llançament de pes, arribant als 20,22 metres, sent superada per Nadezhda Chizhova que amb 21,03 metres va batre el rècord del món i per davant de la búlgara Ivanka Khristova (bronze amb 19,35 metres).

## Referències

* ↑ «Margitta Gummel». [Consulta: 7 desembre 2017].
* ↑ Margitta Helmbold-Gummel. sports-reference.com
# Pla Mià

Los Plans és una plana de camps de conreu del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà, en territori que havia estat del poble de Serradell.
Es troba a ponent de Serradell, a la dreta del riu de Serradell i a l'esquerra del seu afluent, el barranc dels Plans. És a migdia de Justinyà, al sud-est de los Plans, al sud-oest del Tros de Santa Maria, a llevant de lo Boïgot Rodó. L'Obac de Serradell s'estén damunt i al sud-est del Pla Mià.
# Pita barrada de Java

La pita barrada de Java (Hydrornis guajanus) és una espècie d'ocell de la família dels pítids (Pittidae) que habita els boscos de Java i Bali.

## Referències

* ↑ «Pita barrada de Java». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29-12-2020 (català)
# Pla d'Aragó

El Pla d'Aragó és una plana del terme municipal de Tremp, dins de l'antic terme ribagorçà d'Espluga de Serra, al Pallars Jussà.
Està situada a la riba esquerra de la Noguera Ribagorçana, a ponent del poble dels Masos de Tamúrcia, i al nord-est del poble d'administració aragonesa de Sobrecastell.
A la part nord del pla hi ha la Cabana de Magdalena, i a l'extrem sud-oriental es troba el Mas de Ferràs.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Placidochromis longirostris

Placidochromis longirostris és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 12,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Malawi (Malawi i Moçambic, Àfrica oriental).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Hanssens, M. 2004. The deep-water Placidochromis species. Pp. 104-197, a: Snoeks, J. (ed). The cichlid diversity of Lake Malawi/Nyasa/Niassa: identification, distribution and taxonomy. Cichlid Press, El Paso, Texas, Estats Units. Species Diversity Lake Malawai: 1-360.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Placidochromis macroceps

Placidochromis macroceps és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Malawi (Tanzània, Àfrica oriental).

## Referències

* ↑ Eccles, D. H. & E. Trewavas 1989. Malawian cichlid fishes. The classification of some Haplochromine genera. Lake Fish Movies, H. W. Dieckhoff, República Federal d'Alemanya. Malawian cichlid fishes: 1-334.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Hanssens, M. 2004. The deep-water Placidochromis species. Pp. 104-197, a: Snoeks, J. (ed). The cichlid diversity of Lake Malawi/Nyasa/Niassa: identification, distribution and taxonomy. Cichlid Press, El Paso, Texas, Estats Units. Species Diversity Lake Malawai: 1-360.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Margny (Ardenes)

Margny és un municipi francès situat al departament de les Ardenes i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 177 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Margny era de 177 persones. Hi havia 72 famílies de les quals 20 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 16 dones vivint soles), 24 parelles sense fills, 24 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 99 habitatges, 73 eren l'habitatge principal de la família, 18 eren segones residències i 8 estaven desocupats. 96 eren cases i 3 eren apartaments. Dels 73 habitatges principals, 62 estaven ocupats pels seus propietaris, 7 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 4 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 4 en tenien tres, 14 en tenien quatre i 54 en tenien cinc o més. 58 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 26 habitatges hi havia un automòbil i a 29 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Margny el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 8 | 75 a 79 | 20 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 8 |
| 12 | 40 a 44 | 4 |
| 8 | 35 a 39 | 8 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 8 | 25 a 29 | 4 |
| 24 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 12 |
| 4 | 10 a 14 | 12 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 8 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 99 persones, 83 eren actives i 16 eren inactives. De les 83 persones actives 82 estaven ocupades (45 homes i 37 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 16 persones inactives 1 estava jubilada, 7 estaven estudiant i 8 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Margny hi havia 73 unitats fiscals que integraven 179 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 15.589 €.

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de transport.
L'any 2000 a Margny hi havia 9 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Margny a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Margny a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.