OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jan dau Melhau

Joan dau Melhau o Jan dau Melhau (Joan-Maria Maury, Llemotges, 1948) és un escriptor, editor, cantant i músic occità, un dels responsables del reviscolament de la literatura i la cançó occitana en la dècada del 1970-1980.
La seva llemosinitat que marca el seu punt de vista i de viure la natura, les bèsties, els homes i la mort, el fan un cantant marginal. No té el reconeixement mediàtic d'altres cantants de la Nova Cançó occitana com Joan-Pau Verdier, Claudi Martí o Patric, no sembla que ho desitgi pas.
És autor i editor de belles lletres llemosines (com Marcela Delpastre o Pau-Loís Granier), s'interessa per la bellesa del llenguatge i per la seva força literària. Continua treballant pel Llemosí amb la seva editorial Lo Chamin de Sent Jaume (Meuzac) i els seus espectacles de contes i de cançons.

## Obra

* Petit manuel de Folklore Limousin: AD'OC, 1975.
* Lo grun empoisonat, las pitas fabulas: AD'OC, 1976.
* La pendula dau Jan, las pitas fabulas: AD'OC, 1976.
* Los dos einocents, roman: A Tots / ÒC Segur, 1978.
* Saumes per ' na sauma, poèmas: Los d'a Roier, 1979.
* Petit dictionnaire de Folklore Limousin: Los d'a Roier, 1980.
* Lo prumier libre dau Marçau: Lo Leberaubre, 1983.
* En francés dins la revirada, libre per lojar: Lo Leberaubre, 1985.
* Permenada au país de las cronicas: lo Chamin de Sent Jaume, 1986.
* Lavertujon en chanson: lo Chamin de Sent Jaume, 1987.
* Prières populaires du Limousin: lo Chamin de Sent Jaume 1987.
* Almanach limousin pour l'an 89: Lucien Souny, 1988.
* Journal d'un pèlerin, vielleux et mendiant, sur le chemin de Compostelle: lo Chamin de Sent Jaume 1987 (1èra edicion), 1990, (2da edicion), Federop, 1992.
* Almanach limousin, pour les cinq ans à venir: Lucien Souny, 1991.
* Cronicas per un vilatge mòrt, teatre: lo Chamin de Sent Jaume, 1991.
* Las chançons dau pair l'Ombrela: lo Chamin de Sent Jaume, 1991.
* Proverbes limousins: Lucien Souny, 1992.
* Dires de tres per n'annada de bisest, poèmas: lo Chamin de Sent Jaume, 1992.
* N'autres tanben la revolucion, teatre: lo Chamin de Sent Jaume, 1993.
* Òbras completas: lo Chamin de Sent Jaume, 1994.
* Ad un aitau franc desesper: lo Chamin de Sent Jaume, 1996.
* Sous le pseudonyme de Peire dau Mazeu: L'Ospitau: Vent-Terral, 1983, et de Pau Quepro-Emma Quenaian: Conilhs que pelons: Bidors en Veschos, 1996.

## Discografia

* Lo deleser: Ventadorn, 1976.
* En tut segre los jorns (emb liveròt): Ventadorn, 1976.
* Los d'a Roier: Ventadorn, 1978.
* Lo diable es jos la pòrta: Ventadorn, 1978.
* Cronicas dau Lemosin: Ventadorn, 1982.
* Los d'a Roier, musica de tradicion lemosina: Los amics de los d'a Roier, 1984.
* Cronicas d'Armanac (doás caissetas): Lo Chamin de Sent Jaume, 1987.
* Contes dau Lemosin: Ostal del Libre, 1990.
# Jean-Jacques Artès

Jean-Jacques Artès (Torrelles de la Salanca, 25 de juliol del 1954) va ser un jugador nord-català de rugbi a 15 que, jugant amb la U.S.A.Perpignan, quedà campió de França tres vegades en les formacions juvenils. Un d'aquests campionats, el Crabos del 1970-1971, el guanyà a l'U.S. del seu Torrelles natal, en un equip on també jugaven per aquells anys Michel Montanès, Yves Ballanéda, Roland Génis i els germans Pierre, Jean i Paul Goze (posteriorment, president de la USAP).
En el camp ocupava la posició de centre; feia 1,72 m i 72 kg. En la seva vida privada va ser agricultor.

## Carrera

* 1969-1970 USAP de Perpinyà
* 1970-1971 U.S.Torrelles
* 1972-1978 USAP

### Palmarès

* Campió de França cadets 1969-1970
* Campió de França Crabos 1970-1971
* Campió de França Reichels 1972-1973

## Enllaços externs

* Fitxa (francès)
# Jean-Jacques Andrien

Jean-Jacques Andrien (Verviers, 1 de juny de 1944) és un director i productor de cinema belga. Le Monde considera la seva pel·lícula Le Grand Paysage d'Alexis Droeven (1981), com la primera gran pel·lícula d'un cinema való Aquesta pel·lícula aborda dos problemes; la primera és la de la regió de Bèlgica, lloc d'un amarg conflicte entre els habitants flamencs i valons, i la segona la d'uns canvis dramàtics que han afectat el món agrícola. La pel·lícula es va presentar al 31è Festival Internacional de Cinema de Berlín on va guanyar una menció d'honor.

## Filmografia
### Com a director

* 1972 : La pierre qui flotte (curtmetratge)
* 1972 : Le rouge, le rouge et le rouge (curtmetratge)
* 1975 : Le fils d'Amr est mort
* 1981 : Le Grand Paysage d'Alexis Droeven
* 1984 : Mémoires (documental)
* 1989 : Australia
* 2012 : Il a plu sur le grand paysage (documental)

### Com a productor

* 1986 : Genesis de Mrinal Sen
* 1989 : Hoppla ! (documental) de Wolfgang Kolb
* 1991 : Parfois trop d'amour de Lucas Belvaux
* 1995 : Chiens errants (curtmetratge) de Yasmine Kassari
* 2000 : Linda et Nadia (curtmetratge) de Yasmine Kassari
* 2001 : Quand les hommes pleurent (documental) de Yasmine Kassari
* 2004 : L'Enfant endormi de Yasmine Kassari

## Referències

* ↑ «Catalogue». Arxivat de l'original el 2 abril 2008. [Consulta: 2 gener 2009].
* ↑ Quoted by Jean-Patrick Duchesne Des arts plastiques au cinéma in Bruno Demoulin et Jean-Louis Kupper, Histoire de la Wallonie, Privat,Toulouse, 2004, pages 366-377, p. 376 ISBN 2-7089-4779-6
* ↑ Lieve Spaas, The Francophone Film: A Struggle for Identity Published by Manchester University Press, 2000, p. 19, ISBN 0-7190-5861-9
* ↑ «Berlinale 1981: Prize Winners». berlinale.de. Arxivat de l'original el 12 d’octubre 2013. [Consulta: 30 agost 2010].
# Jaume Bonet Serrano

Jaume Bonet Serrano (Valls, Alt Camp, 24 de maig de 1957) és un entrenador de futbol català. Des de l'any 2009 entrena al Club de Futbol Gavà.

## Biografia

Vinculat al Gimnàstic de Tarragona, on durant molts anys ha exercit d'informador, segon entrenador, i, fins i tot, primer entrenador el novembre del 2001, quan després d'un mal començament de temporada del Nàstic, recentment ascendit a la Segona divisió espanyola de futbol, Josep Maria Nogués va ser destituït i Bonet va ocupar el seu lloc de forma interina. La idea era que exercís de tècnic pont, però el seu estil valent, la bona imatge oferta i la insistència de la plantilla, van fer que la directiva desistís en la seva intenció de cercar un recanvi.
A punt va estar d'eliminar el Reial Madrid en una memorable eliminatòria de la Copa del Rei. El Nàstic es va imposar 1-0 en l'anada amb el gol de David Karanka a pròpia porta, però va caure per 4-2 al Bernabéu tot i que es va avançar per 1-2. Finalment, la directiva del Nàstic va decidir rellevar-li del seu lloc, ja que l'equip no acabava d'enlairar-se, però el seu substitut, Carlos Diarte, no es va revelar com la solució pretesa i el Nàstic va acabar baixant a 2a B.
Farmacèutic de professió, no tindria més experiències com a entrenador fins a la temporada 2005-06, quan un altre cop arriba a un equip en dificultats, el CE Sabadell (que aquella temporada ja havia devorat a dos entrenadors). Ho va fer avalat pel director esportiu de l'entitat arlequinada, Albert Tomàs, que havia estat a les seves ordres al Nàstic com a jugador la temporada 2001-02. Però la seva estada a l'entitat vallesana va ser efímera, tot just dos mesos. El seu substitut tampoc va poder evitar el descens a 3a.
Després de la seva estada a Sabadell, a Jaume Bonet únicament se'l coneix pel seu treball a l'Escola de Futbol Valls. La temporada 2009-2010 fitxa pel Club de Futbol Gavà.

## Equips

* 2001-2002: Club Gimnàstic de Tarragona
* 2005-2006: Centre d'Esports Sabadell Futbol Club
* 2007-2008: Escola de Futbol Valls
* 2009-: Club de Futbol Gavà

## Referències

* 1 2 3 «Jaume Bonet será el entrenador» (en castellà). Blog del CF Gavà, 20-06-2009. [Consulta: 22 febrer 2011].
* ↑ «El Nàstic hace jugar al Madrid» (en castellà). El País, 18-12-2001. [Consulta: 22 febrer 2011].
* ↑ «Jaume Bonet serà el nou tècnic del Gavà» (en castellà). Sport, 20-06-2009. [Consulta: 22 febrer 2011].

## Enllaços externs

* (castellà) BDFutbol, Jaume Bonet Serrano
# Jihad-e-Mughalstan

Jihad-e-Mughalstan (Guerra Santa al Moghulistan) és un partit polític extremista musulmà de l'Índia, que demana un estat separat musulmà dins de l'Índia.
El seu color és el verd. La seva bandera és verda amb dues espases blanques paral·leles, una damunt l'altra però la de dalt amb la punta cap al vol i la de sota a l'inrevés.
# Jordi Jordan Farnós

Jordi Jordan Farnós (Tortosa, 13 de febrer de 1983) és un historiador i polític català, exdiputat al Parlament de Catalunya en la XIII legislatura i actualment des del 17 de juny del 2023 és alcalde de Tortosa, fruit del pacte de (Movem-PSC)-ERC-CUP.

## Biografia

Llicenciat en Història per la Universitat de Barcelona; màster en Estudis Culturals Mediterranis per la Universitat Rovira i Virgili i postgrau en Idees i Experiències Polítiques Transformadores per la Universitat Autònoma de Barcelona. És Professor de Geografia i Història a l'Institut de Tortosa i professor associat del departament d'Història i Història de l'Art de la Universitat Rovira i Virgili.
El 2011 fou elegit regidor a l'Ajuntament de Tortosa per Iniciativa-Entesa per Tortosa; el 2015 cofunda Movem Tortosa i es presenta com a alcaldable. El 2019 es tornà a presentar i es va convertir en la segona força del municipi, passant d'un 16% a un 21% dels vots.
El 14 de febrer de 2021 és elegit Diputat al Parlament de Catalunya després que Movem Terres de l'Ebre s'aliï amb Catalunya en Comú i el proposi com a cap de llista de la demarcació de Tarragona. En aquesta legislatura serà el portaveu del grup parlamentari d'ECP a les comissions d'Educació i de Justícia.
Es presentà de nou com a alcaldable a les eleccions municipals de 2023, esdevenint alcalde el 17 de juny, fruit del pacte de (Movem PSC)-ERC-CUP.

## Publicacions

Ha publicat el “Perquè de la vegueria ebrenca”, Onada Edicions, 2010, un estudi que pretén repassar la història politicoadministrativa de les Terres de l'Ebre com a territori des de l'època dels ilercavons fins avui dia recordant els seus vincles amb el Matarranya i el Maestrat.

## Referències

* 1 2 NacióDigital. «Les 10 cares noves del municipalisme a Catalunya». [Consulta: 22 juny 2023].
* ↑ TV3. «Telenotícies - ERC - Tortosa Sí votarà el seu propi candidat i permetrà l'elecció de Meritxell Roigé, de Junts per Tortosa, com a alcaldessa», 12-06-2019. [Consulta: 22 juny 2023].
* Parlament de Catalunya. Fitxa de Diputat.
* Notícia Setmanari l'Ebre.
# Jordi Juan i Raja

Jordi Juan i Raja (L'Hospitalet de Llobregat, 13 d'agost de 1963) és un periodista català, director de La Vanguardia des del 1r de març del 2020.

## Trajectòria

Llicenciat en Ciències de la Informació a la Universitat Autònoma de Barcelona l'any 1987, va cursar els estudis de doctorat a la Facultat de Ciències de la Informació Blanquerna, de la Universitat Ramon Llull de Barcelona. A la dècada de 1980, va exercir com a redactor a Diario de Barcelona, Avui, El Periódico de Catalunya, El País, El Observador i La Vanguardia. El 2000 és nomenat redactor en cap de Societat i Vivir i el 2002 és nomenat subdirector d'informació del diari fins al 2007, moment en què és ascendit a director adjunt de La Vanguardia, càrrec que ocuparà fins al 2009. Va ser director de relacions institucionals i comunicació a l'aerolínia Spanair de 2009 fins a 2012. Des de setembre de 2011 fins a març de 2013 dirigeix l'agència de comunicació InterMèdia. L'abril del 2013 funda l'agència de comunicació Vitamine. El 2015 torna a La Vanguardia com a director de continguts de l'edició digital del diari i vicedirector del diari. Jordi Juan va ser professor de redacció periodística en la Facultat de Ciències de la Comunicació Blanquerna de la Universitat Ramon Llull entre 1997 i 2006.
El 28 de febrer de 2020 el president editor del Grup Godó, Javier Godó, va anunciar-ne el nomenament com a director de La Vanguardia, nomenament que fou estatutàriament ratificat per la redacció amb un 77% de vots favorables.

## Referències

* ↑ «Jordi Juan assumeix la direcció de La Vanguardia». VilaWeb, 01-03-2020 [Consulta: 2 març 2020].
* ↑ «Jordi Juan, director adjunto de La Vanguardia».
* ↑ «Jordi Juan Raja, director de Relaciones Institucionales y Comunicación de Spanair». Arxivat de l'original el 2014-10-08. [Consulta: 10 maig 2012].
* ↑ «Jordi Juan Raja nuevo director de Comunicacion de Spanair».
* ↑ «Jordi Juan Raja, Dircom de Spanair».
* ↑ «Jordi Juan, director de Relaciones Institucionales y Comunicación de Spanair».
* ↑ «Jordi Juan seguirá gestionando la comunicación de Spanair desde la agencia InterMèdia».
* ↑ «Jordi Juan asume la dirección de la agencia InterMèdia».
* ↑ «Jordi Juan, nuevo director de InterMèdia». Arxivat de l'original el 2011-09-04. [Consulta: 10 maig 2012].
* ↑ «El periodista Jordi Juan, nombrado nuevo director de ‘La Vanguardia’» (en castellà). La Vanguardia, 01-03-2020 [Consulta: 1r març 2020].

## Enllaços externs

* Perfil professional de Jordi Juan a Linkedin
# Joan I d'Alençon

Joan I d'Alençon († 1191), de la casa de montgommery-Bellême, va ser comte d'Alençon de 1171 a 1191. Era fill de Guillem III Talvas, senyor d'Alençon i comte de Ponthieu, i d'Elena de Borgonya.

## Biografia

Va succeir al seu pare el 1171 i va morir el 24 de febrer de 1191.

## Matrimoni i fills

Es va casar amb Beatriu del Maine, filla d'Elies II del Maine, comte del Maine, i de Filipa de Perche. D'aquest matrimoni va tenir a:
* Joan II († 1191), comte d'Alençon
* Robert III († 1217), comte d'Alençon
* Guillem IV d'Alençon († 1203)
* Alix, casada amb Hug II, vescomte de Châtellerault, i després amb Robert Malet, senyor de Graville.
* Èlia, casada amb Robert FitzErneis
* Felipa, casada amb Guillem III de Roumare († 1198), comte de Lincoln; després amb Guillem Malet, senyor de Graville; i després amb Guillem de Préaux († 1223).

## Fonts

* Joan I d'Alençon Arxivat 2008-05-08 a Wayback Machine. a Foundation for Medieval Genealogy.

## Notes i referències

* ↑ Philippe era a l'Edat Mitjana un nom tan masculí com femení
# Joan Vidal i Jumbert

Joan Vidal i Jumbert (Granollers, Vallès Oriental, 1860 - Granollers, Vallès Oriental, 1928), fou un escriptor, periodista i autor de teatre popular català, a més de filòleg autodidacta.

## Obres
### Obres de teatre

* Servius. Llib. y Tip. Vicense, 1894.
* Llars apagades: drama en 3 actes y en prosa. Imp. de J. Xirau, 1900.
* Doloretas la sastressa: comèdia en un acte. Llib. y Tip. Vicense, 1901.
* Lo Recort de Mossèn Angel: drama en tres actes y en prosa. Tip. La Publicidad, 1901.
* La Petita de can Punyego. Biblioteca Enciclopèdica Moderna, 1901.
* L'Evangelista: drama en tres actes i en prosa. La Renaixensa, 19??.
* La Última carícia: quadro dramàtich. Imp. i Llib. Ausetana, 1903.
* Las Pesigollas de la senyoreta: comedia en un acte y en prosa. Imp. Cucurella, 1906.
* L'Hereuet de la ferreria: comedia en dos actes i en prosa. Biblioteca "L'Escon", 1910.

### Memòries

* Fulls del meu àlbum. Imp. Ausetana, 1903.

### Traduccions

* La Reyna de les Gorgones, de Marianna Kambouroglou. La Veu de Catalunya (7-11-1897).

## Fons bibliogràfic

L'any 1929 la Diputació de Barcelona va adquirir el fons bibliogràfic procedent de la seva biblioteca personal (Fons Vidal i Jumbert) i les obres més interessants van incorporar-se a la Biblioteca Popular de Granollers, tal com s'anomenava la biblioteca a l'època (avui Biblioteca Can Pedrals).
La particularitat del Fons Vidal i Jumbert recau en el fet que aplega obres editades entre mitjans del segle xix i principis del XX, la majoria escrites en llengües estrangeres. Hi destaquen els llibres per a l'aprenentatge d'idiomes entre els quals es troben el sànscrit, el turc, l'hongarès, l'hebreu i l'àrab, tant el clàssic com les variants del nord d'Àfrica.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 «Fons Patrimonial Vidal Jumbert - Granollers. Biblioteca Can Pedrals». Diputació de Barcelona. Biblioteca Virtual. [Consulta: 15 gener 2015].
* 1 2 3 4 5 6 7 «enciclopèdia.cat». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 15 gener 2015].
* ↑ Gestí Bautista, Joaquim «Traduccions catalanes de literatura neogrega (1881-2003)». Quaderns. Revista de traducció (pàgs. 171-174), 01-11-2004 [Consulta: 15 gener 2015].
* ↑ «Traduccions al català. Cercador de llibres». Associació Catalana de Neohel·lenistes. Arxivat de l'original el 13 de gener 2015. [Consulta: 15 gener 2015].
# Joaquín Garrigós Bueno

Joaquín Garrigós Bueno (Orihuela, Alacant, 1942) és exdirector de l'Institut Cervantes de Bucarest i un dels traductors més rellevants de la llengua romanesa al castellà. Difusor de la literatura romanesa a l'estranger, tasca per la qual rebé l'Orde del Mèrit Cultural de la Presidència Romanesa el 2004. Entre els autors que ha traduït hi consten escriptors i pensadors cabdals d'aquest país, com ara Emil Cioran, Norman Manea, Camil Petrescu i sobretot Mircea Eliade; la seva dedicació en la difusió de l'obra d'aquest autor ha estat reconeguda amb la Medalla Commemorativa “Mircea Eliade” de la Presidència Romanesa.

## Referències

* ↑ «Joaquín Garrigós Bueno». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
# Jon Semadeni

Jon Semadeni [ˌjɔn sɛ'ma:dɛni] (Vnà, Baixa Engadina, Grisons, 30 de maig de 1910 - Samedan, Grisons, 24 de febrer de 1981) fou un escriptor en llengua romanx, una de les figures cabdals de la literatura romanx del segle xx.

## Biografia

Va estudiar al Seminari de Mestres de Chur i després continuà a les universitats de Zúric, Ginebra i Siena per a treballar com a professor de literatura i història de secundària. Va treballar com a professor a Zillis, Andeer, Scuol, a l'Institut Evangelista de Samedan (1960–75) i al Lyceum Alpinum de Zuoz (1966–77). El 1940 es va casar amb Mengia Demarmels i va tenir quatre fills, un d'ells l'escriptora Leta Semadeni.
El 1944 fundà el grup teatral ambulant La Culissa, que representava les seves pròpies obres arreu de l'Engadina, Chur, Zuric i Berna, i que fins i tot en va retransmetre algunes per la Radio Rumantsch. El 1951 va crear el grup de teatre de cabaret La Panaglia. En els seus escrits va emprar diverses formes de parles romanx, principalment la de Vallader.
La seva obra evolucionà des d'un neorealisme al drama històric, denunciant l'especulació i l'abús de poder. A més de la seva pròpia producció dramàtica, va adaptar per a l'escenari obres de Molière, Gotthelf, Andersen i Txékhov. La seva obra cabdal és, això no obstant, La s-chürdum dal sulai (L'eclipsi del sol, 1953), exponent de la lluita contra tota mena d'autoritarisme. El 1980 foren publicades les seves obres completes (Ouvras dramaticas).

## Obres
### Drames

* La famiglia Rubar (1941/1944)
* Chispar Rentsch (1944)
* Il pövel cumanda (El poble dominat, 1950), drama històric
* La s-chürdüm dal sulai ('L'eclipsi del sol', 1953)
* Ün quader chi nu quadra (1957/1959)
* L'uman derschader (1964)
* Il chapè / Der Hut (El barret, 1971)
* Ouvras dramaticas (1980)

### Peces de cabaret

* La Panaglia (1951)
* La travaglia dal docter Panaglia, amb Men Rauch i Clà Biert (1954)

### Prosa

* La Jürada / Der Bannwald (La palissada 1967)
* Il giat cotschen (El gat roig, 1980)

### Obres per la ràdio

* Hü Brün 1943
* Chara lingua da la mamma (1955)
* Battacour e battaporta (1971)
* Tarablas da la not / Nachtgeschichten (Històries de la nit, 1980/1982)

## Bibliografia

* Deplazzas, G., Funtaunas, Istorgia da la litteratura rumantscha per scola e pievel, tom 4, Lia Rumantscha, Cuira, 1993

## Referències

* ↑ «Jon Semadeni». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ El 1941 segons Bibliomedia i el 1944 segons l'Historisches Lexikon der Schweiz.
* ↑ Ausstrahlung de Il chapè in der Sendung Il Balcun tort vom 3. Februar 1974, von und mit Jon Semadeni. Aufgerufen am 16. November 2013.

## Enllaços externs

* «Jon Semadeni a "Lexicon istoric retic"».
# Jon Solaun Akarregi

Jon Solaun Akarregi (Bilbao, 3 de desembre de 1974) és un exfutbolista basc, que ocupava la posició de migcampista.

## Trajectòria

Després de passar per les categories inferiors del Santutxu i de l'Athletic Club, i recala el 1994 a les files del Sestao Sport, amb qui puja a Segona Divisió eixe any. A la categoria d'argent, la temporada 95/96, hi disputa 33 partits i marca dos gols. Al final de la campanya, el Sestao desapareix i el migcampista marxa a la SD Eibar, on destaca amb deu gols en 35 partits.
L'estiu de 1997 fitxa pel CD Logroñés i a l'any següent s'incorpora al Deportivo Alavés. Els alabesos acabaven de pujar a primera divisió, però el de Bilbao no hi compta, i sense debutar, marxa al CD Badajoz.
Entre 1999 i 2001 forma part de l'Elx CF, on tot i no ser titular, gaudeix de força minuts. La temporada 01/02 hi retorna a la SD Eibar, on disputa 32 partits, la meitat com a suplent.
A partir del 2002, la carrera de Solaun prossegueix per equips de Segona Divisió B: AD Ceuta (02/03), Burgos CF (03/04), Mirandés (04/05), Amurrio (05/06), Barakaldo CF (06/09) i SD Lemona (09/...). En total, ha sumat 202 partits i 22 gols en la categoria d'argent.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Josep Ferrer i Beltran

Josep Ferrer i Beltran (Mequinensa, 1745 – Oviedo, 16 de gener del 1815) va ser un religiós organista i compositor.

## Biografia

Nasqué a Mequinensa fill de Gaietà Ferrer (de la Palma d'Ebre) i de la mequinensana Teresa Beltran. La seva formació musical i sacerdotal es va fer a Catalunya, i s'hi s'ordenà capellà el 21 de novembre del 1770. Ocupà el càrrec d'organista a la col·legiata de Tremp, i a la catedral de Lleida durant deu anys (5 de juny del 1767-1777) i, possiblement en aquest període, tingué per deixeble el futur mestre de capella de la catedral, Josep Prenafeta i Puig. Al 21 de novembre del 1777 va ser elegit organista de la catedral de Pamplona, i al cap d'una desena d'anys, a l'octubre del 1786, ho va ser de la d'Oviedo, càrrec que ocupà durant 24 anys. En la seva estada a la capital asturiana va fer coneixença amb Jovellanos, amb qui compartí tertúlia i amistat.
Juntament amb Juan Páez Centella compongué (1789) el Premio a la sabiduría en ocasió que Jovellanos fos fet Ministre de Gràcia i Justícia. També fou autor de música de ball, així com de peces per a orgue. Per a pianoforte o clavicèmbal va fer algunes sonates bipartides i monotemàtiques i per a fortepiano i violí. A l'arxiu musical del santuari d'Arantzazu es conserva una Missa a quatre veus de Josep Ferrer, i una Pastorel·la que també podria ser seva; i a l'arxiu parroquial de Vall-de-roures es conserva una col·lecció de tretze sonates en el recull Manuscrito musical de Valderrobres.

## Bibliografia

* Seis sonatas per forte piano que pueden servir para clavicordio Madrid, 1780
* Tres sonatas para clave y forte piano con acompañamiento de un violín 1781
* Sonata para clave [de José Ferrer], revisión y estudio de Dionisio Preciado, Madrid: Real Musical, 1979 (són les sonates contingudes en el Manuscrito musical)
* Pío de Salvatierra José Ferrer Beltrán (c. 1745-1815), organista en Tremp, Lérida, Pamplona y Oviedo), article a Revista de Musicología 3 (1982), n.1-2, p. 77-127

## Gravacions

* J.Ferrer, sonatas para clave, interpretades per José Luis González Uriol, clave (Huesca: ARSIS, 2002 ref. 4179). Es basa en l'edició de Dionisio Preciado.

## Enllaços externs

* Compositors catalans a l'axiu musical d'Aranzazu
* Biografia a la Gran Enciclopedia Aragonesa On Line (castellà)