OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bonnie Tyler

Bonnie Tyler (anglès: Gaynor Sullivan) (Skewen, 8 de juny de 1951), nascuda Gaynor Hopkins, és una cantant gal·lesa de música pop i rock. Posseïdora d'una veu molt característica, com ronca o esquerdada, se l'ha considerat sovint l'equivalent femení de Rod Stewart. Tyler va guanyar protagonisme amb el llançament del seu àlbum de 1977 The World Starts Tonight i els seus senzills Lost in France i More Than a Lover. El seu single de 1978 It's a Heartache va arribar al número quatre del UK Singles Chart, i al número tres dels EUA Billboard Hot 100.
Als anys vuitanta, Tyler es va aventurar en la música rock amb el compositor i productor Jim Steinman. Va escriure el major èxit de Tyler Total Eclipse of the Heart, el senzill principal del seu àlbum Faster Than the Speed of Night de 1983 al Regne Unit. Steinman també va escriure el gran èxit de Tyler dels anys vuitanta Holding Out for a Hero. Va tenir èxit a l'Europa continental durant la dècada de 1990 amb Dieter Bohlen, qui va escriure i produir el seu èxit Bitterblue. El 2003, Tyler va tornar a gravar Total Eclipse of the Heart amb la cantant Kareen Antonn. El seu duet bilingüe, titulat Si demain ... (Turn Around), va encapçalar les llistes franceses.
El març de 2013 la BBC va anunciar que Tyler seria la representant del Regne Unit al concurs d'Eurovisió de 2013 a Malmö, Suècia, que es va incloure a Rocks and Honey. Després de reunir-se amb el productor David Mackay, va llançar Between the Earth and the Stars (2019) i The Best Is Yet to Come (2021).
Tant It's a Heartache com Total Eclipse of the Heart es troben entre els més venuts de tots els temps, amb unes vendes superiors als sis milions cadascun. El seu treball li ha valgut tres nominacions al Premis Grammy i tres nominacions als Brit Awards, entre altres reconeixements.

## Discografia
### Discs d'estudi

* The Best Is Yet to Come (2021)
* Between the Earth and the Stars (2019)
* Rocks and Honey (2013)
* Wings (2005)
* Simply Believe (2004)
* Heart Strings (2003)
* All In One Voice (1998)
* Free Spirit (1995)
* Silhouette In Red (1993)
* Angel Heart (1992)
* Bitterblue (1991)
* Hide Your Heart (1988)
* Secret Dreams and Forbidden Fire (1986)
* Faster Than the Speed of Night (1983)
* Goodbye To the Island (1981)
* Diamond Cut (1979)
* Natural Force (1978)
* The World Starts Tonight (1977)

### Discs en viu

* Bonnie Tyler Live Europe Tour 2006-2007 (2018)
* Live in Germany 1993 (2011)
* Bonnie Tyler Live (2006)

## Referències

* ↑ Wade, Ian. «Bonnie Tyler Interview: Star Power» (en anglès). Classic Pop. [Consulta: 3 maig 2021].
* ↑ «Bonnie Tyler representarà els britànics a Eurovisió als 61 anys.». Diari Ara, 08-03-2013, p.45. ISSN: 2014-010X [Consulta: març 2013].
# Midnight Club: Los Angeles

Midnight Club: Los Angeles és el quart videojoc en la saga de videojocs de curses, Midnight Club. Va ser anunciat el 16 de maig del 2007 per Rockstar Games. El videojoc està sent desenvolupat per Rockstar San Diego, el mateix estudi de Rockstar que va crear el primer videojoc de la nova generació dels videojocs, Rockstar Games Presents Table Tennis. El seu primer títol per l'Xbox 360 va ser utilitzat amb el motor de videojoc, RAGE, com també s'utilitzarà al Grand Theft Auto IV, és evident que aquest videojoc utilitzi aquest motor de videojoc. El videojoc havia de ser llançat per l'Xbox 360 i PlayStation 3 a principis del 2008. Finalment fou llançat l'octubre del 2008.

## Enllaços externs

* (anglès) Web oficial
* (anglès) Anunci de llançament Arxivat 2017-07-11 a Wayback Machine.
# Beth Escudé i Gallés

Beth Escudé i Gallés (Barcelona, 1963) és una dramaturga i directora de teatre catalana.

## Trajectòria

Llicenciada en Art dramàtic en l'especialitat de Direcció Escènica i Dramatúrgia per l'Institut del Teatre de la Diputació de Barcelona, va ampliar estudis a Londres (Royal Court Theatre), San Miniato i Pisa. Posteriorment es va doctorar en Arts Escèniques a la Universitat Autònoma de Barcelona. Compagina la seva activitat de dramaturga amb la investigació, la direcció escènica i la docència a l'Escola Superior d'Art Dramàtic de l'Institut del Teatre de la Diputació de Barcelona, on imparteix assignatures com “Adaptació dramàtica”, “Introducció a l'escenificació” i “Laboratori de dramatúrgia”. Entre les seves peces, destaquen El destí de les violetes (1995), El pensament per enemic (1996), El color del gos quan fuig (1996), Beats (1999), Les nenes mortes no creixen (2000, premi Joaquim Bartrina de Teatre 2001), El lladre i la senyora Guix (Catalunya Ràdio, 2001). Ha obtingut el premi Ramon Vinyes de teatre de Berga 2003 per Cabaret Diabòlic, en què, sota la forma de cabaret, presenta cinc dones que han de disculpar la seva acció davant la història. Ha estrenat i dirigit Aurora De Gollada (2006), en el cicle T-6 del Teatre Nacional de Catalunya. Ha col·laborat com a dramaturga amb diverses companyies de teatre de la imatge i dansa-teatre, com ara La Fura dels Baus, Nessun Dorma, Nats Nus o SP produccions. També ha estat dramaturga de Boris I. Rei d'Andorra (2006). Les seves obres han estat traduïdes a diversos idiomes i representades en diferents països.

## Obres

* El destí de les violetes (1995)
* El pensament per enemic (1996)
* El color del gos quan fuig (1996)
* Beats (1999)
* Les nenes mortes no creixen (2000), premi Joaquim Bartrina de Teatre
* El lladre i la senyora Guix (2001)
* Cabaret Diabòlic (2003), premi Ramon Vinyes de teatre de Berga
* Loft (2003)
* Aurora De Gollada (2006)
* Boris I. Rei d'Andorra (2006)

## Referències

* ↑ «Beth Escudé i Gallés». Diccionari de la literatura catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ O'Connor, Patricia Walker. Mujeres sobre mujeres en los albores del siglo XXI: teatro breve español (en castellà). Editorial Fundamentos, 2006. ISBN 978-84-245-1076-3.
* ↑ «Escudé, Beth». Institut del Teatre. [Consulta: 16 abril 2020].
* 1 2 «Aurora De Gollada, de Beth Escudé». Institut del Teatre. [Consulta: 16 abril 2020].
* ↑ «Beth Escudé». Sala Beckett. [Consulta: 16 abril 2020].
# Dalladora

Una dalladora, segadora o màquina de segar/dallar és una màquina per al tall d'herba o altres plantes que creixen a terra. En general, la sega es distingeix de la collita o segada, en què utilitza instruments similars, però és el terme tradicional per la collita de conreus de gra, per exemple, amb dalladores i recol·lectores. Una segadora de gespa més petita és emprada per camps d'esports (i camps de lleure) que es diu talladora de gespa o tallagespa sovint és autoamplificada, o també pot ser prou petita per a ser empesa per l'operador. Les talladores de terreny tenen un rodet per a debanar o fulles rotatives.

## Vegeu també

* Garbell (agricultura)
* Dalladora de batolles
* Dalladora lligadora
* Dalladora antiga

## Enllaços externs

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Dalladora
* Dalladores de Seguretat Industrial i Agrícola del programa Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., de l'Association of Equipment Manufacturers (AEM) (anglès)
* Comparació de les marques del tallagespa Arxivat 2011-10-04 a Wayback Machine., a the Lawn Mower. Info Arxivat 2011-10-02 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ «Dalladora». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari
# Joaquim Costa Prat

Joaquim Costa Prat (Badalona, 16 de juny de 1953) és un exentrenador de bàsquet català. Va presidir el CB Gran Canària entre els anys 2011 i 2015.

## Carrera esportiva

Joaquim va començar la seva carrera com a entrenador dirigir l'equip juvenil de l'Ademar de Badalona el 1975. La temporada següent es va encarregar del sènior del club i el 1977 va dirigir la Compañía de María de Zaragoza, de la 1a divisió femenina.
Després de dirigir una temporada el júnior de la UDR Montgat, es va fer càrrec del júnior del Cotonifici, per passar a ser ajudant d'Aíto García Reneses a l'equip sènior després. L'any 1980 arriba al Joventut de Badalona on dirigiria el júnior i ajudaria a Manel Comas amb el primer equip de la Penya, proclamant-se campió de la Copa Korac. En la seva segona temporada al club, es va fer càrrec del primer equip des de la jornada novena després de la destitució de Comas. El 1982 se'n va anar com ajudant d'Antoni Serra al FC Barcelona, exercint també d'entrenador de l'equip júnior del club blaugrana, guanyant la seva primera lliga. La temporada 84-85 va exercir de director tècnic del CAI Saragossa, a la vegada que ajudava en la banqueta a Rudy D'Amico.
L'any 1985 arriba a Las Palmas per dirigir el Club Claret (actual Gran Canària), del qual estaria al capdavant fins al 1990. Val a dir, que des de la temporada 1979 i fins al 87 havia estat a la vegada ajudant d'Ignacio Pinedo de la Selecció espanyola júnior, i que aquest any 1990 es feia càrrec d'aquesta mateixa selecció com a primer entrenador, així com de la sub 22, fins al 1993. Amb la selecció júnior havia aconseguit una medalla de bronze en el Campionat d'Europa de 1990 i una de plata al campionat del món sub22. Aquell any es convertia en director tècnic de les categories inferiors del Barça, a la vegada que ajudava novament a Aíto amb el primer equip blaugrana. Una temporada després tornava a exercir d'entrenador dirigint el Breogán, i la temporada 1995-96 va dirigir novament el Joventut de Badalona fins a la jornada 19.
Després de diversos anys com a gerent de l'Institut Municipal d'Esports de l'Ajuntament de Las Palmas de Gran Canària, Costa torna al CB Gran Canària per exercir de president del club. Càrrec que ostentaria fins al 2015, en que seria reemplaçat per Miguelo Betancor.

## Referències

* ↑ Joaquim Costa Prat entrenador a l'ACB (enllaç obsolet)
* ↑ «Joaquín Costa presidirá el Gran Canaria» (en castellà). La Provincia, 04-10-2011 [Consulta: 9 juliol 2018].
* ↑ «El histórico ex árbitro Miguelo Betancor, nuevo presidente del Gran Canaria» (en castellà). Gigantes del Basket, 14-08-2015 [Consulta: 9 juliol 2018].
# Haworth (cràter)

Haworth és un cràter d'impacte que es troba en els voltants del pol sud de la Lluna. El cràter Cabeus es troba a molt poca distància.
* Localització de Haworth (centre de la meitat superior de la imatge)
* Imatge del pol sud lunar (missió Lunar Reconnaissance Orbiter)
Presenta una forma poligonal, amb un perfil significativament deteriorat. A la part nord de la paret del cràter es localitza una cresta massiva, que té el nom no oficial de Malapert Alpha. A causa de la seva proximitat al pol sud, part del cràter està gairebé sempre a l'ombra, de manera que la topografia del cràter s'ha determinat només de manera aproximada mitjançant mesuraments de radar. La temperatura en el fons del bol del cràter té un valor pràcticament constant i s'estima en aproximadament 100 K.
El cràter va ser fotografiat per l'instrumental de radiodetecció Diviner a bord del Lunar Reconnaissance Orbiter. Es diu així en honor del químic britànic i Premi Nobel en 1937 Walter Norman Haworth (1883-1950),

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Edgar Peña Parra

Edgar Peña Parra (Maracaibo, Veneçuela 6 de febrer de 1960) és un religiós veneçolà i diplomàtic del Vaticà, nunci apostòlic al Pakistan i a Moçambic. És el primer veneçolà nunci apostòlic de la Santa Seu.

## Vida
### Primers anys

Neix en la parròquia d'El Saladillo Maracaibo. La seva infància transcorre a escassos metres de la Basílica de Chiquinquirá. Realitza els estudis de primària sl Col·legi Libertador i els 5 anys de batxillerat sl Liceu Rafael Belloso Chacín en Maracaibo. Després ingressà l'Institut Universitari Seminari Sant Tomás d'Aquino a San Cristóbal, on es va graduar de Llicenciat en Filosofia l'any de 1981. Marxa a l'Institut Universitari Santa Rosa de Lima de Caracas, on es llicencia en Teologia l'any 1985. El 23 d'agost de 1985 és ordenat sacerdot.

### Diplomàtic

En 1989 fou proposat per l'arquebisbe de Maracaibo, Domingo Roa Pérez, per entrar al servei diplomàtic de la Santa Seu. Va marxar a Roma, on es va doctorar en dret canònic a la Pontifícia Acadèmia Eclesiàstica amb la tesi doctoral Los Derechos Humanos en el Sistema Interamericano a la luz del Magisterio Pontificio. Després s'especialitzà en dret internacional per la Pontifícia Universitat Gregoriana i de 1993 a 1997 fou enviat a la nunciatura apostòlica a Nairobi, on representà la Santa Seu davant el Programa de les Nacions Unides per al Medi Ambient. De 1997 a 1999 fou destinat a la nunciatura apostòlica de Belgrad, on li va sorprendre la guerra de Kosovo. En 1999 fou destinat a Ginebra (Suïssa), on va treballar davant la Missió de la Santa Seu davant les Nacions Unides i l'Organització Mundial del Comerç fins 2002.
De 2002 a 2005 fou destinat a la nunciatura apostòlica a Tegucigalpa, i de 2006 a 2010 a Mèxic. El 8 de gener de 2011 fou nomenat nunci apostòlic de la Santa Seu al Pakistan i consagrat com a bisbe titular de Thélepte. El 21 de desembre de 2015 deixà el càrrec i fou nomenat nunci apostòlic a Moçambic.

## Referències

* ↑ Edgar Peña Parra a Catholic Hierarchy Accessed 20 March 2016
* ↑ El obispo venezolano Edgar Peña Parra fue nombrado nuncio en Mozambique Arxivat 2017-03-12 a Wayback Machine., El Norte, 21 de febrer de 2015
* ↑ NOMINA DI NUNZI APOSTOLICI, Premsa Vaticana, 8 de gener de 2011
* ↑ Papa nombra al venezolano Edgar Peña Parra nuncio en Pakistán, El Universal, 2 de febrer de 2011
* ↑ Monseñor Edgar Peña Parra será consagrado obispo por Benedicto XVI, globovision.com
* ↑ Anunci del nomenament a la Sala Stampa
# Beth Ditto

Beth Ditto de nom complet Mary Beth Patterson (Searcy, Arkansas, 19 de febrer de 1981), és una cantant estatunidenca coneguda pel seu treball a la banda The Gossip i pels seus comentaris feministes i a favor dels drets dels LGBT.

## Discografia
### Àlbums

* That's Not What I Heard (2001)
* Movement (2003)
* Standing in the Way of Control (2006)

### EP

* The Gossip (1999)
* Arkansas Heat (2002)
* Real Damage (2005)
* GSSP RMX (2006)

### Àlbums en directe

* Undead in NYC (2003)

### Singles

* Standing in the Way of Control - (2005)
* Listen Up! - (2006)

## Premis

* 2006 - NME - Coolest Person In Rock
* 2007 - NME Awards - Sexiest Woman Of The Year – (nominada)
* 2008 - Glamour Awards - International Artist Of The Year

## Referències

* ↑ «Bio». The Gossip official website. [Consulta: 6 març 2008].
* ↑ Ulmer, Amy. «Beth Ditto (1981–)» (en anglès). Encyclopedia of Arkansas, 26-06-2019. [Consulta: 18 desembre 2020].
* ↑ Beth Ditto. «What would Beth Ditto do?». The Guardian, 08-06-2007. [Consulta: 6 març 2008].
* ↑ «Géneros Musicales: Lo-Fi - Info» (en castellà). Taringa, 13-06-2012. Arxivat de l'original el 2018-06-15 [Consulta: 25 desembre 2017].

## Enllaços externs

* The Gossip website
* BBC report of NME cool list
* Subculture Magazine Interview Arxivat 2012-02-16 a Wayback Machine.
# Cal Ferrer de Das

Cal Ferrer de Das és una casa del municipi de Das (Cerdanya) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una casa petita casa, habitada, on destaca la seva balconada completament de fusta. Està sostinguda per tres grans columnes de fusta que tenen un travesser de suport. Aquesta balconada és molt ample i la barana té els barrots rodons i tornejats. És una típica balconada cerdana amb balustres tornejats i amb els tornapuntes que li serveixen de suport. Hi ha unes portes verticals que la protegeixen del nord, que juntament amb la volada que la cobreix forma un clos acollidor. Els veïns comenten que pot tenir uns 250 anys.

## Referències

* ↑ «Cal Ferrer de Das». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 maig 2012].
# Usviati

Usviati (en rus: Усвяты) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Pskov, a Rússia, segons el cens del 2021 tenia 2.671 habitants. És el centre administratiu del districte (raion) homònim.

## Referències

* ↑ «Инвестиционный паспорт муниципального района «Кобяйский улус (район)» Республики Саха (Якутия)». Официальный информационный портал Республик Саха (Якутия). Arxivat de l'original el 2019-10-17. [Consulta: 17 octubre 2019].
* ↑ «Географические и природные условия». Официальный информационный портал Республик Саха (Якутия).
# Edgar Pieterse

Edgar Pieterse (Douala, 19 de juny de 1968) és un sociòleg sud-africà. És director de l'African Centre for Cities, University of Cape Town. Coeditor de: Voices of the Transition: The Politics, Poetics and Practices of Development in South Africa (Johannesburg: Heinemann Publishers, 2004); i Consolidating Developmental Local Government: Lessons from the South Africa Experiment (Cape Town: UCT Press, en premsa). Entre els seus articles acadèmics recents s'inclouen: Blurring Boundaries: Fragments of an Urban Research Agenda, Urban Forum, 17(4): 398-412, 2006; i Building with Ruins and Dreams: Exploratory thoughts on realising integrated urban development through crises, Urban Studies, 43(2): 285-304, 2006.

## Referències

* ↑ «Edgar Pieterse». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 4 abril 2016].
# BiBiCi Story

BiBiCi Story és un curtmetratge de cinema experimental dirigit en un sol dia per Carles Duran. El film es va rodar en 16 mm a casa del director una jornada de desembre de 1969. Duran va formar part del moviment conegut com l'Escola de Barcelona. BiBiCi Story forma part de la llista dels bàsics de cinema català.

## Argument

El film està dividit en “8 lliçons” que simbolitzen diferents fets: repressió política, llibertat sexual, Vietnam, repressió ideològica. El film culmina amb un tancament cinèfil dedicat a Orson Welles.

## Comentaris
### Precedents

L'any 1967 Carles Duran finalitzà el rodatge de Cada vez que.... Aquest film va ser censurat fins a tres vegades pels organismes del règim Franquista. Per deslliurar-se dels mals de cap ocasionats per aquest procés burocràtic Duran va voler realitzar BiBiCi Story.

### Repartiment

El repartiment d'aquest film de Carles Duran destaca per incorporar un conjunt d'integrants de l'Escola de Barcelona. Sobresurten noms com els de Vicente Aranda, Emma Cohen, Pere Portabella, Romà Gubern o Ricardo Bofill, entre d'altres.

### Difusió

La difusió de BiBiCi Story va ser estrictament clandestina, ja que el rodatge s'havia fet al marge de les autoritats cinematogràfiques del règim.

## Referències

* 1 2 3 1955-, Riambau, Esteve,. La Escuela de Barcelona: el cine de la "gauche divine". Barcelona: Anagrama, 1999. ISBN 8433925385.
* 1 2 Castro, Antonio. El cine español en el banquillo. Valencia: Fernando Torres Editor, 1974.
* ↑ «Bàsics del cinema català». Filmoteca de Catalunya. Arxivat de l'original el 3 d'abril 2018. [Consulta: 10 octubre 2018].
* ↑ Mery., Cuesta,. El terrorisme domèstic d'Antoni Padrós al cinema independent de l'Espanya dels anys setanta. 1a. ed. Girona: Fundació Espais d'Art Contemporani, 2003. ISBN 8493056642.
# Dadsonita

La dadsonita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el seu nom en honor del mineralogista canadenc Alexander Stewart Dadson (1906 — 1958).

## Característiques

La dadsonita és un sulfur de fórmula química Pb$_{23}$Sb$_{25}$S$_{60}$Cl. A part dels elements de la seva fórmula també pot contenir impureses d'arsènic i ferro. Cristal·litza en el sistema triclínic en forma d'agulles fibroses, generalment de cristalls múltiples, allargats i estriats al llarg de [010], de fins a 2 mm; i típicament en agregats que tenen l'aspecte de ser "llana d'acer". La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la dadsonita pertany a «02.HC: Sulfosals de l'arquetip SnS, amb només Pb» juntament amb els següents minerals: argentobaumhauerita, baumhauerita, chabourneïta, dufrenoysita, guettardita, liveingita, parapierrotita, pierrotita, rathita, sartorita, twinnita, veenita, marumoïta, dalnegroïta, fülöppita, heteromorfita, plagionita, rayita, semseyita, boulangerita, falkmanita, plumosita, robinsonita, moëloïta, owyheeïta, zoubekita i parasterryita.

## Formació i jaciments

La dadsonita es forma en filons hidrotermals en presència d'altres minerals sulfurs i sulfosals de plom.
La dadsonita ha estat trobada a Yellowknife (Districte de Mackenzie, Territoris del nord-oest i a Huntingdon Townsgip (Comtat de Hastings, Ontario), indrets situats al Canadà que comparteixen l'estatus de localitat tipus; a Wolfsberg (Saxònia-Anhalt, Alemanya); a l'àrea de Sant Ponç (Provença-Alps-Costa Blava, França); a la mina Red Bird (Nevada, Estats Units); a les mines Lavrion (Àtica, Grècia); a la mina Buca della Vena i a les pedreres Seravezza (Toscana, Itàlia); a Kľačianka i Dúbrava (Žilina, Eslovàquia); al dipòsit de Au-Ag-Te Kochbulak a Chatkal-Kuraminskii (Uzbekistan); i a la mina Tongkeng-Changpo, al Comtat de Nadan (Guangxi, Xina). A Catalunya s'ha trobat a una mina d'antimoni de Llavorsí, al Pallars Sobirà (Lleida).
Sol trobar-se associada a altres minerals com: jamesonita, robinsonita, bournonita, boulangerita, zinkenita i calcostibita.

## Referències

* 1 2 «Dadsonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 3 «Dadsonite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 19 gener 2017].