OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Uta Frith

Uta Frith (n. 25 de maig de 1941) és una psicòloga del desenvolupament que treballa en l'Institut de Neurociencia Cognitiva a l'University College de Londres. Pionera en la recerca de l'autisme i la dislèxia. El seu llibre Autisme. Cap a una explicació de l'enigma és, en paraules d'Ángel Rivière, un clàssic en aquest tema. A ella es deu la primera traducció completa a l'anglès de l'article de Hans Asperger de 1944.
Des de l'àmbit de la psicologia cognitiva ha realitzat aportacions fonamentals a la disciplina de la neurociència per aprofundir en la recerca dels trastorns de l'espectre autista (TEA). Entre ells, podem explicar l'aplicació del concepte de teoria de la ment a l'estudi de l'autisme, juntament amb Simon Baron-Cohen i Alan Leslie. Aquesta teoria intenta explicar la deficiències que presenten les persones autistes en la comunicació i la cognició social.
El 1989 va formular la teoria de la coherència central feble, per explicar la dificultat de les persones amb trastorns de l'espectre autista per captar els estímuls i el discurs de forma global. Aquesta teoria serà posada a prova per Joliffe i Baron-Cohen en una recerca sobre adults autistes i persones Asperger.

## Referències

* ↑ Rivière, A. (2001). Autismo. Orientaciones para la intervención educativa. Madrid: Trotta.
* ↑ Frith, Uta (1991). Autism and Asperger Syndrome.Nova York: Cambridge Universiry Press. Pp. 37-92.
* ↑ Baron-Cohen, S., Leslie, A. & Frith, U. (1985). Does the autistic children have a theory of mind? Cognition, 21, 37-46.
# Variable Gamma Cassiopeiae

Una variable gamma cassiopeiae és un tipus d'estrella variable, que presenta unes característiques que indiquen la presència d'un disc de gas circumestel·lar al voltant del seu equador; a més, exhibeix unes variacions irregulars en la seva lluminositat, provocades per l'expulsió de matèria de l'estrella. Aquestes estrelles són típicament del tipus espectral B de la seqüència principal o estrelles gegants, i les fluctuacions de llur claror poden ser de fins a 1,5 magnituds, a causa de la ràpida rotació i al disc que en contribueix també a les particularitats espectrals. La velocitat de rotació varia entre els 200–250 km, no gaire allunyat del punt en què l'acceleració de la rotació afectaria l'estrella.

## Subtipus

Les estrelles variables gamma cassiopeiae es divideixen en quatre categories:
* Estrella Be primerenca de tipus espectral de 07.5 a B2.5,
* Estrella Be mitjana de tipus B3 a B6.5,
* Estrella Be tardana de tipus B7 a B9.5, i
* Estrelles variable gamma cassiopeiae A-F, que varien de A0 a F5.
L'espectre varia a llarg termini, i el tipus primerenc pot canviar i exhibir un espectre tipus Be o un espectre Be habitual. Totes les variables gamma cassiopeiae presenten emissió ampliada en comptes de línies d'absorció en l'espectre, com passa amb altres estrelles; per tant, les estrelles variables gamma cassiopeiae mostren línies d'emissió d'hidrogen de la sèrie de Balmer on una estrella normal B mostra absorció. Els tipus més primerencs mostren emissió de He I i normalment Fe II; les més tardanes mostren emissió de Ca II i Ti II. Es pensa que aquestes estrelles es troben en un punt entre la seqüència principal i la mida d'estrella gegant, encara que la classe exacta no està clara a causa de l'emissió general ampliada produïda per la rotació.

## Exemples

El seu nom deriva de l'estrella Gamma Cassiopeiae, que n'és l'exemple més destacat. L'exemple més brillant n'és Achernar. Una de peculiar és HR 2309 –una estrella de línia punxeguda que indica una estructura d'anell petita i ben definida. D'altres exemples inclouen:
| Nom | Nomenclatura de Bayer | Tipus espectral | Magnitud aparent |
| Tsih | Gamma Cassiopeiae | B0.5 IVe | 1,60 - 3,00 |
| | Eta Centauri | B1.5 IVe | 2,30 - 2,41 |
| | Delta Centauri | B2 IVne | 2,51 - 2,65 |
| Phact | Alfa Columbae | B7 IVe | 2,62 - 2,66 |
| Gomeisa | Beta Canis Minoris | B8 Ve | 2,84 - 2,92 |
| | Zeta Tauri* | B2 IV | 2,88 - 3,17 |
| | Kappa Canis Majoris | B1.5 IVe | 3,78 - 3,97 |
| EW Lacertae | | B4 IIIpe | 5,22 - 5,48 |
* Zeta Tauri també és una binària eclipsant.

## Referències

* ↑ vartype.txt in Combined General Catalog of Variable Stars GCVS, Samus N.N., Durlevich O.V., et al.
* ↑ Slettebak, A. «Spectral types and rotational velocities of the brighter Be stars and A-F type shell stars, page 80», 1982.(anglès)

## Bibliografia

* Samus N.N., Durlevich O.V., i cols. Combined General Catalog of Variable Stars (GCVS4.2, 2004 Ed.).

## Vegeu també

* Estrella Be
# Vector lentivíric en teràpia gènica

L'ús de vectors lentivírics en la teràpia gènica és un mètode mitjançant el qual poden ser inserits, modificats o eliminats gens de cèl·lules d'organismes que poden ser afectats per lentivirus.
Els lentivirus són una família de virus responsables de malalties notables com la sida, que infecten mitjançant la inserció d'ADN al genoma de les cèl·lules hostes. Molts d'aquests virus han estat la base de la investigació que utilitza virus en teràpia gènica, però el lentivirus és únic per la seva capacitat d'infectar cèl·lules que no es divideixen i, per tant, té una gamma més àmplia d'aplicacions potencials. Els lentivirus poden esdevenir endògens (RVE), integrant el seu genoma en el genoma de la línia germinal de l'hoste, de manera que el virus és heretat a partir d'ara pels descendents de l'hoste. Per ser eficaç en la teràpia gènica, hi ha d'haver inserció, alteració i/o eliminació de gens de les cèl·lules hostes. Per fer-ho, els científics utilitzen els mecanismes d'infecció dels lentivirus per aconseguir el resultat desitjat de la teràpia gènica.

## Referències

* ↑ Knight SB. «Lentiviral vectors for gene therapy», 2012.
* ↑ Cockrell, Adam S.; Kafri, Tal «Gene delivery by lentivirus vectors». Molecular Biotechnology, 36, 3, 01-07-2007, pàg. 184–204. DOI: 10.1007/s12033-007-0010-8. ISSN: 1073-6085. PMID: 17873406.
# Vector víric

Un vector víric és un virus modificat que fa de “vehicle” per tal d'introduir material genètic exogen en el nucli cel·lular d'una cèl·lula. En la teràpia gènica, l'ús de virus com a vectors requereix l'eliminació dels gens que doten el virus de la seva capacitat patògena, deixant únicament aquells que participen en la inserció del material genètic, i la seva substitució pel gen terapèutic d'interès. La necessitat d'un vector sorgeix de les dificultats que hi ha per la introducció directa de material genètic nu dins una cèl·lula, ja que aquest ràpidament és degradat per les nucleases.
A més del seu ús en investigacions de biologia molecular i la teràpia gènica, els vectors vírics s'utilitzen per al desenvolupament de vacunes.
Els principals problemes que presenten els virus com vectors són:
* L'especificitat de la inserció: els virus, generalment poden reconèixer i infectar més d'un tipus de cèl·lules, la qual cosa dificulta el tractament exclusiu de les cèl·lules diana.
* La localització de la inserció: si el virus insereix el material genètic en un locus diferent a l'objectiu pot ocasionar mutacions amb efectes damnosos sobre el pacient i que provoquin altres problemes.
* El virus pot ser immunogènic i produir una reacció en l'hoste.

## Tipus

Els virus que més s'han utilitzat com a vectors són els retrovirus i els adenovirus, posteriorment s'han fet servir els virus adenoassociats, lentivirus, poxvirus i herpesvirus.
Vectors vírics :
| Vector | Cèl·lules diana | Integració | Mida mitjana de l'empelt |
| Retrovirus | En divisió | Sí | 8 kb |
| Adenovirus | Totes | No | 8 kb |
| Virus adenoassociats | Totes | Sí | 5 kb |
| Lentivirus | Totes | Sí | 8 kb |
| Virus de l'herpes simple I | Totes | No | >30 kb |
| Plasmidis d'ADN | Quasi totes | No | >10 kb |
| Poxvirus | Totes | No | 25 kb |

## Bibliografia

* Prescott L.M. Microbiología 5a Edició. 2004 McGraw-Hill/Interamericana de España SA ISBN 9788448605254
* Seow Y, Wood M J (2009) Biological Gene Delivery Vehicles:Beyond Viral Vectors Molecular Therapy vol. 17, nº5: 767-777
* Fry JW, Wood KJ «A comparison of vectors in use for clinical gene transfer» (en anglès). Expert reviews in molecular medicine, 08-06-1999.
* Takashi Torashima, Chiho Koyama, Haruhiro Higashida, Hirokazu Hirai «Production of neuron-preferential lentiviral vectors» (en anglès). Protocol Exchange, 2007. DOI: 10.1038/nprot.2007.89.
* Yuka Okada, Masahito Ikawa «Placenta specific gene manipulation by transducing zona-free blastocyst using lentiviral vector» (en anglès). Protocol Exchange, 2007. DOI: 10.1038/nprot.2007.62.

## Vegeu també

* Vector lentivíric en teràpia gènica
# Vestidet negre

El vestidet negre és un vestit de còctel o de nit de tall senzill i alhora elegant, generalment bastant curt, i de color negre. Sovint es considera peça indispensable de tot guarda-roba femení. Es pot dur de dia, per exemple amb jaqueta curta, com a indumentària formal o de feina, i de nit com a vestit de festa, complementat amb joies, bijuteria o accessoris diversos. Es considera, així mateix, que ha d'ésser peça de llarga durada, de manera que convé que el disseny sigui ben senzill, atès que si responia a les característiques d'un estil molt determinat, aviat es veuria passat de moda.
El concepte de vestidet negre fou creació de Coco Chanel (petite robe noire), amb un model presentat el 1926, amb l'objectiu conscient d'establir una tipologia de vestit durador, elegant dins la senzillesa, versàtil en l'ús i, a més, assequible per a dones de totes les classes socials; el negre fou triat com a color neutre i susceptible de combinacions múltiples. Al moment de néixer no mancava d'agosarament: fins llavors el color negre es connotava amb la viudesa, d'una banda, i amb les criades dels rics, de l'altra.
Amb alts i baixos i transformacions segons les modes, el vestidet negre ha estat vigent de manera ininterrompuda des de mitjans dels anys vint; als anys vuitanta la seva funcionalitat es veié confirmada, encara, amb la represa del gust per l'elegància tradicional.
Entre els exemples icònics de vestidet negre hi ha el que lluïa Audrey Hepburn al film Esmorzar amb diamants.

## Vegeu també

* Berg Encyclopedia of World Dress and Fashion

## Bibliografia

* "El vestidito negro". En: Iconos de la moda: el siglo XX. Ed. a cargo de Gera Buxbaum; [traducción: Ana Mata Buil]. Barcelona: Electa, 2007. ISBN 978-84-8156-424-2. P. 40-41.
# Vila (desambiguació)

«Vila» té aquests significats:
* Geografia:
** Vila, entitat de població, a mig camí entre el poble i la ciutat
** Vila closa, aquella protegida per muralles
** Vil·la, explotació agrària construïda durant la república romana i l'Imperi Romà
** Vil·la (residència), casa de camp de grans dimensions
* Toponímia:
** Vila (Encamp), nucli de població del Principat d'Andorra a la parròquia d'Encamp
** Vila (Melgaço), freguesia portuguesa del concelho de Melgaço
** La Vila Joiosa (popularment la Vila), municipi de la Marina Baixa, capital de la comarca
** Vila-real, municipi de la Plana Baixa
** Port Vila (o simplement Vila), capital de Vanuatu
** Vila d'Eivissa o simplement Vila, nom popular de la ciutat d'Eivissa
** Vila de Cruces, municipi de Galícia, a la província de Pontevedra
** Vila do Conde, municipi de Portugal, al districte de Porto
** Vila do Porto, municipi de les Açores, capital de l'illa de Santa Maria
** Vila Franca de Xira, municipi de Portugal, al districte de Lisboa
** Vila Franca do Campo, municipi de les Açores, a l'illa de São Miguel
** Vila Nova de Famalicão, municipi de Portugal, al districte de Braga
** Vila Nova de Gaia, municipi de Portugal, tocant al riu Douro, a l'altra banda de Porto
** Vila Pery, antic nom de la ciutat de Chimoio, a Moçambic
** Districte de Vila Pery, antic districte de Moçambic durant l'època portuguesa, actualment província de Manica
** Vila Real, municipi de Portugal, capital del districte homònim
** Can Vila, diversos indrets
* Biografies:
** Anton Vila i Sala (Santpedor, província de Barcelona, 1863 - 1936), capellà catòlic, arxiver, historiador, periodista, excursionista, poeta i dinamitzador cultural
** Antoni Vila, diversos personatges
** Bernat Vila (segle xvi), matemàtic barceloní
** David Vila i Ros (Sabadell, Vallès Occidental, 1977), escriptor i dinamitzador lingüístic català
** Emiljano Vila
** Enrique Vila-Matas, escriptor català en llengua castellana
** Hèctor Vila, nom artístic amb què és conegut el cantant català Pere Vilaregut
** Jaume Vila Mulet, polític mallorquí
** Joan Vila i Cinca, pintor català
** Joan Vila i Pujol, dibuixant i il·lustrador català
** Jordi Vila i Foruny, industrial i polític català
** Josep Vila i Amorós, músic català
** Josep Vila Closes, pintor català
** Lluís Vila, diversos personatges
** Maria Vila i Panadès, actriu catalana
** Ramon Vila Capdevila, anarcosindicalista i maquis català, conegut amb el malnom de Cara cremada
** Santiago Vila i Vicente o Santi Vila, historiador i polític català
** Waldo Vila Gilabert, jugador de pilota valenciana
* Miscel·lània:
** Vila (Vielha e Mijaran)
** Vila (títol)
Viccionari
# Vila Blanca

Vila Blanca és una obra noucentista de Sant Vicenç de Montalt (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici té planta baixa i dos pisos. La seva façana té els elements molt ben ordenats i a més, té dos cosso laterals longitudinals a la planta baixa. De composició eclèctica, amb marcades referències neoclàssiques. La porta d'entrada disposa d'un gran balcó a sobre suportat per columnes.

## Referències

* ↑ «Vila Blanca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 agost 2021].
# Vassili Berezutski

Vasili Vladímirovitx Berezutski (rus: Василий Владимирович Березуцкий; Moscou, Unió Soviètica, 20 de juny de 1982) és un futbolista rus. Juga de defensa i el seu equip actual és el CSKA de Moscou.

## Biografia

Berezutski va començar la seva carrera professional en el Torpede-ZIL, actual FC Moscou, equip que li va fitxar juntament amb el seu germà bessó Aleksei Berezutski.
El 2001 es marxa a jugar al CSKA de Moscou, un any abans que també ho fes el seu germà. En la seva primera temporada va guanyar una Copa de Rússia, i en la següent va conquistar el títol de Lliga. La temporada 2004-05 el seu equip realitza un gran any i es proclama campió de la Copa de la UEFA (en guanyar en la final al Sporting de Lisboa per un gol a tres), de la Copa de Rússia i de la Lliga. A l'any següent aconsegueix un triplet (Lliga, Copa i Supercopa).

## Internacional

Ha estat internacional amb la Selecció de futbol de Rússia en 33 ocasions. El seu debut com a internacional es va produir el 7 de setembre de 2002 en el partit Rússia 2 - 2 Suïssa. El seu primer tant amb la samarreta nacional ho va marcar el 2008 en un partit contra Macedònia.
Va ser convocat per participar en l'Eurocopa d'Àustria i Suïssa de 2008, on va jugar uns minuts contra Grècia i va disputar la semifinal contra Espanya sortint com a titular.
El 12 de maig de 2014, Fabio Capello, director tècnic de la selecció nacional de Rússia, va incloure a Berezutski en la llista provisional de 30 jugadors que van iniciar la preparació amb la intenció de la Copa Mundial de Futbol de 2014. El 2 de juny va ser ratificat per Capello en la nòmina definitiva de 23 jugadors.

### Participacions en Copes del Món

| Mundial | Seu | Resultat |
| Copa Mundial de Futbol de 2014 | Brasil | Primera fase |

## Clubs

| Club | País | Any |
| FC Moscou | Rússia | 2000-2001 |
| PFC CSKA Moscou | Rússia | 2001- |

## Títols
### Trofeus nacionals

* 3 Lligues de Rússia (CSKA de Moscou; 2003, 2005 i 2006)
* 3 Copes de Rússia (CSKA de Moscou; 2002, 2005 i 2006)
* 3 Supercopes de Rússia (CSKA de Moscou; 2004, 2006 i 2007)

### Trofeus internacionals

* 1 Copa de la UEFA (CSKA de Moscou; 2005)

## Referències

* ↑ El CSKA de Moscou, campió de la Copa de la UEFA
* ↑ «Расширенный список национальной сборной России» (en rus). RFS, 12-05-2014. [Consulta: 12 maig 2014].
* ↑ AFP. «Rússia, sense Pavlyuchenko ni Tarasov». FIFA, 12-05-2014. Arxivat de l'original el 2014-05-13. [Consulta: 12 maig 2014].
* ↑ «Состав национальной сборной России на ЧМ-2014» (en rus). RFS, 02-06-2014. [Consulta: 2 juny 2014].
* ↑ AFP. «Els 23 de Capello». FIFA, 02-06-2014. Arxivat de l'original el 2014-06-04. [Consulta: 2 juny 2014].

## Enllaços externs

* Fitxa (UEFA) del jugador en l'Eurocopa 2008
* Vasili Berezutski a la web oficial del CSKA de Moscou Arxivat 2008-12-20 a Wayback Machine. (en anglès)
# Vassili Frolov

Vassili Frolov, rus: Василий Фролов (22 de febrer del 1986) és un futbolista rus que juga com a porter.
Es va formar a les categories inferiors del Torpedo-ZIL (actualment FC Moscou), però per culpa d'un conflicte amb l'entrenador va deixar l'equip per entrar al planter del FC Dinamo Moscou, on va arribar quan tenia catorze anys. Va formar part del primer equip durant la temporada 2006.
És el net del llegendari porter soviètic Lev Iaixin per part de mare.

## Referències

* ↑ Estadístiques finals de la Premier League russa - RSSSF.com (anglès)
* ↑ Curiositats personals de porters (anglès)
# Veľké Turovce

Veľké Turovce és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra, al sud-oest del país.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1156.

## Referències

* ↑ «Nitriansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 19 desembre 2021].
* ↑ «História obce». [Consulta: 19 desembre 2021].
# Vilaclara

«Vilaclara» té aquests significats:
* Jaciment de Vilaclara, jaciment arqueològic a Castellfollit del Boix (Bages)
* Vilaclara (Palau del Vidre), veïnat de Palau del Vidre (Rosselló)
# Vidalièl·lids

Els vidalièl·lids (Vidaliellidae H. Nordsieck, 1986) foren una família de caragols terrestres que visqueren al sud d'Europa i el nord d'Àfrica durant el Paleogen. Es tracta d'uns gasteròpodes amb una closca de mida relativament grossa i robusta, representats pels següents gèneres i espècies:
* Vidaliella Wenz, 1940
** Vidaliella gerundensis (Vidal, 1883)
** Vidaliella bouvyi (Haime, 1855)
** Vidaliella darderi (Vidal, 1917)
* Romanella Jodot, 1957
** Romanella hopei (Mathéron, 1879)
** Romanella cathalai (Depéret, 1901)
** Romanella boriesi (Doncieux, 1912)
** Romanella kantanensis (Jodot, 1936)
* Vicentinia Jodot, 1957
** Vicentinia eocaena (Oppenheim, 1890)
* Selvovum Juárez-Ruiz, Matamales-Andreu et Kadolsky, 2020
** Selvovum selvense (Vidal, 1917)
* Calculocochlea Juárez-Ruiz, Matamales-Andreu et Kadolsky, 2020
** Calculocochlea oliveri Juárez-Ruiz, Matamales-Andreu et Kadolsky, 2020

## Referències

* ↑ Nordsieck, Hartmut «The system of the Stylommatophora (Gastropoda), with special regard to the systematic position of the Clausiliidae, II. Importance of the shell and distribution». Archiv für Molluskenkunde, 117, 1-3, 1986, pàg. 93-116.
* ↑ Hammouda, Sid Ahmed; Kadolsky, Dietrich; Adaci, Mohammed; Mebrouk, Fateh; Bensalah, Mustapha «Taxonomic review of the “Bulimes”, terrestrial gastropods from the continental Eocene of the Hamada de Méridja (northwestern Sahara, Algeria) (Mollusca: Stylommatophora: Strophocheilidae?), with a discussion of the genera of the family Vidaliellidae» (en anglès). PalZ, 91, 1, 01-03-2017, pàg. 85–112. DOI: 10.1007/s12542-016-0333-5. ISSN: 1867-6812.
* 1 2 Juárez-Ruiz, Josep; Matamales-Andreu, Rafel; Kadolsky, Dietrich «Shape and habitat disparity in Palaeogene land snails (Stylommatophora, Orthalicoidea, Vidaliellidae) of southwestern Europe: two new bulimoid genera from the Palaeogene of Mallorca (Balearic Islands, western Mediterranean)» (en anglès). Journal of Iberian Geology, 46, 2, 01-06-2020, pàg. 195–207. DOI: 10.1007/s41513-020-00121-4. ISSN: 1886-7995.
# Vidaluz Meneses

Vidaluz Meneses Robleto (Managua, 28 de maig de 1944 - 27 de juliol de 2016) va ser una bibliotecària, poetessa, degana de la Facultat d'Arts i Lletres de la Universitat Centroamericana, i activista social nicaragüenca.

## Biografia

Filla de Vida Robleto Valle i del General Edmundo Meneses Cantirer. Es va llicenciar en humanitats amb menció en Biblioteconomia a la Universitat Centroamericana, d'on fou degana de la Facultat d'Arts i Lletres d'aquesta universitat. Va ser cofundadora de l'Associació Nicaragüenca d'Escriptores (ANIDE) i la seva primera presidenta; també va integrar la seva junta en diferents períodes sent l'últim de 2007 al 2009.
L'any 2013 va obtenir el Premi Internacional del Llibre Llatí pel seu poemari bilingüe Flame in the Air (Flama guardada), i l'any 2014 va rebre l'ordre de Caballer de la Legió d'Honor de França per la seva aportació a les arts i les lletres. La seva obra, que va ser traduïda a sis idiomes, inclou, a més, Llama en el aire-Antología poética 1974 al 1990 (1991), Literatura para niños en Nicaragua (1995), el poemari Todo es igual i distinto (2004) i les antologies Sonreír cuando los ojos están serios i La lucha es el más alto de los cantos, ambdues de 2006.

## Referències

* ↑ «Muere Vidaluz Meneses, destacada poeta nicaragüense». Arxivat de l'original el 2021-06-06. [Consulta: 6 juny 2021].
* ↑ La Prensa. «Fallece la poeta y activista social Vidaluz Meneses Robleto», 28-07-2016. [Consulta: 28 julio 2016].
* ↑ jornada. «Fallece la poeta nicaragüense Vidaluz Meneses», 28-07-2016. Arxivat de l'original el 9 de noviembre de 2016. [Consulta: 28 julio 2016].
# Valèri Bernard

Valeri Bernard (en francès: Valère Bernard; Marsella, 10 de febrer de 1860 - Marsella, 6 d'octubre de 1936) va ser un poeta, novel·lista, pintor i gravador occità.
Procedent d'una família de la localitat provençana d'Avinyó, amb 15 anys es va inscriure a l'Escola de Belles Arts de Marsella, abans d'estudiar pintura a París amb Alexandre Cabanel i Pierre Puvis de Chavannes. A la capital francesa va tenir com a amics a Pau Arena, Raols Ginesta i Maurici Ferrer entre altres i va col·laborar a la Revue Félibréenne, que havia fundat Paul Marieton.
Fou escollit major del Felibritge en 1894, i més endavant el seu president, des de 1909 a 1919. Fou partidari d'un renaixement de la llengua occitana en totes les seves varietats lingüístiques i va compondre, en un llenguatge que va desenvolupar per unificar els idiomes d'Oc i el català, la Légende d'Esclarmonde i més endavant, Lugar, conte magic, que es va publicar uns mesos abans de la seva mort a l'edat de 76 anys. Dins el corrent del realisme escriví, entre d'altres, les novel·les Bagatoni (1894) i Li bomians (1906-07), i també un recull de contes, La feruna (1930). De la seva obra poètica destaca els reculls Li baladas d'aram (1883), La paurilha (1899) i, sobretot, La legenda d'Esclarmonda (1936), ja citada.
El 22 de gener de 1903 va ser triat per a la 32a cadira de l'Acadèmia de Marsella. Des de 1930 fins a la seva mort fou el president de la Societat d'Estudis Occitans.
Valère Bernard està enterrat al cementiri de Saint-Pierre a Marsella.

## Referències

* 1 2 3 «Valèri Bernard». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Marseille, Jacques (dir.); Berthier, Grégory (dir.). Dictionnaire de la Provence et de la Côte d'Azur. París: Larousse, 2002, p. 118-119. ISBN 2-03-575105-5 [Consulta: 26 desembre 2017].
* ↑ «Valère Bernard» (en francès). ValèreBernard.com. [Consulta: 20 abril 2020].
* ↑ Vendelin, Carmen(ed.). Strategic Ambiguity: The Obscure, Nebulous, and Vague in Symbolist Prints. La Salle University Art Museum, 12013, p. 54. ISBN 978-0-9889999-0-9 [Consulta: 26 desembre 2017].
* ↑ Vitaglione, Daniel. The Literature of Provence: An Introduction. McFarland, 2000, p. 69. ISBN 978-0-7864-0843-6 [Consulta: 26 desembre 2017].