OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Servei de Publicacions de la Universitat Autònoma de Barcelona

El Servei de Publicacions de la Universitat Autònoma de Barcelona neix el 1979. Com a editorial universitària, la seva activitat està centrada en el suport a la docència mitjançant la publicació de materials didàctics dirigits a les titulacions impartides a la mateixa Universitat Autònoma de Barcelona (UAB), en la contribució a la difusió de l'activitat científicotècnica, a través de la publicació de llibres, revistes científiques i tesis doctorals, així com en la promoció dels vincles i les transferències del coneixement entre la universitat i la societat, a través de la publicació de diverses obres de caràcter cultural. Les principals línies de treball del Servei de Publicacions estan centrades en promoure la publicació de llibres en format electrònic i en impulsar el llançament de noves col·leccions de caràcter divulgatiu.
El Servei de Publicacions de la UAB col·labora amb les entitats del sector editorial que agrupen les editorials universitàries tant en l'àmbit estatal: Unión de Editoriales Universitarias Españolas (UNE), com en el de la llengua catalana: Grup de Treball de Publicacions de la Xarxa Vives d’Universitats, amb la biblioteca digital e-buc. Col·labora amb Public Knowledge Project (PKP) per a la promoció de programari d'accés obert per la millora de la qualitat i la difusió de les publicacions científiques i acadèmiques.
Alhora, l'editorial coorganitza activitats de difusió i promoció culturals amb institucions de l'esfera territorial de la UAB, com l'Ajuntament de Cerdanyola del Vallès, l'Associació Gabriel Ferrater o l'Ajuntament de Sant Cugat del Vallès.

## Referències

* ↑ «Universitat Autònoma de Barcelona» (en castellà). une.es. [Consulta: 18 juny 2023].
* ↑ «Ana Ripoll, rectora de la UAB, nova presidenta de la Xarxa Vives». upf.edu, 01-02-2009. [Consulta: 18 juny 2023].
* ↑ «Més informació sobre el sistema de publicació, la plataforma i el flux de treball d'OJS/PKP. | Documents d'Anàlisi Geogràfica». dag.revista.uab.cat. [Consulta: 18 juny 2023].
* ↑ Lacruz, Jordi; Bria, Marc. «Plataformas Open Journal Systems (OJS) y Open Monograph Press (OMP)». une.es, 2022.
* ↑ Pascual, Jordi. «L’Associació Gabriel Ferrater, l’Ajuntament i la UAB creen un premi d’assaig jove» (en catalan). elcugatenc.cat, 03-11-2021. [Consulta: 18 juny 2023].
# Patavium (cràter)

Patavium és un cràter sobre la superfície de (21) Lutècia, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 36 ° de latitud nord i 58 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 9.3 km. El nom va ser fet oficial per la UAI el cinc d'abril de 2011 i fa referència a Patavium, antiga ciutat romana de l'època de Lutècia, actualment Pàdua (Itàlia).

## Referències

* ↑ "Patavium (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Talbert, Richard J.A.. Princeton University Press. Barrington Atlas of the Greek and Roman World, 2000.
# Música del Marroc

La música del Marroc es caracteritza per la seva gran diversitat musical. El Marroc està habitat principalment per àrabs, juntament amb els amazics i altres minories. La seva música és predominantment àrab, però les influències andaluses i d'altres importacions van tenir un efecte important en el caràcter musical del país. Les bandes chaabi influenciades pel rock són dominants, com la música trance amb orígens històrics en la música musulmana. La música tradicional marroquina és una part important de la vida quotidiana present en els naixements, casaments, funerals, reunions religioses i festivals.

## Referències

* ↑ Administrador «Música marroquí - Turismo Marruecos.net» (en espanyol europeu). Turismo Marruecos.net. Arxivat de l'original el 2018-05-23 [Consulta: 24 gener 2018].
* ↑ http://kleber.net, Kleber Design Ltd -. «The Music of Morocco» (en anglès). [Consulta: 24 gener 2018].
* ↑ «Moroccan Music». [Consulta: 24 gener 2018].

## Enllaços externs

* «Music of Morocco» (en anglès). Journey Beyond Travel, 09-05-2011. (anglès)
* Moroccan music
# Hetereleotris zonata

Hetereleotris zonata és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Aràbia Saudita, el Pakistan, l'Índia, Sud-àfrica, Maurici i, probablement també, a les Seychelles.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1874. Esquisse d'un système naturel des Gobioïdes. Arch. Neerl. Sci. Nat., Haarlem v. 9. 289-331.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E. 1995. Coastal fishes of Oman. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 439 p.
* ↑ Smith, J.L.B. i M.M. Smith 1963. The fishes of Seychelles. Rhodes University, Grahamstown. 215 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Hetereleotris vulgaris

Hetereleotris vulgaris és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Mar Roig, Djibouti, Moçambic, el sud d'Oman, Pakistan i el Mediterrani oriental.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1874. Esquisse d'un système naturel des Gobioïdes. Arch. Neerl. Sci. Nat., Haarlem v. 9. 289-331.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E. 1995. Coastal fishes of Oman. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 439 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Hickory Dickory Dock

Hickory Dickory Dock o Hickety Dickety Dock és una cançó infantil, molt popular a Anglaterra. La primera versió gravada es pot trobar en el Tommy Thumb's Pretty Song Book, publicat a Londres aproximadament l'any 1744.

## Música i text en anglés

   Hickory dickory dock. The mouse went up the clock.
   The clock struck one. The mouse went down.
   Hickory dickory dock.
   Tick tock, tick tock, tick tock, tick tock.
   A snake!
   Hickory dickory dock. The snake went up the clock.
   The clock struck two. The snake went down.
   Hickory dickory dock.
   Tick tock, tick tock, tick tock, tick tock.
   A squirrel!
   Hickory dickory dock. The squirrel went up the clock.
   The clock struck three. The squirrel went down.
   Hickory dickory dock.
   Tick tock, tick tock, tick tock, tick tock.
   A cat!
   Hickory dickory dock. The cat went up the clock.
   The clock struck four. The cat went down.
   Hickory dickory dock.
   Tick tock, tick tock, tick tock, tick tock.
   A monkey!
   Hickory dickory dock. The monkey went up the clock.
   The clock struck five. The monkey went down.
   Hickory dickory dock.
   Tick tock, tick tock, tick tock, tick tock.
   An elephant...oh no!
   Hickory dickory dock. The elephant went up the clock.
   Oh no!
   Hickory dickory dock.

## Referències

* ↑ Opie, I.; Opie, P. (1997). The Oxford Dictionary of Nursery Rhymes (2nd ed.). Oxford University Press. pp. 185–186.
* ↑ The American Mercury, Volume 77, p. 105
* ↑ Mother Goose's chimes, rhymes & melodies. Philadelphia : H.B. Ashmead, [1861?].
* ↑ Cathedral Cats. Richard Surman. HarperCollins. 2004
# Hickmania

Hickmania és un gènere de la família dels austroquílids (Austrochilidae), aranyes cribel·lades. Hi ha una sola espècie descrita, Hickmania troglodytes, coneguda com a tasmanian cave spider, que només es troba a Tasmània, on té una àmplia distribució. Viu especialment en sistemes de drenatge subterranis i de coves, on es poden trobar en grans quantitats a les entrades. És una espècie d'icona de la fauna de Tasmània.
Arriben fins als 2 cm pel que fa al cos, i amb les potes, fins a 18 cm. La seva teranyina pot tenir més d'un metre de diàmetre. Els mascles, més petits tenen una corba característica cap al final de la segona pota, que utilitzen per subjectar el cap de la femella durant l'aparellament. Les aranyes d'aquesta espècie tenen una vida inusualment llarga per ser una aranya araneomorfa: poden viure unes quantes dècades.
Aquest gènere, únic dins la seva pròpia subfamília (Hickmaniinae), és l'única coneguda d'un vell llinatge que habità el continent de Gondwana. Els seus parents més propers és troben a Amèrica del Sud.

## Nom

El nom del gènere està dedicat a Hickman, un aracnòleg que fou professor de la Universitat de Tasmània i que es va especialitzar en aranyes. El nom de l'espècie, troglodytes, és grec i vol dir "habitant de les coves".

## Referències

* 1 2 «Gen. Hickmania Gertsch, 1958». World Spider Catalog. [Consulta: 26 febrer 2016].

## Enllaços externs

* (anglès) World Spider Catalog: Hickmania Gertsch, 1958 en la família Austrochilidae +base de dades
# Hickory Flat

Hickory Flat és una població dels Estats Units a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2000 tenia 565 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Hickory Flat tenia 565 habitants, 221 habitatges, i 161 famílies. La densitat de població era de 237,1 habitants per km².
Dels 221 habitatges en un 37,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,8% hi vivien parelles casades, en un 13,6% dones solteres, i en un 27,1% no eren unitats familiars. En el 25,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,2% tenia menys de 18 anys, un 12,4% entre 18 i 24, un 27,1% entre 25 i 44, un 17,7% de 45 a 60 i un 13,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 76,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.141 $ i la renda mediana per família de 30.385 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.321 $ mentre que les dones 18.438 $. La renda per capita de la població era de 12.392 $. Entorn del 18,4% de les famílies i el 17,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Hickory Flat». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Hickory Flat». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Hippopotamyrus weeksii

Hippopotamyrus weeksii és una espècie de peix africà del gènere Hippopotamyrus en la família Mormyridae, endèmic del riu Congo. És nativa de la República Democràtica del Congo.

## Morfologia

En funció de la seva morfologia, pot agrupar-se dins dels denominats «lluços del riu Nil» juntament amb el Brienomyrus, Mormyrops, Marcusenius, Petrocephalus y Pollimyrus.
Posseeix petites barbes i es caracteritza per posseir un cap allargat que pot arribar a mesurar el doble del seu alt. Manquen de l'extensió de l'aparell bucal dels peixos elefant.
Pot aconseguir una grandària aproximada de 140 mm.

## Estat de conservació

Respecte a l'estat de conservació, la UICN no l'ha avaluat (NE).

## Referències

* 1 2 Hippopotamyrus weeksii, en Fishbase
* ↑ Gosse, 1984, p. 63-122.
* ↑ Boulenger, 1902, p. 19-57.
* ↑ Taverne, 1971, p. 1-143.
* ↑ Günter, 1866.
* ↑ Poll, 1945, p. 36-77.

## Bibliografia

* Boulanger, G.A.. Additions à la faune ichthyologique de bassin du Congo. Matériaux pour la faune du Congo. Annales du Musee du Congo (Ser. Zoology) (en anglès), 1902.
* Gosse, J.P.. Mormyridae (en anglès). Thys van den Audenaerde (eds.), 1984.
* Günther, Albert. Catalogue of the Fishes in the British Museum (en anglès). The Trustees, 1866.
* Poll, M. Descriptions de Mormyridae et de Characidae nouveaux du Congo belge avec une étude du genre Stomatorhinus et des genres de Characidae nains africains (en francès). Revue de Zoologie et de Botanique Africaines, 1945.
* Taverne, Louis. Ostéologie des genres Marcusenius Gill, Hippopotamyrus Pappenheim, Cyphomyrus Myers, Pollimyrus Taverne et Brienomyrus Taverne (Pisces, Mormyriformes) (en francès). 188, 1971. issn 0378-0953
# Gonnosnò

Gonnosnò (en sard, Gonnosnò) és un municipi italià, dins de la província d'Oristany. L'any 2007 tenia 835 habitants. Es troba a la regió de Marmilla. Limita amb els municipis d'Albagiara, Ales, Baradili, Baressa, Curcuris, Genoni, Simala, Sini i Usellus.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Ireneo Pusceddu | Llista cívica |
# Günther Burstyn

Günther Burstyn (Bad Aussee, 1879 - Korneuburg, 1945) va ser un tècnic i oficial de l'exèrcit austrohongarès.
El 1911, va dissenyar el primer tanc amb torreta, basat en els tractors agrícoles americans, que va ser anomenat Motorgeschütz (literalment canó-motor). Aquest disseny i com molts altres desenvolupats en la Primera Guerra Mundial, van ser absorbits pels Imperis Alemany i Austrohongarès. Després va voler intentar patentar-ho, però es va dir llavors que infringirien les patents existents, ja que era massa tard, això va esguerrar-li els plans. El 1941 Günther Burstyn va ser guardonat amb la Creu del Mèrit a la Guerra.

## Enllaços externs

* http://www.landships.freeservers.com/burstyn_tank.htm
# Harald Strößenreuther

Harald Strößenreuther (Höchstädt im Fichtelgebirge, p. dècada del 1950) és un antic pilot d'enduro alemany de renom internacional durant les dècades del 1970 i 1980. Sempre amb l'equip oficial de KTM, al llarg de la seva carrera va guanyar dos Campionats d'Europa de 125cc (1977 i 1982) i diversos d'Alemanya (entre altres, el de 500cc de 1985). Va guanyar també el Campionat d'Alemanya de motocròs de 125cc l'any 1977.

## Referències

* ↑ «1981-1990» (en alemany). aischgrund.de. [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ «Die Harald Strössenreuther Story» (en alemany). enduro-klassik.de, 23-01-2018. [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ Nürnberger, Bernd. «"Fahr doch gefälligst langsamer"» (en alemany). frankenpost.de, 04-06-2020. [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ «Mitgliedschaft im Förderverein» (en alemany). deutschesenduromuseum.de, 23-01-2018. [Consulta: 22 maig 2023].
* ↑ Deitenbach, Thomas «Enduro DM» (JPG) (en alemany). Cross Enduro, 01-11-1985, pàg. 40-42 [Consulta: 22 maig 2023].
# Goytacaz Futebol Clube

El Goytacaz Futebol Clube és un club de futbol brasiler de la ciutat de Campos dos Goytacazes. El seu principal rival és l'Americano Futebol Clube.
Va ser fundat el 20 d'agost de 1912, per alguns membres del club Natação e Regatas Campista.

## Palmarès

* Campeonato Fluminense de Futebol:
** 1955, 1963, 1966, 1967, 1978
* Campionat carioca de segona divisió:
** 1982, 2017
* Campionat carioca de tercera divisió:
** 2011
* Taça Santos Dumont:
** 2017
* Campeonato da Cidade de Campos:
** 1914, 1920, 1926, 1932, 1933, 1940, 1941, 1942, 1943, 1945, 1948, 1951, 1953, 1955, 1957, 1959, 1960, 1963, 1966, 1978

## Referències

* ↑ Perfil a soccerway
* ↑ Brasil Afora: maior clássico do interior do Rio faz 100 anos de puro fanatismo a globoesporte
* ↑ HISTÓRICO DO TIME Arxivat 2018-03-28 a Wayback Machine. a dabase.com.br

## Enllaços externs

* (portuguès) web oficial Arxivat 2008-11-01 a Wayback Machine.
# I l'amor va arribar

I l'amor va arribar (títol original: Love Walked In) és una coproducció cinematogràfica de l'Argentina i els Estats Units del 1997 filmada en color i dirigida per Juan José Campanella sobre el seu propi guió, escrit en col·laboració amb Lynn Geller i Larry Golin a partir de la novel·la homònima de José Pablo Feinmann. S'ha doblat al català.

## Argument

Un alcohòlic que es guanya la vida com a escriptor i com a pianista en un cabaret on canta la seva esposa planeja una extorsió que inclou empènyer-la a ella als braços d'un milionari per treure'n unes fotos incriminatòries.

## Repartiment

* Denis Leary: Jack Hannaway
* Aitana Sánchez Gijón: Vicky Rivas
* Terence Stamp: Fred Moore
* Michael Badalucco: Eddie Bianco
* Gene Canfield: Joey
* Marj Dusay: Sra. Moore
* Moira Kelly: Vera
* Danny Nucci: Primo Matt
* Neal Huff: Howard
* J. K. Simmons: Sr. Shulman
* Justin Lazard: Lenny
* Rocco Sisto: Ilm Zamsky
* Jimmy McQuaid: Howard (de jove)
* Murphy Guyer: cap de Howard
* Paul Eagle: propietari
* Fiddle Viracola: tia Ethel
* Gregory Scanlon: cambrer
* Gary DeWitt Marshall: cantiner
* D. C. Benny: actor còmic
* Patrick Boll: porter

## Producció

Els directors Adolfo Aristarain i Néstor Lescovich s'havien interessat prèviament a filmar la novel·la de Feimann, però no ho van arribar a concretar. Quan Campanella va començar amb el projecte, Madonna es va interessar per la protagonista femenina, però després va desistir, per la qual cosa el paper es va reescriure. El metratge es va haver d'escurçar per imposició de la distribuïdora de la divisió de televisió de Columbia Pictures. Va ser el primer llargmetratge de Campanella que el públic i la crítica de l'Argentina van rebre amb fredor.

## Citacions

| « | «La lletra hi és, però hi falta alguna cosa –digueu-ne àngel, màgia o tensió narrativa– que pot fer d'un bon guió una bona pel·lícula.» | » |
| « | «La direcció de Campanella és acurada i imaginativa, i exhibeix un sentit comú i una concepció visual que no es veuen gaire sovint en el cinema. A favor seu cal dir que, més enllà dels actors, aquesta producció no és gaire més costosa que d'altres que s'han fet aquí recentment.» | » |
| « | «Els diversos triangles canvien de vèrtex…, encara que el final pot resultar una mica confús sobre els desenllaços monetaris. Queda bastant clar que les coses no van sortir com s'havien planificat.» | » |

## Referències

* ↑ S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > I l'amor va arribar». [Consulta: 28 gener 2018].
* ↑ Holden, Stephen «FILM REVIEW; Torch Songs and a Suspicious Wife» (en anglès). The New York Times, 20-02-1998. ISSN: 0362-4331.
* ↑ Manrupe, Raúl; Portela, María Alejandra. Un diccionario de films argentinos II 1996-2002. Buenos Aires: Editorial Corregidor, 2003. ISBN 950-05-1525-3.
* 1 2 3 Manrupe i Portela, 2003, p. 168.
* Manrupe, Raúl; Portela, María Alejandra. Un diccionario de films argentinos II 1996-2002. Buenos Aires: Editorial Corregidor, 2003. ISBN 950-05-1525-3.
# Heinrich Finke

Heinrich Johannes Finke (Krechting, Westfàlia, 13 de juny de 1855 - Friburg de Brisgòvia, 19 de desembre de 1938) fou un historiador de l'església catòlic. Fou especialista en l'edat mitjana i particularment en l'església de la baixa edat mitjana i anterior a la reforma. Els seus estudis sobre temes hispànics li meresqueren un reconeixement acadèmic a la península.

## Vida

Finke fou fill d'una família modesta i en part autodiacta. De totes maneres aconseguí estudiar a la Universitat de Münster i a la de Tubinga on es llicencià el 1878 i doctorà el 1880; finalment defensà la tesi d'habilitació el 1887. Fou professor a la Universitat de Münster (1891-7) i a la de Friburg de Brisgòvia fins a la jubilació (1898-1928). Tingué certes dificultats pel seu catolicisme i fou president de la Societat Görres (Görres-Gesellschaft zur Pflege der Wissenschaft, societat acadèmica catòlica).
La seva recerca es desenvolupà en part en els arxius catalans i també en els arxius vaticans i tingué com un dels temes la història i la cultura i les relacions internacionals catalanes a la baixa edat mitjana.
Des de 1894 fou membre corresponent estranger de la Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona; des de 1924 fou membre corresponent de la Secció Històrico-Arqueològica de l'IEC. Fou també doctor honoris causa per les universitats de Barcelona, Valladolid, Milà i Salamanca i membre d'honor de l'Academia de la Historia (Madrid).

## Obra

* Forschungen und Quellen zur Geschichte des Konstanzer Konzils (Recerca i fonts sobre la història del concili de Constança), 1889 [tesi d'habilitació]
* Konzilienstudien zur Geschichte des XIII. Jahrhunderts (Estudis conciliars per a la història del segle xiii), 1891
* Acta Concilii Constanciensis, 1896-1928
* Papsttum und Untergang des Templerordens (Il papato e la decadenza dei Templari), 2 vol., 1907
* Acta Aragonensia: Quellen zur deutschen, italien., französ., span., zur Kirchen- u. Kulturgeschichte aus d. diplomat. Korrespondenz Jaymes II. (1291-1327) (Fonts de la correspondència diplomàtica de Jaume II per a la història alemanya, italiana, francesa, espanyola i de l'Església i la cultura), 3 vol. 1908–1922; reimprès 1966–1968
* Weltimperialismus und nationale Regungen im späteren Mittelalter (Imperialisme mundial i moviments nacionals a la baixa edat mitjana) 1916

## Bibliografia

* «Heinrich Finke». In: Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon, vol. 2 (Faustus v. Mileve–Jeanne, d'Arc), Hamm 1990, ISBN 3-88309-032-8 (en línia)
* «Heinrich Finke». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.