OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Agnetina aequalis

Agnetina aequalis és una espècie d'insecte pertanyent a la família dels pèrlids.

## Referències

* ↑ Klapálek, 1907. Evproske druhy rodu Perla Geoffr. Rozpravy Ceské akademie ved a umení. Trída II. (Mathematicko prírodovedecká) (Rozpr. Ceské. Akad.) 16(16):16. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2010-07-10. [Consulta: 19 juliol 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Banks, 1937. Philippine neuropteroid insects from Formosa. Philippine Journal of Science (Philipp. J. Sci.) 62(3):255 291 + 3 pls.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Illies, 1966. Katalog der rezenten Plecoptera. Das Tierreich – Eine Zusammenstellung und Kennzeichnung der rezenten Tierformen. (Das Tierreich) 82:509.
* Sivec, Stark & Uchida, 1988. Synopsis of the world genera of Perlinae (Plecoptera: Perlidae). Scopolia 16:27.
* Sivec, Zhiltzova & Stark, 2005. The eastern Palearctic species of Agnetina (Plecoptera: Perlidae). Scopolia 56:1 21.
* Stark, 1986. The Nearctic species of Agnetina (Plecoptera: Perlidae). Journal of the Kansas Entomological Society (J. Kans. Entomol. Soc.) 59(3):437 445.
* Zhiltzova, 2009. Supplement to the revision of the genus Agnetina Klapálek (Plecoptera, Perlidae) of the eastern Palaearctic. Entomologicheskoe Obozrenie (Entomol. Obozr.) 88(2):376 382.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 1984. Notes on the genus Agnetina (=Phasganophora) (Plecoptera: Perlidae). Aquatic Insects 6(2):71 79.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2022-10-17. [Consulta: 19 juliol 2012].

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
# Castell de Ross

El castell de Ross (en anglès: Ross Castle; gaèlic: Caisleán an Rois) és un castell situat a la vora del llac Leane, al Parc Nacional de Killarney, pertanyent al comtat de Kerry, Irlanda. El castell va ser la llar del clan O'Donoghue.
El castell de Ross va ser construït a la fi dels anys 1400 pel governant del clan local dels O'Donoghue, encara que la seva possessió va canviar de mans durant la rebel·lió de Desmond dels anys 1569-1583. Va ser un dels últims castells a rendir-se als parlamentaris partidaris d'Oliver Cromwell durant les guerres confederades d'Irlanda i només va poder ser pres quan l'artilleria va ser transportada en embarcacions pel riu Laune.
Es tracta d'una fortalesa típica irlandesa construïda durant l'edat mitjana. La casa-torre tenia barbacanes quadrades a les cantonades oposades diagonalment i acabada amb gruixuts murs. Originàriament, la torre estava envoltada per un bawn quadrangular defensat per torres rodones a les cantonades.
Existeix una llegenda en què es relata que O'Donoghue va saltar o "va ser arrossegat" per la finestra del gran saló de la part més alta del castell i que va desaparèixer en les aigües del llac amb el seu cavall, la seva taula i la seva biblioteca. Es diu que O'Donoghue viu ara en un gran palau al fons del llac, des d'on vigila tot el que veu.
Durant l'estiu, es poden realitzar passeigs amb barca pel llac des del castell de Ross. Alguns dels bots més petits permeten visitar l'illa d'Innisfallen. El castell es troba tant en la ruta de l'anell de Kerry com al Kerry Way, rutes pintoresques per a realitzar amb cotxe i a peu, respectivament.

## Referències

* ↑ «Ross Castle» (en anglès). Killarney Online. Arxivat de l'original el 2008-09-21. [Consulta: 25 febrer 2013].
# Torre Montlleó

La Torre Montlleó és una obra del municipi de Castellar del Vallès (Vallès Occidental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una torre senyorial de planta rectangular, de dues plantes. Destaca la utilització d'elements clàssics en la seva ornamentació. L'edifici està situat al centre de la finca envoltada per un mur d'obra i reixes de ferro forjat. La façana principal presenta una distribució simètrica que ve centrada per la porta flanquejada per dues finestres, les quals segueixen el mateix sistema compositiu; el brancal el formen dues pilastres amb basa i fust estriat coronades per capitells amb motius vegetals, aquests suporten la llinda i que presenta un petit timpà amb una palmeta al vèrtex superior. Les restants finestres segueixen la mateixa ornamentació. L'acabament de la façana presenta un ràfec amb motllures i una decoració alternada de merlets esglaonats i motius geomètrics formant un semicercle. Coincidint amb l'eix de simetria a la façana principal, sis mènsules sostenen un timpà decorat a la part superior amb una palmeta. La part posterior de l'edifici presenta un cos annex afegit posteriorment amb una balconada a la primera planta amb columnes clàssiques. Al centre de la porta i a les cantonades s'han posat uns fanals treballats amb ferro forjat.

## Referències

* ↑ «Torre Montlleó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 desembre 2015].
* ↑ «Torre Montlleó (Castellar del Vallès - Vallès Occidental)». Pobles de Catalunya. [Consulta: 23 desembre 2015].
# Vicenç de Montes

Vicenç del Bierzo o de Montes (Regne de Lleó?, segona meitat del segle IX - San Pedro de Montes, post. 919), va ésser un monjo benedictí, abat del monestir de monestir de San Pedro de los Montes, prop de Ponferrada, a la comarca d'El Bierzo. Monjo benedictí, en 908 va succeir sant Gennadi d'Astorga com a abat de San Pedro de Montes, treballant activament en la seva reconstrucció i acabant les grans reformes i es consagrà l'església. Probablement era un dels companys que van arribar a Montes en 895, procedents del monestir Ageum d'Ayoó de Vidriales (província de Zamora). San Pedro de Montes estava llavors en ruïnes i la comunitat s'ocupà de restaurar-lo, adoptant la Regla de Sant Benet. Per la santedat de la seva vida, va ésser enterrat a l'església del monestir de Montes.
# Castildelgado

Castildelgado és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de Montes de Oca. Limita al nord amb Redecilla del Campo i Ibrillos, a l'est amb Redecilla del Camino, al sud amb Bascuñana, i a l'oest amb Viloria de Rioja.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 95 | 83 | 79 | 70 |
# Astyanax fasslii

Astyanax fasslii és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Hàbitat

Viu a àrees de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Colòmbia.

## Referències

* ↑ Baird, S. F. & C. F. Girard 1854. Descriptions of new species of fishes collected in Texas, New Mexico and Sonora, by Mr. John H. Clark, on the U. S. and Mexican Boundary Survey, and in Texas by Capt. Stewart Van Vliet, U. S. A. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 7: 24-29.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Steindachner, F. 1915. Beiträge zur Kenntniss der Flussfische Südamerikas. V. Denkschr. Akad. Wiss. Wien v. 93: 15-106.
* ↑ «Astyanax fasslii». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Adelina Tahiri

Adelina Tahiri (Skopje, 25 d'abril 1991) és una cantant i model albanesa.

## Biografia

Adelina Tahiri va néixer a República de Macedònia, però va créixer entre Skopie i Tirana pels seus orígens albanesos i ha col·laborat amb cantants famosos de Macedònia del Nord i Kosovo. Adelina va iniciar la seva carrera musical a Albània, on va publicar el seu primer senzill el 2007, "Më Trego", quan encara tenia 16 anys, i el seu primer àlbum d'estudi un any després, Eliksir . El seu senzill "Nuk jam penduar" es va convertir en un dels seus majors èxits als Balcans. El 2010 va llançar un senzill titulat "Magnet" al costat del raper kosovar F-KAY. Ella és musulmana.
Adelina també ha estat present en diferents concerts organitzats a diferents països per als albanesos i també ha actuat en diferents programes de televisió. Adelina Tahiri és una col·laboradora musical habitual de cantants famosos a les regions albaneses i ha actuat en diversos festivals en viu entre la diàspora albanesa.
Tahiri ha participat en seleccions nacionals de televisió per representar Albània al Festival d'Eurovisió, sense èxit fins ara. El 2013 va llançar el senzill "Sje më i pari".
Coneguda per les seves cançons Nuk Jam Penduar, Vuaj, Mjaftë, Më Trego i Manipullator. Tahiri va començar la seva carrera de model a Tirana el 2006. Viu a Albània des del 2006. Ha guanyat popularitat amb les seves cançons pop albaneses en Albània, Macedònia del Nord, Kosovo i Itàlia.

## Discografia
### Àlbum

* 2007 - Eliksir
* 2010 - Nuk Jam Penduar
* 2015 - Ani Ani

### Singles

* 2007 - Narcizoide
* 2008 - Em Trego
* 2009 - Vuaj
* 2013 - Ti Mos U Kthe
* 2011 - Manipulador
* 2012 - Mjafte

## Referències

* 1 2 3 «Adelina Tahiri - Biografia» (en albanès). teksteSHQIP.com.
* ↑ «Adelina Tahiri publikon “Sje më i pari”» (en albanés). Shqiptarja.com. [Consulta: 18 març 2014].
# Thysanichthys evides

Thysanichthys evides és una espècie de peix pertanyent a la família dels escorpènids.

## Descripció

* Fa 6,8 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: el Japó.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Poss, S.G., J.E. McCosker i C.C. Baldwin, 2010. A new species of Scorpaenodes (Pisces: Scorpaenidae) from the Galápagos and Cocos Islands with discussions of the limits of Scorpaenodes and Thysanichthys. Proc. Calif. Acad. Sci. 61(2):235-264.

## Bibliografia

* Ibarra, M. i D.J. Stewart, 1987. Catalogue of type specimens of recent fishes in Field Museum of Natural History. Fieldiana, Zoology 35:112 p.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* ITIS (anglès)
# Victor Baltard

Victor Baltard, nascut a París el 10 de juny de 1805 i mort a París el 13 de gener de 1874, fou un arquitecte francès que exercí a París durant el Segon Imperi.

## Biografia

El 1833 s'endú el Prix de Rome a l'Escola de les Belles Arts de París. De 1834 a 1838, es queda a Roma com a pensionat de la Villa Medici. L'Acadèmia de França a Roma és aleshores sota la direcció de Dominique Ingres. A partir de 1849, esdevé arquitecte de la ciutat de París. És també arquitecte diocesà pel palau episcopal i el gran seminari, però aquesta plaça li és retirada el 1854 car l'administració dels cultes considera que atribueix massa poca importància als seus treballs.
És particularment cèlebre pel Mercat de París que va realitzar entre 1852 i 1872. Aquest va ser enderrocat el 1972-73 a excepció d'un dels pavellons (el "Pavelló Baltard") que ha estat classificat monument històric. Se li deu la restauració de diferents esglésies. És igualment l'autor de dues sepultures: la del compositor Louis James Alfred Lefébure-Wely al cementiri del Père-Lachaise i la del jurista Léon Louis Rostand al cementiri de Montmartre.
Victor Baltard és fill de l'arquitecte Louis-Pierre Baltard.

## Principals realitzacions
### Arquitectura

* Construcció del palau de justícia de Lió el 1847, avui seu del tribunal d'apel·lació de Lió i del jurat mixt del Roine.
* La tomba del compositor Louis James Alfred Lefébure-Wely (1817-1869) al Cementiri del Père-Lachaise (fotografia) Arxivat 2005-10-24 a Wayback Machine..
* Els dotze pavellons del Mercat de París (1852-1872).
* Mercat dels bous del Mercat de la Villette.
* Construcció de l'Église Saint-Augustin, París (1860-1871) (fotografia).
* Façana de l'Église Notre-Dame des Blancs-Manteaux: prové de l'església Saint-Elois-des-Barnabites que estava aleshores situada a l'île de la Cité i que va ser destruïda durant els treballs d'Haussmann.

### Restauracions

* Restauració de l'église Saint-Germain-l'Auxerrois, en col·laboració amb Jean-Baptiste Lassus de 1838 a 1855.
* Restauració de l'église Saint-Eustache el 1844.
* Restauració de l'église Saint-Étienne-du-Mont: dirigeix els treballs de construcció de la capella dels Catecismes i restaura la façana de l'església entre 1861 i 1868.
* Restauració de l'église de Saint-Germain-des-Prés.
* Restauració de l'église Saint-Séverin.
* Restauració de l'église Saint-Paul-Saint-Louis: l'arquitecte s'ocupa principalment de la redisposició del cor i de la refecció de la façana.

## Enllaços externs

* Biografia completa al web de la família
# Cementiri del Mont de les Oliveres

El cementiri del Mont de les Oliveres (en anglès Mount Olivet Cemetery) és un cementiri històric situat al 1300 Bladensburg Road, NE, a Washington DC és mantingut per l'Arquebisbat Catòlic de Washington.

## Personalitats enterrades

* George W. Harvey (1840-1909), restaurador de Washington
* James Hoban (1758-1831) Original arquitecte de la Casa Blanca, fundador Mestre de Lògia Federal N º 1
* John M. Lloyd (1845-1892), conspirador d'assassinat de Lincoln
* Joseph McKenna (1843-1926), jutge de la Cort Suprema dels EUA
* William Christopher O'Hare (1867-1946), compositor, orquestrador, organista
* Mary Surratt (1823-1865), conspiradora de l'assassinat de Lincoln
* Henry Wirz (1822-1865), oficial de la Confederació
* Robert Wynne (1851-1922), Cap de Correus dels Estats Units
# Automedont

Automedont (grec antic: Αὐτομέδων) és el nom de diversos personatges de l'antiga Grècia:
* Automedont (fill de Diores), auriga d'Aquil·les, portador dels seus cavalls, Bali i Xantos
** (2920) Automedon, asteroide descobert el 3 de maig de 1981; vegeu la llista d'asteroides (2001-3000)
* Automedont (poeta), natural de Cízic, autor de poemes satírics que figuren a l'Antologia Grega
* Automedont d'Erètria, cap del partit macedoni a Erètria
* Automedont, pretendent d'Hipodamia, mort per Enòmau
# Alcoleja (Osca)

Alcoleja (en aragonès: Alcoleya de Cinca i en castellà: Alcolea de Cinca) és un municipi aragonès situat a la província d'Osca i enquadrat a la comarca del Cinca Mitjà. El nom Alcolea prové de l'àrab al i caliza que vol dir «el castell» o «la fortalesa». Hi ha dades de la població des del segle xi. Partit judicial d'Osca, bisbat de Barbastre-Montsó. Ubicada sobre terreny en part muntanyós i en part pla, i distant uns 25 km de Selgua, que és l'estació de ferrocarril més propera en la línia de Lleida a Saragossa. Té fàbriques de teixits, sabó, farina, bòbiles, i en el seu terme, de terra fèrtil, s'hi cull cereal, vi, oli i fruites, i si troba caça abundant. Aquesta vila fou presa als àrabs per Alfons I el 1126; novament la prengueren els àrabs, i el 1140 la reconquistaren definitivament els cristians.

## Referències

* ↑ «Alcoleja (Osca)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Gran Enciclopèdia Aragonesa, Alcolea de Cinca». Arxivat de l'original el 2021-10-20. [Consulta: 2 setembre 2016].

## Vegeu també

* Baronia d'Entença
# Túnel Aessen

El Túnel Aessen (en luxemburguès: Tunnel Stafelter) és una parella de túnels paral·lels al cantó d'Esch-sur-Alzette, a l'extrem sud de Luxemburg. Cascun té 250 metres de longitud. El túnel es troba per l'autopista A13 entre les poblacions de Differdange i Ehlerange
# Abista

L'Abista és un riu del districte municipal d'Alytus (Lituània). Flueix durant 22 quilòmetres i té una àrea de 87 km². És un afluent del riu Varėnė, que flueix fins al riu Neman via el riu Miarkís.

## Referències

* ↑ «LIETUVOS RESPUBLIKOS UPIŲ IR TVENKINIŲ KLASIFIKATORIUS (República de Lituània - Classificació de rius i estancs» (en lituà). Ministeri de Medi Ambient de Lituània. Arxivat de l'original el 29 de març 2017. [Consulta: 19 desembre 2013].
# Champa

«Champa» té aquests significats:
* Champa (Chhattisgarh) ciutat de l'Índia
* Champa, regne, vegeu Txampa
* Champa (zamindari), estat zamindari de les Províncies Centrals
# Thàbit ibn Mandil

Thàbit ibn Mandil (àrab: ثابت بن منديل, Ṯābit b. Mandīl) fou emir dels Banu Mandil del Chelif.
Era fill del fundador Mandil ibn Abd-ar-Rahman i va donar suport al seu germà Àïd ibn Mandil, assassinant al seu germà comú Muhàmmad ibn Mandil, agafant Àïd ibn Mandil el poder sobre les tribus maghrawa. Però un altre germà, Úmar ibn Mandil aspirava al domini sobre les tribus maghrawes i va aconseguir el suport dels abdalwadites amb el qual va agafar el poder vers 1270. Aid i Thabit van conservar alguns territoris però després d'una campanya abdalwadita el 1273/1274 van optar per vendre Ténès a l'emir abdalwadita Abu-Yahya I Yaghmurassan ibn Zayyan de Tlemcen (1236-1283).
Mort Úmar el 1277/1278, Thàbit va ser reconegut com a cap de les tribus maghrawes encara que es va haver de declarar vassall abdalwadita. Va intentar obtenir Miliana que ara estava en mans abdalwadites en compensació per la cessió de Ténès, però va haver de recórrer a la lluita i després d'uns èxits inicials en què va recuperar Ténès, l'afer va acabar en desastre per a Thabit. L'emir de Tlemcen Abu-Yahya I Yaghmurassan ibn Zayyan no va deixar de castigar la seva revolta i va fer una expedició al Chelif (1283) que va continuar el seu fill Abu-Saïd Uthman I (des de 1284) ocupant Médéa, Mazuna, i Ténès i obligant als maghrawes a refugiar-se a les muntanyes. Thàbit només conservava Brechk i va anar en vaixell al Marroc per demanar ajut als marínides (1294/1295) deixant encarregat del govern al seu fill Muhàmmad ibn Thàbit, que va usurpar el tron.
Thàbit que fou ben acollit al Marroc pel sultà Yússuf ibn Yaqub, va morir a Fes en un desgraciat incident, abans d'haver aconseguit ajut. La seva família fou ben tractada pel sultà que es va casar amb una neta (filla de Ràixid ibn Muhàmmad, al seu torn fill de Muhàmmad ibn Thàbit).

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam. Second Edition, Brill Publishers, Leiden, s.v. «Mandīl, Awlād or Banū».
# Uvàrivka (Crimea)

* Per a altres significats, vegeu «Uvàrovka».
Uvàrivka (en (ucraïnès): Уварівка) és un poble de la República Autònoma de Crimea a Ucraïna, que el 2014 tenia 1.136 habitants. Pertany al districte de Nijnegorski. Fins al 1948 la vila es deia Burnaix.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 30 maig 2017].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 30 maig 2017].
# Cimera del Nègueb

La cimera del Nègueb va ser una cimera que es va celebrar a finals de març del 2022 al desert del Nègueb, al sud d'Israel. S'hi van reunir els ministres d'Afers Exteriors de quatre països àrabs (Al Zayani de Bahrain, Sameh Shukri d'Egipte, Abdullah Ben Zayed dels Emirats Àrabs Units i Nasser Burita del Marroc), el ministre d'Afers Exteriors d'Israel, Yair Lapid, i el secretari d'Estat estatunidenc, Antony Blinken.
La trobada va tenir lloc a l'Hotel Kedma a Sedé Bóqe, i va ser inaugurat el 27 de març de 2022. L'esdeveniment principal va ser dut a terme l'endemà. El propòsit del cim va ser una demostració d'un front polític i de seguretat unit contra l'Iran, en el context de la lluita contra la renovació d'un acord nuclear per part de les potències P5 + 1 i l'Iran, i també en contra de l'agressió de l'Iran en tot Orient Mitjà.
En el primer dia de la inauguració, es va produir un atemptat terrorista de l'Estat Islàmic a Hadera, al nord de Tel-Aviv, en què van morir dos agents de la policia i dos terroristes àrab-israelians.

## Referències

* 1 2 Armengou, P. J. «Israel i els seus aliats estrenyen llaços davant l’Iran». Ara.cat, 28-03-2022. [Consulta: 29 març 2022].
* ↑ Vega, Joan Cabasés. «Israel ajunta els seus aliats per "intimidar" l'Iran». El Punt Avui. [Consulta: 29 març 2022].
* ↑ López-Tomàs, Andrea. «Israel i els seus socis àrabs escenifiquen en una cimera amb els EUA la seva aliança contra l’Iran». Diari de Girona, 28-03-2022. [Consulta: 29 març 2022].
* ↑ Horovitz, David. «Negev Summit shows Israel’s new legitimacy, and the common imperative to tackle Iran» (en anglès americà). [Consulta: 29 març 2022].
# Atili Règul

Atili Règul és el nom dels següents personatges:
* Gai Atili Règul, magistrat romà
* Gai Atili Règul Serrà, magistrat romà
* Marc Atili Règul (cònsol 335 aC)
* Marc Atili Règul (cònsol 227 i 217 aC)
* Marc Atili Règul (cònsol 294 aC)
* Marc Atili Règul (cònsol 267 i 256 aC)
# Alexandre Appiani d'Aragona

Alexandre Appiani d'Aragona (Gènova, 1555 - Piombino, 28 de setembre de 1589) fou fill natural de Jaume VI Appiani d'Aragona amb Maria Fieschi, la seva cunyada (germana de la seva dona) que fou legitimat i habilitat per a succeir per l'emperador el 1559. Fou príncep al Piombino, príncep del sacre imperi i senyor de Scarlino, Populonia, Suvereto, Buriano, Abbadia al Fango i Vignale i de les illes d'Elba, Montecristo, Pianosa, Cerboli i Palmaiola el 1585. Mantingué el títol de comte del sacre imperi. Fou assassinat el 28 de setembre de 1589 en una revolta popular instigada per la noblesa que va donar el poder al comandant espanyol de la fortalesa Fèlix d'Aragó. Es va casar el 1575 a Gènova am Isabel Mendoza, filla de Pedro Gonzalo de Mendoza, comte de Binasco, ambaixador d'Espanya a Gènova, la qual va morir el 1619. Va tenir tres fills: Isabel del Piombino; Jaume VII del Piombino, i Gàrzia (morta el 1592).
# Tínia

Tínia és el déu del cel de la mitologia etrusca i, com a tal, el més alt i important del seu panteó, l'equivalent al Zeus Grec o al Júpiter romà.
Varró afirma en canvi que la divinitat més important dels etruscs no era Tínia, sinó Vertumne, i s'ha pensat que els dos déus es van assimilar, però no hi ha proves d'això. Estava casat amb Uni i va ser el pare d'Hercle i de Menrva. Com altres divinitats etrusques, el seu nom és de gènere neutre.
Igual que altres figures anàlogues, com Zeus, podia manar sobre els trons i els llamps. Els etruscs distingien fins a nou divinitats capaces de convocar els llamps del cel, déus que els romans anomenaven Novensiles. De llamps n'hi havia d'onze classes, dels que Tínia el déu més poderós, n'utilitzava tres.
Se'l representa com un home amb barba acompanyat d'una àguila i del llamp, símbols del cel, però de vegades com un jove sense barba. S'ha suggerit que el seu nom significa "dies", perquè també era el déu que regia el pas del temps, lligat als canvis al cel. Tal com feia Laran, també protegia els límits i les fronteres.

## Referències

* ↑ De Grummond, Nancy T. Etruscan myth, sacred history, and legend. Filadèlfia: University of Pennsylvania Museum of Archaeology and Anthropology, 2006, p. 53. ISBN 9781931707862.