OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Étienne Desmarteau

Étienne Desmarteau (Boucherville, Quebec, 4 de febrer de 1873 – Mont-real, 29 d'octubre de 1905) va ser un atleta canadenc, especialista en els llançaments que va competir a cavall del segle xix i el segle xx.

## Biografia

Nascut a Boucherville, Quebec, Desmarteau fou membre del Montréal Athletic Club va ser un dels principals especialistes en el llançament de pes en la modalitat de 56 lliures (25,4 kg.). El 1902 havia guanyat el campionat de l'Amateur Athletic Union, superant a John Jesus Flanagan. Flanagan va millorar el rècord mundial de la modalitat en vigílies dels Jocs Olímpics de 1904, cosa que els convertia en els màxims favorits en aquesta prova.
Per competir als Jocs Olímpics, Desmarteau, un oficial de policia a Mont-real, va haver de demanar un permís per anar a Saint Louis, però li fou denegat. Ell va decidir anar-hi igualment i això li costà la feina. Amb un millor llançament de 10 m 46 cm va guanyar la medalla d'or per davant Flanagan. En tornar a casa fou rebut com un heroi i fou readmès al cos de policia. El 1905 morí, possiblement per culpa d'una febre tifoide.
En honor seu un districte, un parc i una pavelló esportiu de Mont-real, duen el seu nom. Sovint és considerat com el primer campió olímpic canadenc, tot i que aquest honor recau en George Orton, que tot i córrer per una universitat estatunidenca guanyà l'or en els 2500 metres obstacles dels Jocs de 1900.

## Referències

* 1 2 «Étienne Desmarteau Olympic Results». Sports Reference. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 26 octubre 2015].
* 1 2 3 4 5 Sanfaçon, Gaétan. «DESMARTEAU, ÉTIENNE». Dictionary of Canadian Biography Online. University of Toronto/Université Laval, 2000. [Consulta: 17 agost 2012].
* 1 2 3 4 Leyshon, Glynn «Étienne Desmarteau. Canada's First Olympic Gold Medallist». Journal of Olympic History, 2, 1994, pàg. 21–25. Arxivat de l'original el 2012-06-14 [Consulta: 26 octubre 2015]. Arxivat 2012-06-14 a Wayback Machine.
# Étienne Dorfeuille

Étienne Dorfeuille (Aiguillon, 26 de desembre de 1892 - Agen, 25 de juliol de 1962), va ser un ciclista francès que fou professional a principis de la deacada dels anys 20 del segle xx. Aconseguí acabar 6è a la Volta a Catalunya de 1923.

## Palmarès
### Resultats al Tour de França

* 1920. 19è de la classificació general
* 1921. 24è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Étienne Pariset

Étienne Pariset (Grand, 5 d'agost de 1770-París, 3 de juliol de 1847) va ser un metge i psiquiatra francès.
Va iniciar els seus estudis amb els oratorians de Nantes. El 1793 va entrar a servir a l'exèrcit, on va assolir el grau de tinent. Durant la revolta de la Vendée (1793-1794) va estar encarregat del servei d'hospitals. A la mateixa època estudià anatomia i va ser enviat com a alumne, en virtut d'un concurs, a la nova escola de Medicina que s'havia creat a París. Amb tot, la seva precària situació econòmica el va obligar a deixar els estudis i va entrar a treballar a una casa benestant com a professor. Amb 35 anys va reprendre els seus estudis mèdics a París. Va fer les pràctiques als hospitals de Bicêtre i de Salpêtrière. Finalment, el 1805 va rebre el títol de doctor en Medicina.
Va ser nomenat membre del Consell de Salubritat, Medicina i Epidèmies del districte de Sceaux, metge de Bicêtre, encarregat dels ancians pobres i dels malalts mentals. També va ser membre del Consell General de Presons. El 1819 va ser enviat a Cadis a estudiar la malaltia que patia la població, la qual se sospitava que es tractava de febre groga. Poc després es trasllada al departament de l'Oise, on hi havia un brot de tifus, i el 1821, associat amb altres metges, viatja a Barcelona, a estudiar una altra epìdèmia de febre groga. Allà va morir el seu amic i alumne, André Mazet, que l'havia acompanyat també a Cadis.
El 1822 va rebre els títols de membre del Consell Superior de Salut i secretari perpetu de la nova Acadèmia Nacional de la Medicina. Després va reemplaçar el doctor Philippe Pinel com a metge en cap de l'Hospital de Selpêtrière. El 1828 va fer un viatge a Egipte a estudiar una malaltia que es creia contagiosa i les mesures que s'estaven prenent. El 1842 l'Acadèmia Francesa de les Ciències el va nomenar acadèmic.

## Referències

* 1 2 3 Kluyskens, Hippolite. Des Hommes Célèbres dans les Sciences et les Arts et des Médailles qui consagrent leur souvenir (en francès). vol. II. Gand: Imprimerie et Litographie de Léonard Hebbelynck, 1859, p. 294-295.
* ↑ Reinis, J. G.. The Portrait Medallions of David d'Ángers: An Illustrated Catalogue of Davidś Contemporary and Retrospective Portraits in Bronze (en anglès). Nova York: Polymath Press, 1999, p. 346.
# Étienne Pascal

Étienne Pascal (Clarmont d'Alvèrnia, 2 de maig de 1588 - París, 24 de setembre de 1651) va ser un intel·lectual francès del segle xvii, conegut, sobretot, per ser el pare de Blaise Pascal i per haver estudiat la corba coneguda com a cargol de Pascal.

## Vida

Era fill de Martin Pascal, tresorer de la monarquia francesa i la seva educació va estar a cura del seu pare. El 1610 va ser nomenat conseller de la Baixa Alvèrnia i el 1625 president de la Cour des Aides, un departament que s'encarregava dels imposts i altres temes fiscals.
El 1626, en morir la seva dona, Antoinette Begon, va dedicar molts esforços a l'educació dels seus fills: dues noies, Gilberte i Jacqueline i el ja esmentat Blaise, que tenien tots ells pocs anys.
El 1631 es va traslladar amb els seus fills a París, on va freqüentar Marin Mersenne, qui li va dedicar uns dels tractats de la seva Harmonie universelle (1636). També va mantenir contactes amb tres matemàtics com Roberval, Desargues i Mydorge.
Obligat a tornar a Clermont uns anys, el 1639 es torna a traslladar a Rouen en ser nomenat intendent d'aquesta província, lloc que ocuparà fins al 1648. Retornat a París, passarà dos anys a Clermont, abans de tornar a París uns mesos abans de la seva mort.

## Obra

No va publicar cap obra. Els seus documents s'han reproduït a les més importants edicions de les obres del seu fill, Blaise Pascal, i en la correspondència d'altres matemàtics com Descartes, Mersenne o Fermat.
És precisament en una d'aquestes cartes, Lettre d'Étienne Pascal et Roberval à Fermat, samedi 16 août 1636, en la que estudia la corba que Roberval va anomenar Limaçon de Pascal (caragol de Pascal).

## Referències

* ↑ Coleman, 2013, p. 27.
* ↑ Coleman, 2013, p. 34.
* ↑ Dorce Polo, 2014, p. 61-62.
* ↑ Taton, 2008, p. Dicc..
* ↑ O'Connor i Robertson. MacTutor History of Mathematics archive.

## Bibliografia

* Coleman, Francis X.J.. Neither Angel Nor Beast: The Life and Work of Blaise Pascal (en anglès). Routledge, 2013. ISBN 9781135980337.
* Dorce Polo, Carlos. Història de la matemàtica. Des del segle XVII fins a l'inici de l'època contemporània. Publicacions i Edicions de la Universitat de Barcelona, 2014. ISBN 978-84-475-3819-5.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Étienne Pascal» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Taton, René. «Pascal, Étienne» (en anglès). Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 15 febrer 2014].
* Westfall, Richard S. «Pascal, Étienne» (en anglès). The Galileo Project, 1995. [Consulta: 24 agost 2024].
# Ángel Rodríguez de Mier

Ángel Rodríguez de Mier Rizo (Girona, 1944 - Benicarló, 2013) fou un professor, escriptor i polític valencià d'origen català.
Va nàixer l'any 1944 a la ciutat de Girona. En l'etapa universitària, va formar-se en el camp de les ciències, i es va establir a la localitat valenciana de Benicarló, en qualitat de professor d'institut. En la població del Baix Maestrat va arrelar i va participar de la vida social i cultural d'aquesta població. També en el camp de la política, tot sent regidor pel Centro Democrático y Social.

## Obra literària

De vocació tardana, va escriure diverses obres literàries com Tolo i Mar, una llegenda sobre la figura dels gegants de Benicarló, Viacrucis o Primer Encuentro. En els seus darrers anys va aprofundir en el gènere biogràfic amb José Vicente Borrás, memorias de un maestro republicano, que gira sobre les vicissituds en la guerra i la postguerra d'aquest docent calijó represaliat, i Salvador Fontcuberta, una aproximació a un industrial benicarlando del textil. També fou articulista del setmanari local El Dissabte.

### Bibliografia

* Tolo i Mar. La llegenda dels gegants de Benicarló (1992).
* José Vicente Borrás, memorias de un maestro republicano (Onada Edicions, 2011)
* Salvador Fontcuberta (Onada Edicions, 2012)

## Referències

* ↑ Vinaròs News, Edició 117 - del 2 al 15 de juliol del 2001
* ↑ «Ángel Rodriguez de Mier, la matemàtica de la paraula». Arxivat de l'original el 2017-08-17. [Consulta: 17 agost 2017].
* ↑ «Benicarló recorda la figura de Rodríguez de Mier amb l'edició de l'‘Auca de Tolo i Mar’». Arxivat de l'original el 2017-08-17. [Consulta: 17 agost 2017].

## Enllaços externs

* La llegenda de Tolo i Mar Arxivat 2017-08-17 a Wayback Machine.
# Émile Huet

Émile Huet (Brussel·les, 29 d'abril de 1874 - ?) va ser un ciclista belga, que competí a finals del segle xix. Va guanyar una medalla de bronze al primer Campionat del món professional en velocitat al 1895.

## Palmarès

* 1894
** Campió de Bèlgica de velocitat

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Świętosław Fortuna

Świętosław Fortuna (Miechów, 19 de juliol de 1939) és un professor i advocat polonès.
Ha estat professor a les universitats de Wroclaw i Popular de Varsòvia. Durant els anys 80 va ser un membre molt actiu del sindicat Solidarność. Per exemple, el 1982 va iniciar la carta que demanava a les autoritats de Kalisz l'alliberament de Jerzy Pietkiewicz. També va redactar diversos textos legals per a diferents publicacions del sindicat Solidarność, de qui en va ser assessor legal. Va coorganitzar l'assistència financera dels advocats de la ciutat Kalisz per als reprimits pel règim comunista. A la mateixa ciutat va ser president del Comitè de Construcció del Monument de Józef Piłsudski. Entre altres reconeixements, ha rebut la Creu de Bronze al Mèrit (1984), la Creu de Plata al Mèrit (1998) i la Creu de l'Ordre de Cavalleria del Renaixement de Polònia (2003). Świętosław Fortuna és també un destacat defensor de l'esperanto com a llengua auxiliar internacional, actiu a l'associació d'esperanto de Silèsia. El seu fill és el trompetista Maciej Fortuna.

## Vegeu també

* Lech Wałęsa
* Jerzy Popiełuszko
* Wojciech Jaruzelski

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Świętosław Fortuna» (en polonès). Encyklopedii Solidarności. [Consulta: 23 octubre 2017].
* ↑ «Esperante kaj kulture en Poznano» (en esperanto). La Balta Ondo, 22-10-2017. [Consulta: 23 octubre 2017].
# (717) Wisibada

(717) Wisibada és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides descobert el 26 d'agost de 1911 per Franz Heinrich Kaiser des de l'Observatori de Heidelberg-Königstuhl, Alemanya. Està anomenat pel nom en llatí de Wiesbaden, una ciutat d'Alemanya.

## Vegeu també

* Llista d'asteroides (1-1000)

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 23 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* ↑ URL de la referència: http://www.urania-wiesbaden.de/kaiser.html. Data de consulta: 26 març 2019.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a. Springer, 2003. ISBN 3-540-00238-3.

## Enllaços externs

* «(717) Wisibada» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 26 octubre 2018].
* «(717) Wisibada» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 12 novembre 2018].
# 1766
## Esdeveniments
### Països Catalans

* 2 de maig - Elx (el Baix Vinalopó): les autoritats derroten una revolta antisenyorial.
* 11 de setembre - Espanya: Carles III admet els indígenes americans en les comunitats religioses i els accepta per a càrrecs civils.
* Publicació de l'obra de Miquel Coma i Puig, Elementos de música para canto figurado, canto llano y semifigurado

### Món

* 5 de març - Nova Orleans (la Louisiana, actualment els Estats Units): Antonio de Ulloa hi arriba com a primer governador espanyol de la colònia.
* Kyūshū: Arima Yoriyuki aproxima π com 428224593349304/136308121570117.

## Naixements

* 17 d'abril - Largo, Fife, Escòcia, Regne Unit): John Leslie, físic i matemàtic (m. 1832).
* 22 d'abril - París, França: Anne-Louise Germaine Necker, baronessa de Staël-Holstein –Madame de Staël–, novel·lista i assagista suïssa (m. 1817).
* 9 de juliol - Gdańsk: Johanna Schopenhauer, novel·lista i salonnière alemanya (m. 1838).
* 6 de setembre - Manchester, Anglaterra: John Dalton, naturalista, químic, matemàtic i meteoròleg anglès (m. 1844).

## Necrològiques

Món
* 10 de març, Nova York: Jane Colden, primera científica botànica americana (n. 1724).
* 11 de juliol, Aranjuezː Isabel Farnese, reina d'Espanya pel seu matrimoni amb Felip V (n. 1692).
* 17 de juliol, Pequín, Xina: Giuseppe Castiglione, jesuïta missioner i pintor (n. 1688)

## Referències

* ↑ «Sir John Leslie | Scottish physicist and mathematician» (en anglès). [Consulta: 24 abril 2020].
* ↑ Larousse, Éditions. «Encyclopédie Larousse en ligne - Anne Louise Germaine Necker baronne de Staël-Holstein dite Mme de Staël» (en francès). [Consulta: 17 abril 2020].
* ↑ Penkała, Roman. «Johanna i Adela Schopenhauer - Biografie niemieckie» (en polonès). [Consulta: 26 febrer 2023].
* ↑ «John Dalton | Biography, Discoveries, Atomic Model, & Facts» (en anglès). [Consulta: 2 setembre 2020].
* ↑ Colden, Jane. «Jane Colden (1724-1766)» (en anglès). Public Health, Medicine and History, 02-12-2009. [Consulta: 18 gener 2024].
* ↑ «Isabel de Farnese, la parmesana». Sàpiens. [Consulta: 15 maig 2021].
* ↑ Béguin, Gilles.. La Cité interdite des fils du ciel. París: Gallimard, 1996. ISBN 2-07-053395-6.
# 49th Parallel

49th Parallel és una pel·lícula britànica dirigida per Michael Powell, estrenada el 1941.

## Argument

Durant la Segona Guerra Mundial, un submarí alemany enfonsa un vaixell prop de les costes canadenques. De seguida, prova una retirada estratègica cap a la badia de Hudson però és localitzat i bombardejat. Sis marins alemanys supervivents es troben sols en el gegantí territori canadenc. Han de travessar el país, arribar als Estats Units encara neutrals, i esperar així escapar-se del continent per tornar a Alemanya.

## Repartiment

* Richard George: Kommandant Bernsdorff
* Eric Portman: Tinent Hirth
* Raymond Lovell: Tinent Kuhnecke
* Niall MacGinnis: Vogel
* Peter Moore: Kranz
* John Chandos: Lohrmann
* Basil Appleby: Jahner
* Laurence Olivier: Johnnie
* Leslie Howard: Philip Armstrong Scott
* Finlay Currie: El carter
* Ley On: Nick - l'esquimal
* Anton Walbrook: Peter
* Glynis Johns: Anna
* Charles Victor: Andreas
* Frederick Piper: David
* Raymond Massey: Andy Brock

## Premis i nominacions
### Premis

* 1941: Oscar al millor guió adaptat per Emeric Pressburger

### Nominacions

* 1941: Oscar a la millor pel·lícula

## Referències

* ↑ «49th Parallel». The New York Times.

## Enllaços externs

* 49th Parallel al Screenonline del British Film Institute (anglès)
* Crítica de la pel·lícula a DVDClassik
Powell i Pressburger (The Archers) :
Michael Powell
Emeric Pressburger :
The Spy in Black
Contraband
49th Parallel
One of Our Aircraft is Missing
Coronel Blimp
The Volunteer
Un conte de Canterbury
Sé el que vull
A vida o mort
Narcís negre
Les sabatilles vermelles
The Small Back Room
El llibertador
Gone to Earth
The Tales of Hoffmann
Oh... Rosalinda!!
La batalla del Riu de la Plata
Ill Met by Moonlight
They're a Weird Mob
The Boy Who Turned Yellow :
# Aast

Aast és un municipi francès situat al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 140 | 138 | 140 | 173 | 168 | 175 | 167 | 188 | 206 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 220 | 237 | 209 | 213 | 199 | 190 | 183 | 200 | 214 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 186 | 191 | 183 | 160 | 167 | 145 | 140 | 126 | 140 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 140 | 203 | 115 | 140 | 163 | 190 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | Célestin Tisné Daban | |
| 1949-1983 | Jean Lassus | |
| 1983-2008 | Jean-Noël Lacourrège | UMP |
| 2008- | Romain Morlanne | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# 14a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia

La 14a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia (aleshores oficialment Premios San Jorge) va tenir lloc el 23 d'abril de 1970, patrocinada pel "Cine Forum" de RNE a Barcelona dirigit per Esteve Bassols Montserrat i Jordi Torras i Comamala. La llista de guardonats es va fer pública el 4 d'abril. L'entrega va tenir lloc als Estudis de Miramar de TVE Catalunya i fou presentada per José Luis Barcelona. Hi van estar presents Jorge Arandes, director de RNE i TVE a Barcelona, Blanca Álvarez, directora de programes infantils i juvenils de TVE, Ramon Solanes, cap de programes de TVE a Barcelona, el director Francesc Rovira Beleta i els actors i actrius Irene Gutiérrez Caba, Mary Carrillo, Albert Closas i José Martín.

## Premis Sant Jordi

| Categoria | Premiat | Labor premiada |
| Millor pel·lícula espanyola | Tristana | Pel·lícula |
| Millor pel·lícula estrenada | Ma nuit chez Maud | Éric Rohmer |
| Millor interpretació espanyola | Fernando Rey | Tristana |
| Millor interpretació | Ron Moody | Oliver! |
| Millor curtmetratge | Pas de deux | Norman McLaren |
| Millor pel·lícula infantil | El oso Ben | James Neilson |
| Millor sala de Barcelona | Cine Montecarlo | - |
| Millor Cine Club de Catalunya | Cine Club Vilafranca | - |
| Millor sala especial de Barcelona | Cine Alexis | - |
| Premi Especial del Jurat | Antonio Isasi-Isasmendi | Per la seva contribució al desenvolupament del cinema a Barcelona |

## Referències

* ↑ Barcelona: Concesión de los Premios San Jorge de Cinematografía, La Vanguardia, 4 d'abril de 1970
* ↑ Entrega de los Premios San Jorge de Cinematografía, La Vanguardia, 25 d'abril de 1970

## Vegeu també

* Fotogramas de Plata 1969
* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1969

## Enllaços externs

* Premis Sant Jordi 1970 a IMDB
# Abatia

Abatia (sinònim: Raleighia) Gardner) és un gènere de plantes dins la família Salicaceae. Són plantes natives d'Amèrica Central i Amèrica del Sud. Anteriorment estava classificat dins la família Flacourtiaceae, o en la tribu Abatieae de la família Passifloraceae (Lemke 1988) o Samydaceae per G. Bentham i J.D. Hooker i Hutchinson.
Són arbres de fulles oposades amb petites estípules i glàndules marginals a les fulles.
Els fruits de l'espècie amb nom comú de cuma cuma, galgatama o taucca taucca (Abatia rugosa Ruiz & Pav.) són una font de tint negre al Perú.

## Taxonomia

* Abatia americana Eichl.
* Abatia angeliana Alford
* Abatia microphylla Taub.
* Abatia parviflora Ruiz & Pav. - Smallflower Abatia. Costa Rica; Colòmbia; Ecuador; Perú
* Abatia rugosa Ruiz & Pav.
* Abatia tomentosa Mart. ex Eichl.

## Referències

* ↑ Municipalidad Provincial de Carlos Fermín Fitzcarrald. «Plan vial participativo de Carlos Fermín Fitzcarrald» p. 167, s. f.. [Consulta: 2 setembre 2009].
* Bernhard, A. 1999. Flower structure, development, and systematics in Passifloraceae and in Abatia (Flacourtiaceae). Int. J. Plant Sci. 160: 135–150, illus.
* Lemke, D. E.(1988).A synopsis of Flacourtiaceae.Aliso 12:28-43. [Tribe Abatieae transferred from Flacourtiaceae to Passifloraceae]
* Sleumer, H.O.(1980). Flacourtiaceae.Flora Neotropica 22:55–57. [monographic revisión of the genus]
Viccionari
# Abu Mansur ibn Abd al-Razzak

Abu Mansur Muhammad ibn Abd al-Razzak ibn Abd Allah ibn Farruk fou un important terratinent (dehqan) de Tus, oficial dels samànides i patró de l'obra Šāh-nāma (Šāh-nāma-ye Abū Manṣūrī).
Quan Khurasan fou assignat a Abu Ali Čagani, Abu Mansur va governar Tuz en nom d'aquest fins al 946/947 i després es va unir a Abu Ali en la rebel·lió contra Nuh I ben Nasr (943-954) i mentre el seu superior feia les campanyes contra Merv i Bukharà ell es va quedar com a governador al Khurasan. Derrotat Abu Ali el 947/948, Abu Mansur es va refugiar a Rayy on governava el daylamita Rukn al-Dawla Hasan. Va fer de mediador en un tractat de pau entre Abu Ali i Rukn al-Dawla.
Fou perdonat pel samànida Nuh I ben Nasr el 950/951 i va tornar a Tuz. Devia recuperar el govern local de Tuz perquè fou a aquesta ciutat on els experts en llengua persa van compilar la Šāh-nāma que es va acabar l'abril del 957 sota la direcció del ministre Abu Mansur Mamari. Poc després i durant sis mesos fou governador militar del Khurasan amb seu a Nishapur (agost del 960 a febrer del 961) però el 961 fou substituït pel turc Alptegin, i fou reenviat a Tuz segurament com a governador; però Alptegin es va revoltar i Mansur ben Nuh el va tornar a nomenar governador amb orde de sufocar la revolta del turc; Alptegin es va retirar a Balkh mentre Abu Mansur es va aliar al daylamita Rukn al-Dawla de Gurgan.
Fou llavors destituït i enviat com a nou governador Abu l-Hasan Muhammad ibn Ibrahim (que ja havia ocupat abans el càrrec), i va morir en combat contra aquest (Gardizi diu que fou enverinat per instigació de l'emir ziyàrida Wushmgir, però la dada no és molt probable).

## Bibliografia

* V. Minorsky, The Older Preface to the Shāh-nāma, a Studi Orientalistici in onore di Giorgio Levi Della Vida II, Roma, 1956
* Dj. Khaleghi-Motlagh, “Abu Mansur Abd-Al-Razzaq,” Encyclopædia Iranica, I/3, p. 335; una versió actualitzada està disponible en línia a http://www.iranicaonline.org/articles/abu-mansur-mohammad-b
# 952

El 952 (CMLII) fou un any de traspàs començat en dijous del calendari julià.

## Esdeveniments

* Hug Capet es casa amb Adelaida d'Aquitània.
* L'Imperi Romà d'Orient accedeix a reiniciar el pagament d'un tribut al Califat Fatimita.

## Necrològiques

* Suzaku, emperador del Japó.

## Referències

* ↑ Kaldel·lis, 2017, p. 31.

## Bibliografia

* Kaldel·lis, A. Streams of Gold, Rivers of Blood: The Rise and Fall of Byzantium, 955 A.D. to the First Crusade (en anglès). Oxford University Press, 2017. ISBN 978-0190253226.
# 2020 CD3

2020 CD$_3$, també conegut com a C26FED2, és un xicotet asteroide proper a la Terra, i un satèl·lit natural temporal terrestre. Va ser descobert al Mount Lemmon Observatory pels astrònoms Theodore Pruyne i Kacper Wierzchos, el 15 de febrer de 2020, com a part de Mount Lemmon Survey o Catalina Sky Survey.
El descobriment de l'asteroide va ser anunciat pel Minor Planet Center el 25 de febrer de 2020, després que observacions posteriors descartaren la possibilitat que l'objecte fos artificial. És el segon satèl·lit temporal de la Terra descobert in situ, després de 2006 RH$_{120}$ en 2006. Segons la seua òrbita preliminar, 2020 CD$_3$ pot haver sigut capturat per la Terra cap al voltant de 2016-2017.
2020 CD$_3$ té una magnitud absoluta aproximada de 32, cosa que indica que és de mida molt menuda, amb un diàmetre d'entre 1 i 6 metres que té una albedo de 0,01–0,60. El Minor Planet Center classifica a 2020 CD$_3$ com un Asteroide Amor, ja que orbita més enllà de la Terra, tot i que la base de dades JPL Small-Body el considera del grup d'asteroides Apol·lo que creuen la Terra en la seua òrbita.

## Vegeu també

* 2006 RH$_{120}$ - el primer satèl·lit temporal de la Terra descobert in situ 2006
* Asteroide Amor
* Asteroide Apol·lo

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 19 gener 2024].
* ↑ URL de la referència: https://cneos.jpl.nasa.gov/sentry/details.html#?des=2020%20CD3.
* ↑ «MPEC 2020-D104 : 2020 CD3: Temporarily Captured Object». [Consulta: 27 febrer 2020].
* ↑ «Looks like Earth has a new natural moon». [Consulta: 26 febrer 2020].
* ↑ «2020 CD3 details | LCO NEOx». [Consulta: 26 febrer 2020].
* ↑ «IAU Minor Planet Center». [Consulta: 26 febrer 2020].
* ↑ «JPL Small-Body Database Browser». [Consulta: 26 febrer 2020].

## Enllaços externs

* 2020 CD3 NeoDyS-2, Near Earth Objects—Dynamic Site
* 2020 CD3 en JPL Small-Body Database