OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Montgalhard de Saliás

Montgalhard de Saliás (francès Montgaillard-de-Salies) és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-03. [Consulta: 1r setembre 2010].
# Central d'en Faria

La Central d'en Faria és una central elèctrica de la Cellera de Ter (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici aïllat format per dos cossos, un de planta baixa, on hi ha la central, i un de tres plantes i terrassa, que era la casa dels treballadors encarregats d'aquesta. Tot el recinte edificat està envoltat d'un sòcol gruixut fet de còdols arrebossats i les cantonades han rebut un tractament amb motllures que imiten grans blocs de pedra.
El cos de la central està cobert a dues aigües amb el carener paral·lel als laterals. Té una sola planta i el sostre molt alt i està ocupat per la maquinària necessària per controlar la generació d'electricitat a través de la força de l'aigua de la Riera d'Osor. Les obertures, de gran envergadura, estan emmarcades de motllures que imiten blocs de pedra i llindes monolítiques amb decoració punxeguda al centre superior (d'inspiració en els arcs conopials d'arrel medieval).
El cos d'habitatge té planta rectangular i està cobert amb una terrassa plana envoltada d'una balustrada. A la part de baix hi ha diversos magatzems i un safreig. L'habitatge, situada al primer i al segon pis, té un accés per darrere a través d'una escala exterior amb balustrada. Les finestres, més reduïdes que les del cos de la central, tenen un tractament decoratiu similar. Els diferents pisos d'aquest sector estan separats per línies de motllures cada cop més complexes a mesura que s'augmenta de pis fins a arribar a la cornisa, formada per un ràfec de cinc fileres de motllures horitzontals i un petit tram de teulada que el volta, sota la balustrada culminant. Els angles d'aquesta balustrada de rajol i ciment emmotllat, dividida en sectors sincopats per pilars, estan decorats amb peces esfèriques.
Un element decoratiu que crida l'atenció és el fris de rajoles ceràmiques de color blau i blanc en forma de petites tesel·les quadrades i col·locades alternativament.

## Història

La Central d'en Faria es va construir a principis del segle XX i, des de llavors, aprofita les aigües de la Riera d'Osor per fer electricitat. Actualment ho fa per a l'empresa Fecsa-Endesa.
La casa dels treballadors va estar habitada fins a mitjan segle xx. Actualment resta abandonada i en mal estat de conservació.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Central d'en Faria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2017].
# Abbas Quli Khan

Abbas Quli Khan fou un virrei safàvida de Geòrgia (de fet de Kakhètia) del 1688 al 1694. Va ocupar diversos càrrecs i abans de 1688 era beglerbeg de Gandja i conegut per la seva opulència.
El 1688 el rei Jordi XI de Kartli (conegut a Pèrsia com Gorjin Khan) va planejar un complot contra el governador persa de Kakhètia. El xa Sulayman I de Pèrsia va agafar això com a excusa per deposar a Jordi XI i entronitzar a Tbilisi al príncep Irakli I de Kartli, membre de la branca dels bagràtides de Kakhètia, com a rei vassall persa. Irakli s'havia convertit a l'islam i havia agafat el nom de Nazar Ali Khan. Al costat del nou rei, el xa va col·locar a Abbas Quli Khan com a virrei, amb residència a Qara Agash.
El 1691 el rei deposat Jordi XI, refugiat a Ratxa, fou cridat pels nobles revoltats i va recuperar el poder assetjant a Irakli al castell de Tbilisi, i Abbas no va poder (o no va voler) fer res. Jordi va fer submissió al xa i Sulayman el va reconèixer altre cop com a rei. Va esclatar una guerra civil entre la noblesa partidària d'un i altre, que va durar del 1691 al juliol del 1703.
El 1694, a la mort del xa Sulayman, Abbas fou acusat de donar suport a Jordi contra Irakli. El xa Sultan Husayn I va ordenar a Irakli de detenir a Abbas i confiscar els seus béns, i Irakli ho va fer i el va enviar a Esfahan. Qalb Ali Khan fou nomenat virrei en el seu lloc. La sort posterior d'Abbas és desconeguda. El 1695 Irakli fou restaurat pels perses com a rei, però la guerra civil va continuar fins al 1703 en què Jordi fou reconegut rei.

## Referències

* ↑ «'Abbās-qolī Khan». A: Encyclopædia Iranica, Vol. I, Fasc. 1, 1982, p. 84–85 [Consulta: 22 febrer 2015].
* ↑ Kvachantiradze, Eka. «Abbas Quli Khan». A: Caucasus in Georgian Sources: Foreign States, Tribes, Historical Figures. Encyclopedical Dictionary. Tbilisi: Favorite, 2012, p. 225–226 [Consulta: 22 febrer 2015]. Arxivat 20 October 2013$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-10-20. [Consulta: 18 setembre 2022].
* ↑ D. M. Lang, “'Abbas-Qoli Khan,” Encyclopædia Iranica, I/1, pp. 84-85
# Agustín Jerónimo de Iturbide

Agustín Jerónimo de Iturbide (Valladolid (actualment Morelia), Mèxic, 30 de setembre de 1807 - Nova York, Estats Units, 11 de desembre de 1866), va ser un militar mexicà, que fou hereu oficial de la corona de Mèxic en l'efímer Primer Imperi Mexicà entre 1822 i 1823 com a Príncep Imperial, presumpte hereu entre 1823 i 1824, i pretendent al tron de 1824 a 1864, any en què va cedir els seus drets a l'arxiduc Maximilià I de Mèxic quan es va establir el Segon Imperi Mexicà.
Va ser el fill primogènit d'Agustín d'Iturbide i la seva esposa Ana María Huarte. Va ser educat als Estats Units d'Amèrica. El 1822, en proclamar-se el seu pare emperador mexicà, Agustín I, va ser designat per aquest hereu de la Corona i va rebre els títols de Príncep Imperial i Cavaller de l'Orde de Guadalupe.
A la caiguda del Primer Imperi Mexicà, es va traslladar amb els seus pares a Europa i després de la mort del seu progenitor va marxar a Colòmbia, on va ser persona de confiança de Simón Bolívar. Agustín Jerónimo va combatre en les files independentistes en la Batalla d'Ayacucho i també va ser agent diplomàtic de Mèxic a Londres i voluntari de l'exèrcit pontifici. Agustín Jerónimo va passar els últims anys de la seva vida als Estats Units d'Amèrica. Durant el regnat de Maximilià I de Mèxic va ser vicepresident de l'Orde de Guadalupe.

## Notes

* ↑ Timothy I. Anna, Mexican Empire of Iturbide (Lincoln: University of Nebraska, 1990) (anglès)
* ↑ William Spence Robertson, Iturbide of Mexico (New York; Greenwood, 1968) (anglès)
# Tales From The Twilight World

Tales from the Twilight World és un àlbum musical elaborat el 1990 pel grup de power metal i speed metal alemany Blind Guardian. La caràtula fou feta per l'artista Andreas Marschall qui ja havia participat d'altres creacions del mateix grup com ara les portades dels àlbums: Somewhere Far Beyond, Nightfall in Middle-Eart, etc. Va ésser remasteritzat i reeditat el 15 de juny del 2007 amb pistes addicionals.

## Llista de pistes

* "Traveler in Time" – 5:59
* "Welcome to Dying" – 4:47
* "Weird Dreams" – 1:19
* "Lord of the Rings" – 3:14
* "Goodbye My Friend" – 5:33
* "Lost in the Twilight Hall" – 5:58
* "Tommyknockers" – 5:09
* "Altair 4" – 2:26
* "The Last Candle" – 5:59
* Pista addicional del disc Japonès
    10. "Run for the Night" (Live) – 3:39
* Pistes addicionals de la reedició del 2007
    11. "Lost in the Twilight Hall" (Demo Version)
    12. "Tommyknockers" (Demo Version)
# Col·legi Japonès de Barcelona

El Col·legi Japonès de Barcelona (バルセロナ日本人学校 Baruserona Nihonjin Gakkō en japonès) és un col·legi japonès internacional de Sant Cugat del Vallès, situat uns 10 quilòmetres al nord-est del centre de Barcelona. Diverses famílies japoneses viuen al llarg de la ruta de l'autobús d'aquesta escola.
És una escola japonesa a temps parcial. A partir de 2009 la majoria dels estudiants són fills de treballadors temporals japonesos. Les edats dels estudiants van dels 5 als 15 anys. El 2012 el col·legi tenia 60 alumnes.
L'Escola d'Educació Japonesa de Barcelona, una escola japonesa d'activitats extraescolars, també fa les classes a l'edifici del Col·legi Japonès de Barcelona.

## Referències

* ↑ Conte-Helm, Marie. The Japanese and Europe: Economic and Cultural Encounters (Bloomsbury Academic Collections). A&C Black, December 17, 2013. ISBN 1780939809, 9781780939803. p. 111.
* ↑ "TOP Arxivat 2015-01-12 a Wayback Machine.." Hoshuko Barcelona Educación Japonesa. Consultat el 15 de febrer de 2015. "所在地 Camí de Can Graells, 61 Polígon Can Graells 08174 Sant Cugat del Valles Barcelona, Spain" y "バルセロナ日本人学校の校舎を借用し、授業を行なっています。"
* ↑ Fukuda, Makiko. "El Col·legi Japonès de Barcelona: un estudi pilot sobre les ideologies lingüístiques d'una comunitat expatriada a Catalunya" (Archive). Treballs de sociolingüística catalana > 2005: 18 (2004). See profile at Revistes Catalanes amb Accés Obert (RACO). Fukuda, Makiko (Universitat de Barcelona). "Els usos lingüístics dels nens japonesos i nipocatalans/nipocastellans escolaritzats a Catalunya: el cas de l'alumnat de l'escola complementària de llengua japonesa i del col·legi japonès de Barcelona." In: Ibba, Daniela (editor). Interlingüística XIX: La Lingüística y los jóvenes investigadores / La Lingüística i els joves historiadors / Linguistics and Young Researchers. 2009. p. 707-716. ISSN 1134-8941. DL: C-154-1997. Standalone paper version cited: p. 1-10. English abstract available.
* ↑ Blanchar, Clara. "Al cole con un ‘tupper’ por culpa de la crisis". El País. 7 de juny de 2012. Consultat l'11 de gener de 2015.
* ↑ "TOPページ Arxivat 2015-01-12 a Wayback Machine.." Hoshuko Barcelona Educación Japonesa. Retrieved on February 15, 2015. "所在地 Camí de Can Graells, 61 Polígon Can Graells 08174 Sant Cugat del Valles Barcelona, Spain" and "バルセロナ日本人学校の校舎を借用し、授業を行なっています。"

## Vegeu també

* Comunitat japonesa de Catalunya

## Enllaços externs

* Col·legi Japonès de Barcelona - Lloc web oficial (japonès)
# Tecnam

Costruzioni Aeronautiche Tecnam és una empresa aeronàutica italiana fundada el 1986. Les seves activitats inclouen la fabricació de components per a altres empreses aeronàutiques i el disseny i producció d'una gamma d'avions ultralleugers i d'aviació general.
Costruzioni Aeronautiche Tecnam compta amb dos centres de producció a Itàlia, situats al costat de l'aeroport de Nàpols-Capodichino i a Càpua. El 2015 també va obrir un centre d'entrega i suport de vendes i manteniment als Estats Units a Sebring (Florida).

## Història

L'empresa va ser fundada el 1986 pels germans Luigi Pascale i Giovanni Pascale. Inicialment l'empresa només produïa peces per a altres empreses aeronàutiques, incloent-hi Boeing i ATR. Quan el mercat d'avionetes esportives va començar a popularitzar-se van dissenyar i comercialitzar l'avioneta Tecnam P92, la primera de múltiples dissenys posteriors.

## Productes

* Tecnam P92 JS/LY
* Tecnam P92 Echo Super/Eaglet/Classic
* Tecnam P96 Golf
* Tecnam P2002 Sierra
* Tecnam P2004 Bravo
* Tecnam P2006T
* Tecnam P2008
* Tecnam P2010
* Tecnam Astore
* Tecnam P2012 Traveller

## Referències

* ↑ Tacke, Willi; Marino Boric; et al: World Directory of Light Aviation 2015-16, pages 82-83. Flying Pages Europe SARL, 2015. ISSN 1368-485X
* ↑ Italy's Tecnam boasts clients from regional airliners to NASA William Garvey, Aviation Week & Space Technology 22 May 2018
# Clarinet baix

El clarinet baix inventat el 1836 per Adolphe Sax, és un instrument del grup de vent de fusta, perquè sona gràcies a una canya que es posa a l'embocadura. Està afinat amb si bemoll. Antigament era tot recte, des de l'embocadura fins a la campana. Però els músics tenien un problema: era tan llarg que es feia difícil poder-lo tocar de manera còmoda. És per això que l'inventor dels saxòfons va inventar la nova forma del clarinet baix: va corvar la campana i la part superior de l'embocadura, deixant-lo de la manera que pots veure en la fotografia. Per poder-lo recolzar a terra sense haver-lo d'aguantar (ja que el seu pes és elevat) va inventar-se, també, una pica, que no és res més que un tros de ferro amb una goma al final perquè no rellisqui. És molt semblant al clarinet però té les parts més grans (la canya, el cos, les claus...) i també està fabricat de fusta de banús.

## Enllaços externs

* «Clarinet baix».
* «Renate Rusche-Staudinger».
# Gladiador capgrís

El gladiador capgrís (Malaconotus blanchoti) és un ocell de la família dels malaconòtids (Malaconotidae).

## Hàbitat i distribució

Viu a les sabanes de gran part de la zona afrotròpica, al Senegal, Gàmbia, sud-oest de Mali, Guinea Bissau, Guinea, Sierra Leone, Burkina Faso, Costa d'Ivori, nord de Ghana, Togo, Benín, Níger, Nigèria, nord del Camerun, República Centreafricana, Txad, nord i nord-est de la República Democràtica del Congo i Sudan del Sud, Etiòpia, Eritrea, Somàlia, Ruanda, Uganda, Kenya, Tanzània, Zàmbia, Malawi, Zimbabwe, cap al sud (a excepció dels boscos de l'Àfrica central i Occidental) fins al sud d'Angola, extrem nord-est de Namíbia, nord i est de Botswana, Moçambic i l'est de Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ «Gladiador capgrís». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# AMG

AMG té els següents significats:
* Arxiu Municipal de Girona, arxiu de l'administració local de la ciutat de Girona
* Amics de la Música de Gavà, associació cultural per a la promoció de la música de Gavà (Baix Llobregat)
* Advocat Militar General, càrrec militar que supervisa l'estat de dret dins de les Forces de Defensa d'Israel
* AMG TV (de l'acrònim en anglès Access Media Group), cadena de televisió generalista dels Estats Units
* Mercedes-AMG (de l'acrònim en alemany Aufrecht-Melcher-Großaspach), divisió de Mercedes-Benz encarregada del desenvolupament d'automòbils d'altes prestacions
* AM General (de l'acrònim en anglès American Motors General), fabricant d'automòbils dels Estats Units
* All Movie Guide, lloc web de base de dades sobre cinema
* All Music Guide, lloc web de base de dades sobre música
* All Media Guide, companyia propietària dels llocs web de base de dades anteriors, amb seu als Estats Units
* Athletic Model Guild, empresa editora de material fotogràfic de nu masculí dels Estats Units
# Almarza

Almarza és un municipi espanyol ubicat a la província de Sòria, dins la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Divisió administrativa

Està format pels llogarets de:
* Almarza
* San Andrés de Soria
* Cubo de la Sierra
* Matute de la Sierra
* Portelárbol
* Segoviela
* Sepúlveda de la Sierra
* Gallinero
* Tera
* Espejo de Tera

## Referències

* ↑ «ALMARZA» (en espanyol europeu). [Consulta: 26 juny 2023].
# Tales from Topographic Oceans

Tales from Topographic Oceans és el sisè àlbum d'estudi de la banda de rock progressiva anglesa Yes, publicat el desembre de 1973 Atlantic Records. És el primer àlbum d'estudi enregistrat amb el bateria Alan White després que Bill Bruford abandonés l'agrupació el 1972 per unir-se a King Crimson. Presentat originalment com un àlbum doble amb una pista per cada cara de les quatre del LP, el seu concepte està basat en la visió del cantant Jon Anderson de les quatre classes d'escriptures hindús, conegudes amb el nom de shastras, inspirant-se en una nota a peu de pàgina de l'obra Autobiografia d'un Yogi, de Paramahansa Yogananda.
El treball fou un autèntic èxit comercial; al Regne Unit es caracteritza per ser el primer àlbum a aconseguir una certificació d'or comptant solament les pre-vendes. Va coronar el rànquing d'àlbums del Regne Unit durant dues setmanes i arribà a la posició número 6 als EUA. L'àlbum és recordat per la varietat de crítiques amb què fou rebut, i pels desacords que provocà dins de la banda, que desembocaren en la partença del teclista Rick Wakeman, que engegaria la seva reeixida carrera en solitaria després de la gira de suport.

## Llista de cançons

Totes les lletres escrites per Jon Anderson i Steve Howe, i tota música composta per Anderson, Howe, Chris Squire, Rick Wakeman i Alan White.
Cara 1 - The Revealing Science of God (Dance of the Dawn)
Cara 2 - The Remembering (High the Memory) Cara 3 - The Ancient (Giants Under the Sun) Cara 4 - Ritual (Nous sommes du soleil)

## Personal
### Yes – producció

* Jon Anderson – veu principal, arpa i percussió
* Steve Howe – guitarres i cors
* Chris Squire – baix elèctric, timpani i cors
* Rick Wakeman – sintetitzador Minimoog, Mellotron, orgue Hammond, orgue, Piano d'Electra del RMI i piano
* Alan White – Bateria, percussió i piano

### Personal addicional

* Eddy Offord – enginyeria i producció
* Bill Inglot – producció de so
* Guy Bidmead – cintes
* Mansell Litho – Plats
* Roger Dean – Disseny de portada i il·lustracions
* ↑ http://alanwhite.net/biography/
# Squalidus multimaculatus

Squalidus multimaculatus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a Corea del Sud.

## Referències

* ↑ Dybowski B. I. 1872. Zur Kenntniss der Fischfauna des Amurgebietes. Verh. K.-K. Zool.-Bot. Ges. Wien v. 22. 209-222.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Clarinet doble

Un clarinet doble és un instrument aeròfon consistent en dos tubs paral·lels fets de canya, d'os d'ocell o de metall, que es toquen siimultàniament, amb una llengüeta simple en cada un d'ells. Habitualment, tenen cinc o sis forats per tapar amb els dits, ja siguin en tots dos tubs o només en un d'ells; en aquest cas, l'altre tub actua com un bordó. La llengüeta simple o bé està tallada en el mateix cos de l'instrument (llengüeta idioglota) o bé en uns altres tubs, de secció més estreta que els principals, i que s'insereixen en aquests per l'extrem superior. Habitualment l'intèrpret hi aplica la respiració circular.

## Varietats

Els clarinets dobles es troben sobretot a la música de l'Orient Mitjà, però també a l'Índia; En els diversos països apareixen versions diferents, amb variants i amb noms també diferents. Al Iemen, aquest instrument s'anomena mizmar (un nom que designa altres instruments en altres països). Els noms més comuns són zamr, zammāra, arghūl, i mijwiz. Els dos primers tenen la mateixa rel lingüística que mizmār.
A Albània l'instrument s'anomena zumare; té cinc forats a cada tub i una campana.
A Egipte l'instrument es coneix com a zummāra. Tots dos tubs tenen una llargada de 30 o 35 centímetres. En alguns casos, un dels tubs té entre quatre i sis forats, mentre que l'altre no en té cap i funciona com a bordó; en altres, tots dos tubs tenen forats. Té una tessitura molt limitada, d'una quarta o una quinta.
L'arghūl és, sobretot, un instrument egipci; té un tub melòdic amb entre cinc i set forats, i un de més llarg que fa de bordó, sense forats. Se'n construeixen de moltes mides; pot arribar a tenir 80 centímetres el tub melòdic, i 240 el bordó, tot i que aquest està fet per peces de manera que es pot alterar la llargada i, per tant, l'afinació.
L'instrument equivalent d'Iraq s'anomena zummāra, tot i que en aquest cas es tracta d'un clarinet simple, d'un sol tub. És similar al mijwiz de Síria.
Al Marroc i a Tunísia l'instrument s'anomena zamr o zamar, i té una doble campana. L'instrument marroquí té sis forats a cada tub. El mizmār o zamr rīfī, també del Marroc, té més d'un metre de llarg, també amb sis forats a cada tub, i amb sengles campanes fetes de banya.
El clarinet doble de Síria, oest d'Iraq, Líban, nord d'Israel i Jordània s'anomena mijwiz. Fa uns 30 centímetres de llarg i normalment té sis forats a cada tub. Les melodies es toquen a l'uníson en tots dos tubs, habitualment amb un tub afinat amb una lleugera diferència en respecte a l'altre.
Igualment pertany a aquest grup el reclam de xeremies d'Eivissa, i hi està emparentat -tot i que és un clarinet no pas doble sinó triple- el launeddas de Sardenya.

## Referències

* ↑ «List A1: Wind Instruments of Regional Cultures Worldwide». Edinburgh University Collection of Historic Musical Instruments, 1999. Arxivat de l'original el 2007-05-26. [Consulta: 19 març 2009].
* 1 2 3 4 5 Christian Poché. "Mizmār." Grove Music Online. Oxford Music Online
* ↑ William J. Conner and Milfie Howell. "Arghūl." Grove Music Online. Oxford Music Online
* ↑ Christian Poché. "Mijwiz." Grove Music Online. Oxford Music Online
# GoldBug

GoldBug és una aplicació de missatgeria instantània és un client de codi obert multiplataforma, basat en el protocol anomenat echo i un nucli anomenat spoton. Com a resultat, GoldBug fa ús d'una robusta multi-encriptació amb diferents capes d'una moderna tecnologia d'encriptació amb ben conegudes i revisades llibreries criptogràfiques (com libgcrypt (coneguda per GnuPG i OpenSSL)). L'aplicació ofereix també correu electrònic tant descentralitzat com encriptat, i e*IRC-Xat descentralitzat i públic que està basat en el protocol echo - un tipus de IRC echo.

## Referències

* ↑ GoldBug fa ús de llibreries criptogràfiques (com libgcrypt (GnuPG) i OpenSSL
* ↑ The program GoldBug includes an encrypted mail component, as well as an IRC chat.

## Vegeu també

* D'igual a igual

## Enllaços externs

* GoldBug - Lloc web oficial
* http://sourceforge.net/projects/spot-on/files/
# AMJ

AMJ té els següents significats:
* Agència Meteorològica del Japó, servei meteorològic nacional del Japó
* Associació Mundial de Diaris i Editors de Premsa (del seu nom en francès Association Mondiale des Journaux), organització no governamental per la defensa de la llibertat de premsa, amb seu a París
* Assemblea Mundial de la Joventut, federació internacional d'organitzacions juvenils nacionals
* Comunitat musulmana ahmadia (del seu nom en anglès Ahmadiyya Muslim Jama'at), branca principal del moviment musulmà ahmadia
* Arbeitskreis Musik in der Jugend, federació de cors i orquestres juvenils d'Alemanya
# Almas

Almas és una localitat de São Tomé i Príncipe. Es troba al districte de Mé-Zóchi, al nord-est de l'illa de São Tomé. La seva població és de 1.050 (2008 est.).

## Evolució de la població

Població d'Almas (2001-2008) :
| 2001 | 2008 |
| 921 | 1.050 |

## Referències

* ↑ INE Arxivat 2017-02-09 a Wayback Machine., Evolução da população São-Tomense por localidades, 2001/2007-08
# The Little Hut

The Little Hut és una pel·lícula estatunidenca i britànica dirigida per Mark Robson, estrenada el 1957.

## Argument

Un matrimoni (un lord anglès, la seva dona) i un amic comú són víctimes d'un naufragi. Afortunadament aconsegueixen arribar fins a una illa deserta, però allà hauran de fer front a un nou mode de vida

## Repartiment

* Ava Gardner: Lady Susan Ashlow
* Stewart Granger: Sir Philip Ashlow
* David Niven: Henry Brittingham-Brett
* Walter Chiari: Mario
* Finlay Currie: Reverend Bertram Brittingham-Brett
* Jean Cadell: Sra. Hermione Brittingham-Brett
* Jack Lambert: Capità MacWalt
* Henry Oscar: M. Trollope
* Viola Lyel: Miss Edwards
* Jaron Valton: Cavaller indi

## Producció

El guió de The Little Hut va ser escrit per l'escriptor francès André Roussin (1911-1987), basat en la seva pròpia obra de teatre La petite Hutte (1947). Tant l'obra com el guió es basen en una altra obra en català, escrita pel novel·lista i dramaturg Carles Soldevila (1892-1967): Civilitzats tanmateix (1921). Aquesta comèdia era coneguda a França abans de l'obra de Roussin: Adolphe De Faigairolle i Francesc Presas van publicar una traducció el 1927, a la revista Candide
L'obra es va representar més de 1500 vegades a París, va ser traduïda a l'anglès per Nancy Mitford i va estar durant tres anys al West End, començant el 1950 amb Robert Morley i David Tomlinson (amb Roger Moore com a suplent) al Teatre líric abans de ser portada al cinema.

## Referències

* ↑ «The Little Hut». The New York Times.
* 1 2 Teatre Windsor Notes Programa maig de 2010
* ↑ «Lyric Theatre Information». Arxivat de l'original el 2005-05-03. [Consulta: 4 juny 2016].
* ↑ «Greenwich Theatre Information». Arxivat de l'original el 2016-08-21. [Consulta: 4 juny 2016].