OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Issam al-Khawlaní

Issam al-Khawlaní (àrab: عصام الخولاني, ʿIṣām al-Ḫawlānī) (la Meca, ? ~ ?, 962), d'origen iemenita, fou el conqueridor àrab de les Illes Orientals de l'Àndalus. Durant els anys 902 i 903 de l'era cristiana liderà la conquesta de Mallorca per part de les tropes andalusines de la població cristiana que, especulativament, s'ha considerat encara sota domini romà d'Orient.
Les illes foren incorporades a l'emirat de Còrdova i el mateix Issam al-Khawlaní en va ser nomenat valí en nom de l'emir omeia. Reurbanitzà l'antiga ciutat romana de Palma (reanomenada Madínat Mayurqa) i, seguint el model radial de Bagdad, hi construí les primeres mesquites i l'Almudaina. Fou succeït com a valí pel seu fill, cosa poc freqüent en l'administració omeia de Còrdova i que indicaria una certa patrimonialització familiar pels Banu Khawlaní de les Illes Balears.

## Referències

* ↑ Amengual i Batle, Josep. Guía para visitar los santuarios marianos de Baleares. Encuentro, 1997, p.10. ISBN 847490434X.
* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera. ´Abd Allah ibn ´Isam al-Hawlani. Consell Insular d'Eivissa i Formentera, 1995. ISBN 84-88018-03-7.
# Abbas Khider

Abbas Khider (àrab: عباس خضر, ʿAbbās Ḫiḍr) (Bagdad, 1973) és un escriptor iraquià en llengua alemanya. Als 19 anys va ser empresonat per les seves activitats polítiques contra el règim de Saddam Hussein. Després de sortir de la presó el 1996, va fugir de l'Iraq. Va passar uns quants anys com a refugiat sense papers en diferents països, fins a arribar a Alemanya el 2000, on viu des de llavors.
Tot i que la seva llengua materna és l'àrab, debutà el 2008 va amb la novel·la Der falsche Inder («El fals hindú»). El 2011 va publicar la novel·la Die Orangen des Präsidenten («Les taronges del president») i, el 2013, la novel·la Brief in die Auberginenrepublik («Carta a la república de les albergínies»). El 2005, durant els seus estudis de Filosofia i Ciència de la Literatura a Múnic, va començar a publicar els seus primers poemes.
Abbas Khider ha rebut nombrosos premis i beques, entre els quals destaquen l'Adelbert von Chamisso (2010), el Hilde Domin per a la literatura a l'exili (2013), el Nelly Sachs (2013), el Melusine Huss (2013), la beca Alfred Döblin (2009), un diploma d'honor de la Societat Iraquiana per al Foment de la Cultura ICSA (2010), la beca Villa Aurora (2011), una beca per a Londres del Fons Alemany de Literatura (2013), la beca Grenzgänger Stipendium de la Fundació Robert Bosch (2013) i la beca del Künstlerhaus Edenkoben (2013). Khider és membre del PEN des del 2010. Actualment, viu i treballa a Berlín.

## Referències

* ↑ «Abbas Khider». Kosmopolis. CCCB via (CCBYSA via) OTRS. [Consulta: 17 febrer 2015].
# Kom al-Ahmar

«Kom al-Ahmar» té aquests significats:
Paraules àrabs equivalents a "turó vermell", donat a alguns llocs, especialment a Egipte:
* Nom modern de la ciutat de Nekhen (Heracòmpolis)
* Nom modern de la ciutat d'Hebenu (Teodosiòpolis)
# Eugène-Henri Gravelotte

Eugène-Henri Gravelotte (París, 6 de febrer de 1876 – Bénodet, Finistère, 23 d'agost de 1939) va ser un tirador d'esgrima francès que va prendre als Jocs Olímpics de 1896 a Atenes.
Gravelotte va participar en la prova de floret, en la qual va guanyar la medalla d'or després d'imposar-se a la final al seu compatriota Henri Callot per 3 a 2.

## Referències

* ↑ «Eugène Henry Gravelotte» (en anglès). sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-11-06. [Consulta: 4 setembre 2012].
# Municipi de Satovtxa

El municipi de Satovtxa (búlgar: Община Сатовча) és un municipi búlgar pertanyent a la província de Blagòevgrad, amb capital a la ciutat homònima. Es troba a sud-est de la província, i es fronterer amb Grècia. És una de les poques àrees de Bulgària on els musulmans d'ètnia búlgara són majoria de la població.
L'any 2011 tenia 15.444 habitants, el 44,6 búlgars, el 5,06% turcs i el 1,6% gitanos. La capital municipal és Satovcha i la localitat més poblada és Kochan.

## Localitats

El municipi es compon de les següents localitats:
| Bogolín Dolen Fárgovo Godéshevo Kochan Kribul Osina | Pletena Satovcha Slashten Túhovishta Vaklínovo Valkosel Zhízhevo |

## Referències

* ↑ «Mapa de Satovcha». Google Maps.
* 1 2 3 «Преброяване на населението» (en búlgar). National Statistical Institute - Republic Of Bulgaria, 01-02-2011. Arxivat de l'original el 13 de juny 2018. [Consulta: 23 març 2021].
* ↑ «Етнически състав на населените места в България според преброяването на населението през 2011 г.» (en anglès). pop-stat.mashke.org, 2015. [Consulta: 28 febrer 2018].
* ↑ «НАСЕЛЕНИЕ ПО ОБЛАСТИ, ОБЩИНИ, НАСЕЛЕНИ МЕСТА И САМООПРЕДЕЛЕНИЕ ПО ЕТНИЧЕСКА ПРИНАДЛЕЖНОСТ КЪМ 1.02.2011 ГОДИНА» (en búlgar). Национален статистически институт (Institut Nacional d'Estadística de Bulgària). [Consulta: 28 febrer 2018].

## Enllaços externs

* Municipi de Satovtxa - Lloc web oficial
# Can Brunet (Llorac)

Can Brunet és una obra de Llorac (Conca de Barberà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia situada a la banda de ponent del nucli de Rauric. Molt derruïda, especialment pel que fa a les construccions annexes. Conserva el cos central compost de planta i dos pisos. Teulada de dues vessants lleument inclinades. Destaca la disposició i construcció d'obertures (finestres amb ampit) amb llindes de fusta. Edifici característic del renaixement agrícola de la zona a partir de la segona meitat del segle xix.

## Referències

* ↑ «Can Brunet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 febrer 2019].
# Cao Xi

Cao Xi :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 曹羲 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 曹羲 |
| Mandarí |
| Mandarí | Pinyin: | Cáo Xī |
    En aquest nom xinès, el cognom és Cao.
Cao Xi (mort el 249 EC) va ser un oficial administratiu que va servir a l'estat de Cao Wei durant el període dels Tres Regnes de la història xinesa. Ell era el segon fill de Cao Zhen i el germà menor de Cao Shuang.
Cao Xi era part del clan de Cao Shuang. Coneixent les intencions de Sima Yi d'usurpar el poder, Cao Xi va eliminar el clan per advertir al seu arrogant germà gran d'estar més alerta, però Cao Shuang li va fer cas omís. Després del reeixit colp d'estat de Sima Yi, Cao Xi fou executat, juntament amb la resta del clan de Cao Shuang per traïció.

## Vegeu també

* Llista de persones dels Tres Regnes
# El Parral

El Parral és un municipi de la província d'Àvila a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2005 | 2007 |
| 121 | 137 | 130 | 123 | 122 | 120 |
# Jack Little

John N. "Jack" Little és el president i cofundador de MathWorks i coautor de les primeres versions de MATLAB de l'empresa. És membre de l'IEEE i un dels administradors del Consell de Lideratge Tecnològic de Massachusetts. Posseeix una llicenciatura en Enginyeria Elèctrica de l'Institut Tecnològic de Massachusetts (1978) i un doctorat per la Universitat Stanford (1980). És fill de l'acadèmic John D. C. Little.

## Referències

* ↑ http://dspace.mit.edu/openaccess-disseminate/1721.1/58104

## Enllaços externs

* La seva biografia a Mathworks.com (anglès)
# Abd-al-Ghafur

Abd-al-Ghafur és el nom dels següents personatges:
Abd-al-Ghafur forma part del nom de molts personatges:
* Abd-al-Raixid ibn Abd-al-Ghafur, lexicògraf persa
* Barzan Abd al-Ghafur Sulayman Majid, militar iraquià
* Humam Abd al-Khaliq Abd al-Ghafur, polític iraquià
* Saleemah Abdul-Ghafur, activista

## Notes

* ↑ Per a l'elaboració d'aquesta llista s'ha respectat la forma emprada a la Viquipèdia i s'ha seguit estrictament una ordenació alfabètica. S'ha pres com a criteri per a la inclusió a la llista que en el nom de l'article hi aparegués el nom Abd-al-Ghafur, tot i que no en fos el nom principal
# Esportista letó de l'any

El guardó a l'esportista letó de l'any s'entrega anualment des de 2005, tant en categoria masculina com femenina.

## Quadre d'honor

| Any | Esportista masculí de l'any | Esportista femenina de l'any | Estrella emergent de l'any | Premi a tota la carrera |
| 2005 | Viktors Ščerbatihs | Jeļena Prokopčuka | Poļina Jeļizarova | Valentīns Mazzālītis |
| 2006 | Mārtiņš Rubenis | Jeļena Prokopčuka | Ernests Gulbis | Jānis Kvēps |
| 2007 | Viktors Ščerbatihs | Jeļena Prokopčuka | Aiga Grabuste | Uļjana Semjonova |
| 2008 | Māris Štrombergs | Anete Jēkabsone-Žogota | Sinta Ozoliņa | Vilnis Baltiņš |
| 2009 | Jānis Miņins | Anete Jēkabsone-Žogota | Anastasija Sevastova | Jānis Lūsis |
| 2010 | Martins Dukurs | Ineta Radēviča | Artjoms Rudņevs | Gunārs Jākobsons |
| 2011 | Martins Dukurs | Ineta Radēviča | Zigismunds Sirmais | Jānis Serģis |
| 2012 | Māris Štrombergs | Ineta Radēviča | Laura Ikauniece | Valija Drauga |
| 2013 | Martins Dukurs | Anastasija Grigorjeva | Zemgus Girgensons | Imants Pļaviņš |
| 2014 | Martins Dukurs | Anastasija Grigorjeva | Jeļena Ostapenko | Miķelis Rubenis |
| 2015 | Martins Dukurs | Laura Ikauniece-Admidiņa | Kristaps Porziņģis | Jānis Siliņš |
| 2016 | Kristaps Porziņģis | Laura Ikauniece-Admidiņa | Rebeka Koha | Ainārs Eglons Leja |

## Títols per esport

| Esport | Esportistes | Títols |
| Atletisme | 2 | 6 |
| Tobogan | 1 | 4 |
| Halterofília | 1 | 2 |
| Bàsquet | 1 | 2 |
| Ciclisme | 1 | 2 |
| Lluita | 1 | 2 |
| Luge | 1 | 1 |
| Bob | 1 | 1 |

## Referències

* ↑ «'Latvijas Gada balva sportā' vēsture: 2005.gads – Viktors Ščerbatihs un Jeļena Prokopčuka» (en letó). Delfi.lv, 24-11-2009. Arxivat de l'original el 28 de novembre de 2012. [Consulta: 3 novembre 2011].
* ↑ «'Latvijas Gada balva sportā' vēsture: 2006.gads – Mārtiņš Rubenis un Jeļena Prokopčuka» (en letó). Delfi.lv, 26-11-2009. Arxivat de l'original el 28 de novembre de 2012. [Consulta: 3 novembre 2011].
* ↑ «'Latvijas Gada balva sportā' vēsture: 2007.gads – Viktors Ščerbatihs un Jeļena Prokopčuka» (en letó). Delfi.lv, 18-12-2009. Arxivat de l'original el 28 de novembre de 2012. [Consulta: 3 novembre 2011].
* ↑ «'Latvijas Gada balva sportā' vēsture: 2008.gads – Māris Štrombergs un Anete Jēkabsone-Žogota» (en letó). Delfi.lv, 18-12-2009. Arxivat de l'original el 28 de novembre de 2012. [Consulta: 3 novembre 2011].
* ↑ «Jēkabsone-Žogota un Miņins atzīti par Latvijas gada labākajiem sportistiem» (en letó). Delfi.lv, 23-12-2009. [Consulta: 3 novembre 2011].
* ↑ Bērziņš, Valdis. «Latvijas gada sportisti - Martins Dukurs un Ineta Radeviča» (en letó). Sportacentrs.com, 23-12-2010. [Consulta: 3 novembre 2011].
* ↑ «Par Latvijas gada labākajiem sportistiem atzīti Martins Dukurs un Ineta Radeviča» (en letó). Delfi.lv, 22-12-2011. [Consulta: 23 desembre 2011].
* ↑ «Jānis Serģis saņems balvu par mūža ieguldījumu sportā» (en letó). Delfi, 06-12-2011. [Consulta: 7 desembre 2011].

## Enllaços externs

* Comitè Olímpic Letó Arxivat 2009-12-26 a Wayback Machine. (letó) ((anglès))
# Afrobermudians

Els afrobermudians o afroamericans bermudians són els bermudians que tenen avantpassats a l'Àfrica, sobretot a l'Àfrica Occidental.
En l'actualitat, els afrobermudians són el grup majoritari de Bermudes, una possessió britànica d'ultramar i representen el 53,8% de la població del país.
A Bermudes hi ha uns 39.600 afrobermudians i el total de membres d'aquest grup humà a tot el món seria d'unes 206.000 persones. El seu codi ètnic al joshuaproject és NFB68b.

## Llengua

Els afrobermudians parlen la variant dialectal de Bermudes de l'anglès.

## Religió

El 93% dels afrobermudians són cristians (dels quals, el 28% són evangèlics); d'aquests, el 30% són anglicans, el 29% són protestants, el 13% són catòlics, el 16% pertanyen a esglésies cristianes independents i el 12% són d'altres esglésies cristianes. El 5,3% dels afrobermudians restants creuen en religions minoritàries i l'1,7% es consideren no-religiosos.

## Cultura

La dansa tradicional icònica de Bermudes és el Gombey, un ball que es balla en una desfilada seguint el ritme de tambors i que té arrels africanes, indígenes, caribenyes i britàniques.

## Referències

* 1 2 «CIA - The World Factbook -- Bermuda». CIA. Arxivat de l'original el 2020-06-04. [Consulta: 16 març 2013].
* 1 2 «Afro-Bermudan in Bermuda». joshuaproject. [Consulta: 4 setembre 2014].

## Bibliografia

* Bernhard, Virginia, 1999: Slaves and slaveholders in Bermuda, Missouri, University of Missouri Press.llibre al googlebooks
# Can Ferrer (Palafrugell)

Can Ferrer és una obra de Palafrugell (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa de dues plantes, rectangular i molt allargada, exempta en un extrem d'un ampli espai ocupat per jardí i hortes, encerclat per una paret de tanca. A l'entrada la tanca opaca es converteix en una reixa entre pilastres. A la decoració de forja del portal hi figura VF 1906. La casa té una terrassa correguda i un remat decoratiu sobre la cornisa. La finca està envoltada de vegetació.

## Referències

* ↑ «Can Ferrer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2018].
# Cao Rui

Emperador Ming de Wei
Xinès:魏明帝MandaríPinyin:Wèi Míngdì Wade-Giles:Wei Ming-tiSignificat literal:L'Emperador de Wei que tot ho veu :
    En aquest nom xinès, el cognom és Cao.
Cao Rui (nascut el 204 o 205 i mort el 22 de gener del 239) va ser un fill de Cao Pi i el segon emperador de Cao Wei. És també conegut com l'Emperador Ming de Wei, ch. 魏明帝, py. wèi míng dì, wg. Wei Ming-ti. El seu nom de cortesia va ser Yuanzhong (元仲).
El regne de Cao Rui fou vist de moltes maneres diferents a través de la història xinesa. Va ser un emperador que fou conegut per tindre poderosos estrategs militars i defensors de les arts al seu costat. També va ser conegut per ser astut en recompensar als oficials capaços. No obstant això, també va gastar grans sumes de diners i mà d'obra en projectes excessius de construcció de palaus i temples ancestrals, i el seu regnat va veure estancat entre el seu imperi, i els imperis de Shu Han i Wu Oriental consolidant-se. Els seus projectes de construcció i el seu desig de tenir moltes concubines (que es comptaven per milers) en gran manera esgotà el tresor imperial. En el seu llit de mort, li confià l'imperi al seu fill Cao Fang amb la regència de Cao Shuang i Sima Yi—un error fatal per al seu imperi, ja que Cao Shuang monopolitzà el poder i ho regí de manera incompetent, cosa que amb el temps generà una reacció violenta per part de Sima, que el va enderrocar en un cop d'estat i prengué el control del govern de Wei Cao, eventualment permetent que el seu el net de Sima Yan usurpara el tron de Wei.

## Noms d'era

* Taihe (太和 tài hé) 227-233
* Qinglong (青龍 qīng lóng) 233-237
* Jingchu (景初 jĭng chū) 237-239

## Família

* Pare
** Cao Pi (Emperador Wen de Cao Wei)
* Mare
** La Dama Zhen Luo
* Esposes
** Princesa Yu de Pingyuan
** Emperadriu Mao (creada el 227, d. 237)
** Emperadriu Guo (creada el 239, d. 264)
* Fills biològics
** Cao Jiong (曹冏), Príncep de Qinghe (creat i d. 226)
** Cao Mu (曹穆), Príncep de Fanyang (creat el 228, d. 230)
** Cao Yin (曹殷) (n. 231, d. 232), creat a títol pòstum Príncep Ai d'Anping
** Cao Shu (曹淑), la Princesa Pingyuan (d. i creada a títol pòstum el 232)
* Fills adoptat
** Cao Fang (曹芳), d'inici el Príncep de Qi (creat el 235), després príncep hereu (creat el 239), més tard emperador
** Cao Xun (曹詢), el Príncep de Qin (n. 230?, creat el 235, d. 244)

## Notes

* ↑ «兩千年中西曆轉換». Arxivat de l'original el 2021-02-15. [Consulta: 28 febrer 2010].
# Eldorado at Santa Fe

Eldorado at Santa Fe és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nou Mèxic. Segons el cens del 2000 tenia 5.799 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Eldorado at Santa Fe tenia 5.799 habitants, 2.438 habitatges, i 1.689 famílies. La densitat de població era de 108,2 habitants per km².
Dels 2.438 habitatges en un 31,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,3% hi vivien parelles casades, en un 6,6% dones solteres, i en un 30,7% no eren unitats familiars. En el 21,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,38 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,81.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,6% tenia menys de 18 anys, un 2,3% entre 18 i 24, un 26,2% entre 25 i 44, un 39% de 45 a 60 i un 8,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 70.051 $ i la renda mediana per família de 76.930 $. Els homes tenien una renda mediana de 50.588 $ mentre que les dones 34.430 $. La renda per capita de la població era de 33.107 $. Aproximadament l'1,2% de les famílies i el 2,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Eldorado at Santa Fe». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Eldorado at Santa Fe». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Jan Polack

Jan Polack (llatí: Ioannes Polonus) (entre 1435 i 1450 – 1519) va ser un pintor alemany del segle xv, tot i que de possible ascendència polonesa, que va ser actiu a Baviera. Destaca pels seus retrats i les seves obres religioses.

## Biografia

Pel seu nom hom ha suposat que podria haver nascut i/o treballat a Cracòvia. Des de mitjans de la dècada de 1470 va viure i treballar a Múnic, havent estat anteriorment a Francònia. Podria haver participat en el festival de 1475 del casament de Landshut entre Hedwig Jagelló (duquessa de Baviera) i Jordi de Wittelsbach. El 1480 va obrir el seu propi taller a Múnic, on va romandre fins a la seva mort.
A partir de 1482 figura en els registres fiscals de Múnic, i també com a líder del gremi pintor local. Va ser influït per Michael Wolgemut, Veit Stoss, el mestre de la Passió de Tegernsee i Hans Pleydenwurff, així com per l'escultor bavarès Erasmus Grasser.
Moltes obres seves s'han perdut. L'obra que s'ha considerat més important és el Retaule de l'Abadia de Weihenstephan (1483 – 1485), actualment a la col·lecció de l'Alte Pinakothek de Múnic. També hi ha obra seva a la Catedral de Nostra Senyora de Múnic.

## Galeria

* 1491
* El miracle de l'os (1489)

## Referències

* 1 2 3 4 «Jan Polack». Museu Thyssen-Bornemisza. [Consulta: 27 abril 2013].
* ↑ «Retrat d'un abat benedictí». Museu Thyssen-Bornemisza. [Consulta: 27 abril 2013].

## Bibliografia

* Andrea Langer (2001). «Jan Polack». Neue Deutsche Biographie. 20. Berlín: Duncker & Humblot. p. 593.
* Hanna Bösl, «Jan Polack», Freilassing 1988
* Christiane Kant, «Der Münchner Stadtmaler Jan Polack als Bildnismaler», Berlín 1997
* Magdalena Elsholz / Gabriela-Irena Madry, Die polnische Braut – Spuren bayerisch-polnischer Geschichte, 2004, ISBN 3-929759-91-8

## Enllaços externs

* Jan Polack (Johannes Polonus) (um 1435–1519) Arxivat 2012-02-08 a Wayback Machine. (alemany)
* Galeria d'obres (polonès)
# Abd-al-Ghaffar (nom)

Abd-al-Ghaffar és un nom masculí teòfor àrab islàmic —en àrab عبد الغفار, ʿAbd al-Ḡaffār— que literalment significa «Servidor de l'Indulgent», essent «l'Indulgent» un dels epítets de Déu. Si bé Abd-al-Ghaffar és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit Abdul Ghaffar... normalment per influència de la pronunciació dialectal o seguint altres criteris de transliteració. Com a teòfor, també el duen molts musulmans no arabòfons que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua.

## Notes

* ↑ Corriente, Federico. Diccionario árabe-español. Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1977, p. s.v. "غفر". ISBN 8460008428.
* ↑ Cortés, Julio. Diccionario de árabe culto moderno: Árabe-español. Madrid: Gredos, 1996, p. s.v. "غفر" (Biblioteca Románica Hispánica). ISBN 8424917944.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Le Rayon vert

Le Rayon vert és una pel·lícula francesa del 1986 dirigida per Éric Rohmer que forma part de la sèrie "Comèdies i proverbis" (Comédies et proverbes), de la qual el film n'és la cinquena part. Amb aquesta entrega Rohmer va guanyar el Lleó d'Or al Festival Internacional de Cinema de Venècia. El títol de la pel·lícula fa referència a la novel·la homònima de Jules Verne.

## Argument

Delphine és una jove que viu a París guanyant-se la vida com a secretària. L'estiu s'acosta i Delphine ja ha planejat unes vacances a Grècia amb la seva amiga Sylvie. Això no obstant, al darrer instant l'amiga es fa enrere i deixa plantada a Delphine, que no sap què fer amb les seves vacances. Com que a ella no li agrada viatjar sola descarta de seguida marxar cap a Grècia. Els amics la inviten aleshores a passar les vacances a Normandia i als alps francesos, propostes que no la convencen perquè a ella no li agraden ni el mar ni la muntanya.
Les vacances de Delphine esdevenen el tema entorn del qual giren de sobte les converses del seu cercle d'amistats, que s'interessen i es preocupen per la melancòlica i desorientada Delphine, la qual d'ençà que va posar fi a la seva darrera relació sentimental que no troba l'equilibri i l'estabilitat que la seva vida necessita. Ella és una jove idealista i romàtica que contínuament rebutja uns pretendents que no li acaben de fer el pes, perquè està convençuda de trobar un amor platònic que no acaba d'arribar mai.
Després de contínues insistències de les seves amigues, Delphine accepta finalment estiuejar a Biarritz, a casa de la família d'una amiga. Però un cop allà, perduda entre l'alegre i eufòric clima estiuenc de la ciutat, Delphine només aconsegueix submergir-se més en el seu pou de solitud. Una tarda, tot passejant, escolta la interessant conversa d'un grup d'amics que parlen de Le Rayon vert, una novel·la de Jules Verne. El raig verd al qual el llibre fa referència és producte d'un efecte òptic pel qual el darrer raig del sol abans de pondre's pren aquest color.
Delphine està decidida a abandonar ja Biarritz, quan a l'estació coneix a un nou pretendent que la ronda i la invita a anar a Donibane Lohizune. Indecisa i escèptica com d'habitud, aquest cop accepta la proposta, amb la gran fortuna per a la parella que arribats a la ciutat la providencial senyal de futur i esperança que la jove idealista tan tossudament havia perseguit se li revela per fi: el raig verd de la posta de sol.

## Repartiment

* Marie Rivière: Delphine
* Sylvie Richez: Sylvie
* Eric Hamm: Edouard
* Vincent Gauthier: Jacques
* Basil Gervaise: avi
* Béatrice Romand: Beatrice a París

## Premis

Amb la pel·lícula Le Rayon vert Éric Rohmer va aconseguir guanyar el Lleó d'Or al Festival Internacional de Cinema de Venècia. Així mateix, la pel·lícula va guanyar també el Premi FIPRESCI.

## Referències

* ↑ Premis, a IMDb (anglès)

## Enllaços externs

* Le Rayon vert - Lloc web oficial