OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# West Branch (Iowa)

West Branch és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 2.188 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, West Branch tenia 2.188 habitants, 840 habitatges, i 572 famílies. La densitat de població era de 426,7 habitants/km².
Dels 840 habitatges en un 37,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,7% hi vivien parelles casades, en un 10,5% dones solteres, i en un 31,8% no eren unitats familiars. En el 25,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,51 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,03.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,9% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 30,2% entre 25 i 44, un 21,4% de 45 a 60 i un 13,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 42.500 $ i la renda mediana per família de 51.667 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.949 $ mentre que les dones 26.379 $. La renda per capita de la població era de 19.577 $. Entorn del 4,5% de les famílies i el 4,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Persones il·lustres

* Herbert Hoover (1874 - 1964), polític President dels Estats Units

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- West Branch». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- West Branch». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Williamston (Carolina del Sud)

Williamston és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 3.791 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Williamston tenia 3.791 habitants, 1.590 habitatges i 1.090 famílies. La densitat de població era de 407,7 habitants/km².
Dels 1.590 habitatges en un 27,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,9% hi vivien parelles casades, en un 14% dones solteres, i en un 31,4% no eren unitats familiars. En el 28,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,38 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,91.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,8% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 28,3% entre 25 i 44, un 22,7% de 45 a 60 i un 18,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.458 $ i la renda mediana per família de 37.679 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.585 $ mentre que les dones 21.771 $. La renda per capita de la població era de 14.085 $. Entorn del 9,4% de les famílies i el 12,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Williamston». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Williamston». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Tudela de Duero

Tudela de Duero és un municipi de la província de Valladolid, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al nord amb Renedo de Esgueva i Villabáñez; al Sud amb Aldeamayor de San Martín i La Parrilla; a l'est amb Traspinedo i a l'oest amb Cistérniga.
# Seitaro Kitayama

Seitaro Kitayama, en japonès:北山清太郎 Kitayama Seitarō (Wakayama, 1888 – Osaka, 1945) va ser un pintor, cineasta d'anime i productor japonès.

## Biografia

El 1911, Kitayama es va convertir en aprenent de Tojiro Oshita i, mentre estudiava pintura occidental, també va col·laborar en l'edició de la revista d'art Mizue (みずゑ). Aviat es va traslladar a Tòquio i va establir el Western Art Guild of Japan i va publicar Contemporary Western Art (現代の洋画). Més tard es va incorporar al Fusain Art Group com a gerent on donaria suport a joves artistes d'estil occidental com Ryusei Kishida i Sohachi Kimura proporcionant material d'art, a més de fer exposicions i publicar catàlegs. D'altra banda, va entrar l'any 1916 a l'estudi Nikkatsu Mukojima, va proposar la inclusió d'il·lustracions als intertítols i en va fer la seva obra. Va ser allà on una de les primeres animacions japoneses, es va crear Monkey and Crabs fight (猿蟹合戦) llançat al maig de 1917. Aleshores, Kitayama va proposar la producció d'animació, en la qual tenia interès, als executius de Nikkatsu. Després de crítiques positives del seu treball de debut, Nikkatsu va continuar produint animacions. Kitayama va poder crear animacions al ritme elevat de més de deu pel·lícules a l'any mitjançant la formació d'un sistema de producció grupal que incloïa persones com Zenjiro Yamamoto i Hiroshi Mineda en dibuix i Kiichiro Kanai en cinematografia. El 1921, Kitayama va deixar Nikkatsu i va establir el Kitayama Eiga Seisakusho independent. L'estudi va ser destruït durant el Gran Terratrèmol de Kanto de 1923 i Kitayama es va traslladar a Osaka. Allà, va treballar com a càmera de notícies per a l'Osaka Mainichi Shinbun, però mai va restablir un estudi d'animació.

## Obres

Com a director :
* Yuki (1923)
* Tarô no bampei: Senkô-tei no maki (1918)
* Ari to hato (1918)
* Koshiore-tsubame (1918)
* Tokechigai (1918)
* Tarô no bampei (1918)
* Issun-bôshi (1918)
* Kobutori (1918)
* Kintarô (1918)
* Momotarô (1918)
* Kaeru no yume (1918)
* Yukidaruma (1918)
* Urashima Tarô (1918)
* Chokin no susume (1917)
* Kachikachi yama (1917)
* Shitakiri-suzume (1917)
* Otogi-banashi: Bumbuku chagama (1917)
* Hanasaka-jijii (1917)
* Itazura post (1917)
* Neko to nezumi (1917)
* Yume no jidôsha (1917)
* Sarukani-gassen (Batalla d'un mico i un cranc) (1917)
* Chiri mo tsumoreba yama to naru (1917)
Com a director de cinema d'animació:
* El (1932)
També va treballar per:
* Nogi shôgun (1918)

## Curiositats

Oten Shimokawa Imokawa Mukuzo es va projectar abans que l'animació "Monkey and Crabs fight".
La majoria de les seves obres estan ambientades en contes de fades japonesos.
# Mercè Querol i Barberà

Mercè Querol i Barberà (Barcelona, 1921) és una activista social i excursionista catalana. De família humil, el seu pare va morir durant la guerra civil espanyola, fet que la va portar a treballar als 14 anys en una empresa de marroquineria, on es va quedar durant 44 anys fins que es va jubilar.
Des de sempre ha estat una gran amant de la natura i una persona molt activa que ha tingut com a principals aficions la muntanya, l'escalada i l'esquí. Va formar part des de molt jove del Club Montañero de Aragón del Centro Aragonés de Barcelona, on va conèixer en Valentí, el seu marit. Va ser secretària del Comitè Espanyol de Càmping a Barcelona, que va regular per primera vegada a l'Estat aquest tipus d'instal·lacions de lleure, però les autoritats franquistes el van tancar per considerar que una organització estatal no podia tenir seu a Catalunya i van confiscar-ne tot el material.
A finals dels vuitanta va entrar com a sòcia al Casal de Gent Gran Sant Antoni, on actualment ocupa el càrrec de secretària, després de ser-ne vocal i vicepresidenta en diferents etapes. Durant els primers anys va fer també classes de mitja i ganxet, una tasca que va deixar per concentrar-se en les qüestions més organitzatives i administratives del casal, com ara l'admissió de nous socis, l'organització de les festes o la coordinació del professorat. El 2006 va rebre la Medalla d'Honor de Barcelona.

## Referències

* (català) Biografia a la memòria de les Medalles d'Honor de 2006
# Parkieae

Parkieae és una tribu de plantes amb flor de la subfamília Mimosoideae inclosa dins de la família Fabaceae.

## Gèneres

* Parkia
* Pentaclethra

## Enllaços externs

* Benefits and uses of Parkia speciosa Arxivat 2010-05-11 a Wayback Machine.
# Ladislav Ženíšek

Ladislav Ženíšek (Vinohrady, 7 de març de 1904 - Txecoslovàquia, 14 de maig de 1985) és un exfutbolista txec de la dècada de 1930 i entrenador.
Fou 22 cops internacional amb la selecció txecoslovaca amb la qual participà en la Copa del Món de Futbol de 1934.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Viktoria Žižkov i Slavia Praga.

## Referències

* ↑ Perfil a transfermarkt
* ↑ Ladislav Ženíšek - estadístiques internacionals al lloc web de l'Associació de Futbol de la República Txeca (txec)
* ↑ Ladislav Ženíšek a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Perfil a footballdatabase
# Seleucis

Seleucis (en llatí Seleucis, en grec antic Σελευκίς) era un districte de Síria que menciona Claudi Ptolemeu.
Tenia les ciutats de Gefira, Gindaros, i Imma. Estrabó l'anomena el millor de tots els districtes i diu que es coneixia també com a Tetràpolis per les seves quatre ciutats més importants, ja que en tenia moltes: Selèucia de Piera, Antioquia, Apamea i Laodicea. El districte d'Estrabó contenia quatre satrapies, i era més gran que el que considerava Claudi Ptolemeu, que situa les ciutats en diferents districtes, Antioquia a Cassiotis, Apamea a Apamene i Laodicea a Laodicene, però no diu que Selèucia fos a Seleucis, encara que es podria entendre així.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Seleucis». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 11 abril 2021].
# Williamston (Carolina del Nord)

Williamston és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 5.843 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Williamston tenia 5.844 habitants, 2.350 habitatges i 1.536 famílies. La densitat de població era de 609,7 habitants per km².
Dels 2.350 habitatges en un 31,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 35,4% hi vivien parelles casades, en un 26,5% dones solteres, i en un 34,6% no eren unitats familiars. En el 31,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,38 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,8% tenia menys de 18 anys, un 7,7% entre 18 i 24, un 23,2% entre 25 i 44, un 21,7% de 45 a 60 i un 20,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 65,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.925 $ i la renda mediana per família de 32.984 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.661 $ mentre que les dones 20.337 $. La renda per capita de la població era de 14.125 $. Entorn del 22,8% de les famílies i el 29% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Williamston». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Williamston». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Tyrannochthonius troglobius

Tyrannochthonius troglobius és una espècie d' aràcnid de l'ordre Pseudoscorpionida de la família Chthoniidae.

## Distribució geogràfica

Es troba de forma endèmica a Mèxic.

## Referències

* ↑ «Texas A&M University». Arxivat de l'original el 2014-10-13. [Consulta: 24 octubre 2016].
# Miquel Saborit

Miquel Saborit (segle xviii-?) fou un músic i compositor escolà de la catedral de Vic l'any 1763.

## Obra

* Missa per a 8 veus
* Motet O sacrum convivium

## Referències

* ↑ «Inventari dels fons musicals de Catalunya, Volum 10: Fons de la catedral de Girona», 2019.
* ↑ «Inventari dels fons musicals de Catalunya, Volum: Fons de la catedral de Tarragona», 2019.
# Laòdice VI

Laodice (en llatí Laodice en grec antic Λαοδίκη) va ser una princesa selèucida, filla d'Antíoc IV Epífanes i de Laodice IV
Va acompanyar al ministre Heràclides a Roma, quan aquest va decidir presentar les reclamacions al tron de l'usurpador Alexandre Balas, potser un impostor que es feia passar per fill d'Antíoc IV i que després va ser rei (154 aC-147 aC) en contra de Demetri I Soter que en aquell moment ocupava el tron de Síria. En el decret del senat romà en favor de Balas, Laodice es va associar al seu suposat germà i potser fins i tot va ser proclamada reina amb ell a la mort de Demetri I, segons Polibi. Un epítom de Titus Livi menciona una " Laodice regina" executada per ordre d'Ammoni, ministre d'Alexandre Balas, que probablement podria ser aquesta reina, encara que altres suposen que en realitat era la dona de Demetri I.

## Referències

* ↑ 8.Laodice a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 719
# Parkia biglobosa

Parkia biglobosa o Néré és un arbre del gènere Parkia dins la família Fabàcia. Viu en zones del Sahel africà i el Sudan. La seva arrel pot arribar a 60 m de fondària. A l'Àfrica occidental els seus fruits de color groc es transformen en pols es bullen i fermenten i es barregen amb el gombo (Hibiscus esculentus) per a fer un condiment anomenat "soumbala" o "dawa-dawa". De gran importància nutritiva.

## Referències

* ↑ World Bank
# Penya-roja

«Penya-roja» té aquests significats:
* Penya-roja (Cabó i Coll de Nargó), muntanya als municipis de Cabó i Coll de Nargó (Alt Urgell).
* Serra de la Penya-roja (Cervelló), serra al municipi de Cervelló (Baix Llobregat).
* Penya-roja (Xixona i Tibi), cim de la serra del mateix nom, entre Xixona (l'Alacantí) i Tibi (l'Alcoià).
* Serra de la Penya-roja (Tibi i Xixona), serra entre Xixona (l'Alacantí) i Tibi (l'Alcoià).
* Penya-roja (barri de València), barri de València.
* Serra de la Penya-roja (Vistabella del Maestrat), serra al municipi de Vistabella del Maestrat (l'Alcalatén).
* Penya Roja, cim al municipi d'Alcúdia (Mallorca).
* Les Coves de Penya-roja, despoblat de La Raixa, al Carxe (Múrcia).
# Photonectes dinema

Photonectes dinema és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 25 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües subtropicals.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic oriental (des de les Illes Açores fins al Senegal) i a l'Atlàntic occidental (des dels Estats Units fins a les Bahames).

## Referències

* ↑ Günther A., 1887. Report on the deep-sea fishes collected by H. M. S. Challenger during the years 1873-1876. Rep. Sci. Res. Voy. H.M.S. Challenger v. 22 (pt 57). i-lxv + 1-268.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Gibbs, R.H. i M.A. Barnett, 1990. Melanostomiidae. p. 308-337. A: J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, Portugal; SEI, París; i UNESCO, París, França. Vol. 1.
* ↑ McEachran, J.D. I J.D. Fechhelm, 1998. Fishes of the Gulf of Mexico. Volum 1: Myxiniformes to Gasterosteiformes. University of Texas Press, Austin. 1112p.
* ↑ Bigelow, H.B., D.M. Cohen, M.M. Dick, R.H. Gibbs, Jr., M. Grey, J.E. Morrow, Jr., L.P. Schultz i V. Walters, 1964. Fishes of the western North Atlantic. Part four. New Haven, Sears Found. Mar. Res., Yale Univ.
* ↑ Gibbs, R.H. Jr., 1984. Melanostomiidae. p. 341-365. A: P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París, França. Vol. 1.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Photonectes munificus

Photonectes munificus és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu fins als 440 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Xile.

## Referències

* ↑ Günther A., 1887. Report on the deep-sea fishes collected by H. M. S. Challenger during the years 1873-1876. Rep. Sci. Res. Voy. H.M.S. Challenger v. 22 (pt 57). i-lxv + 1-268.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Pequeño, G., 1997. Peces de Chile. Lista sistemática revisada y comentada: addendum. Rev. Biol. Mar. Oceanogr. 32(2):77-94.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pere de Tamarit i de Salbà

Pere de Tamarit i de Salbà fou un polític català, Conseller en Cap del Consell de Cent de Barcelona els anys 1590-91 i 1592 - 93. Fou pare de Francesc de Tamarit, diputat militar de la Generalitat de Catalunya. Tingué mala fama política i veié arruïnar-se el seu patrimoni familiar.

## Orígens familiars

Pere de Tamarit era fill de Bernat Joan Miquel de Tamarit i d'Elionor Beneta de Salbà.

## Núpcies i descendència

Pere de Tamarit es casà l'abril de 1564 amb Marianna Rifós, filla de Joan Rifós i Elisabet Paula. Aquest matrimoni tingué deu fills:
* Lluís de Tamarit, diputat militar (1594). Morí el 8 de setembre de 1597.
* Climent de Tamarit. Va ser diputat del General a les Corts. Morí el 3 d'agost de 1600.
* Helena de Tamarit, casada amb Francesc de Llupià i d'Oms.
* Dorotea de Tamarit, casada amb Joan Miquel de Ça Rovira, ciutadà honrat de Barcelona.
* Jeroni de Tamarit (1578)
* Francesc de Tamarit (1584), diputat militar de la Diputació del General.
* Frederic de Tamarit (1588)
* Caterina de Tamarit (1593)
La parella tingué, almenys, dos fills més que no van arribar a l'edat adulta.

## Vida política

El 1581, Pere de Tamarit va ser elegit diputat militar per la diputació de Barcelona i deu anys després, el 1591, fou nomenat conseller en cap de Barcelona.
El febrer de 1593 va ser empresonat durant nou mesos a la presó reial de Barcelona, acusat de confraternitzar amb els diputats que, com Joan Granollacs i Pons, s'oposaven a les detencions que es feien per reprimir el bandolerisme. Posteriorment, el novembre del mateix any, va ser condemnat a sofrir desterrament durant 5 anys, la qual cosa li comportà pèrdues personals i econòmiques importants.
Pere de Tamarit va morir a Barcelona el 25 de novembre de 1615 i va ser enterrat a l'església de Sant Miquel.

## Referències

* ↑ Cònsul, Arnau; Simon, Antoni «Mori el mal govern». Sàpiens, 72, 2008, pàg. 32.
* ↑ Que i Parcerisa, 2014, p. 261-264.
* ↑ Que i Parcerisa, 2014, p. 257.
* ↑ Que i Parcerisa, 2014, p. 258.
* ↑ Que i Parcerisa, 2014, p. 259.

## Bibliografia

* Que i Parcerisa, Sebastià. «Francesc de Tamarit i el seu llinatge». A: Sant Andreu de Palomar. De Francesc de Tamarit al Decret de Nova Planta. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, setembre 2014, p. 235-311. ISBN 978-84-9850-566-5.
# Pere de Santacília i Pacs

Pere de Santacília i Pacs (ciutat de Mallorca, 1592 - ciutat de Mallorca, 1668) fou un militar i noble mallorquí.
Membre de l'alta aristocràcia mallorquina, fill de Joan Miquel Santacília i Togores i de Margarida de Pacs Burgues, Pere de Santacília, a qui Felip III atorgà el 1608 el títol de noble, va participar activament a les lluites entre Canamunts i Canavalls. Fou un dels caps del bàndol dels Canamunt, que a causa de la mort del seu germà Arnau de Santacília i Pacs el 1615 pel bàndol contrari dels Canavalls, dugué a terme una famosa venjança, convertint-se en el responsable de la mort de tres-centes vint-i-cinc persones, segons l'historiador de l'època Francisco Manuel de Melo. Perseguit pels seus enemigs i per la justicia es veié obligat a fugir de Mallorca. El 1632, després de la concòrdia entre ambdós bàndols, s'enrolà a l'exèrcit, i amb una companyia de cinc-cents homes a expenses seves prengué part a la guerra dels Trenta Anys, aconseguint destacar a Nördlingen i a Magúncia. Nomenat després almirall i governador general de cavalleria, combaté a Portugal. Fou nomenat governador de Menorca entre 1542 i 1545 per impedir la revolta catalana a l'illa i que els francesos hi desembarquessin. Considerat un heroi, tal com Perot Rocaguinarda, Manuel Angelon i Broquetas s'inspirà en la seva figura, convertint-lo en el protagonista de la novel·la Los fueros de Cataluña (1857). Pere de Santacília va contraure dos matrimonis, amb Magdalena Togores Montanyans i García, morta en 1649, i posteriorment, amb Leonor Despuig. La que fou casa seva actualment és ocupada pel Tribunal Superior de Justícia de les Illes Balears.

## Referències

* ↑ «Pere de Santacília i Pacs». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana [Barcelona] [Consulta: 22 desembre 2023].
* ↑ Juan Vida, Josep «Pedro Santacilia y Pacs». Real Academia de la Historia [Consulta: 22 desembre 2023].
# Phanoperla huang

Phanoperla huang és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Descripció

* Els adults tenen els ocels grossos i molt junts. A més, tenen el cap de color marró groguenc amb marques fosques darrere dels ocels.
* Les ales anteriors dels mascles fan 9 mm de llargària i les femelles 11.

## Reproducció

Els ous són ovals i fan 344 micròmetres de llargada i 218 d'amplada.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àsia: Tailàndia.

## Referències

* ↑ Banks, 1938. Jour.Fed.Malay States Mus. 18(2):221.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Sivec & Stark, 2010. Illiesia 6(10):99.
* 1 2 3 Ignac Sivec i Bill P. Stark, 2010. Seven new species of Phanoperla (Banks) from Vietnam and Thailand (Plecoptera: Perlidae). Illiesia 2010 6(10):98-112. (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. Arxivat 2022-10-17 a Wayback Machine.