OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Diàleg Republicà

Diàleg Republicà és una candidatura que es presentà a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2017. Va ser creada per Esquerra Republicana de Catalunya per prevenir possibles il·legalitzacions de partits, pel fet que en el temps previ a les eleccions era actiu l'article 155 de la Constitució Espanyola, el president d'ERC, Oriol Junqueras estava a la presó, i bona part dels republicans que havien format part del Govern destituït pel PP havien estat a la presó o estaven exiliats. Integraven la candidaturauna bona part de militants de les JERC, les joventuts del partit. La candidatura es presentava en totes quatre circumscripcions electorals de Catalunya.
El 13 de novembre de 2017, Diàleg Republicà es va inscriure al registre de partits polítics del Ministeri de l'Interior tant al principat com al País Valencià i a les Illes Balears. Les 5.000 signatures requerides corresponents al 0,1% del cens van ser recollides amb la màxima discreció per un grup petit de militants del partit republicà. Malgrat que els membres de la candidatura tenien relació amb ERC, no existia cap relació administrativa entre totes dues candidatures. La seu social del partit es trobava a Mollet del Vallès.
Va ser retirada per la Junta Electoral Central dies abans de les eleccions pels seus vincles amb ERC, que sí que es va poder presentar, tal com estava previst si els partits independentistes no eren il·legalitzats.

## Referències

* ↑ «Un total de 17 candidatures diferents es presenten a les eleccions del 21D». CCMA. Felip Gordillo, 19-11-2017. Arxivat de l'original el 19 de novembre 2017. [Consulta: 19 novembre 2017].
* 1 2 3 «Diàleg Republicà: la candidatura que ha presentat ERC per esquivar la possible il·legalització». Diari ARA. Aleix Moldes, Laia Vicens, 19-11-2017. Arxivat de l'original el 19 de novembre 2017. [Consulta: 19 novembre 2017].
* ↑ «La JEC retira la candidatura Diàleg Republicà, que tiene vínculos con ERC» (en castellà). Europa Press, 19-12-2017. Arxivat de l'original el 25 d’abril 2021. [Consulta: 25 abril 2021].
* ↑ «ERC retira la candidatura de Diàleg Republicà de la cursa electoral». Ara.cat. Arxivat de l'original el 2017-12-22 [Consulta: 21 desembre 2017].
# Berdeniella ordesica

Berdeniella ordesica és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa: Espanya.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Wagner, R., 1978. Neue europaische Psychodiden (Diptera: Psychodidae). Senckenbergiana Biologica 58(3-4): 157-170.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Zur Situation der Gattung Berdeniella (Vaillant, 1976) in Europa (alemany)
* ↑ M. Esteban i B. Sanchiz, 1997. Descripción de nuevas especies animales de la península Ibérica e islas Baleares (1978-1994): tendencias taxonómicas y listado sistemático. Graellsia, 53: 111-175. «PDF». Arxivat de l'original el 2012-07-06. [Consulta: 19 febrer 2012].
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ PESI (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Castell de Schoenfels

El castell de Schoenfels (en luxemburguès: Schlass Schëndels; en francès: Château de Schoenfels), amb una història que data del segle xii, és un dels castells de l'anomenada Vall dels Set Castells al centre de Luxemburg. Està situat al poble de Schoenfels al cantó de Mersch.

## Història

El castell sembla haver estat construït per Friedrich de Schonevels el 1292. Mitjançant matrimonis, posteriorment va pertànyer a les famílies d'Ansembourg i Sanem. Al segle xvi, Henri Schloeder de Lachen es va convertir en el propietari i Senyor de Schoenfels i Busbach. El 1683, els francesos van destruir les defenses del castell i el 1690 el castell i el poble es va incendiar després d'una disputa entre Theodor von Neunheuser i el Senyor de Brandenbourg. El 1759, Pierre-François de Gaillot de Genouillac va ser nou Senyor de Schoenfels després de casar-se amb Marie-Catherine de Neunheuser. El 1813, el seu fill, François-Romain de Gaillot, va vendre el castell a Jean-Baptiste Thorn-Suttor, governador de la Província de Luxemburg durant el període de Bèlgica (1831-1839). El senador belga Jacques Engler va comprar el castell el 1840 i el va deixar al seu gendre el baró Auguste Goethals que va construir una casa al costat de la torre de l'homenatge. El 1948, l'industrial luxemburguès Camille Weiss va comprar la propietat, però ho va vendre el 1971 a l'Estat luxemburguès. La nova residència va ser demolida el 1976.
En finalitzar la seva restauració actual de la torre de l'homenatge, l'Estat té la intenció d'obrir un centre de visitants de la reserva natural de la vall de Mamer i oficines de l'Administració Forestal. Mentrestant, el castell està tancat al públic.

## Galeria

* Vista des del Mamer
* Dibuix de Nicolas Liez (1834) amb la casa senyorial al front, ara demolida.

## Referències

* 1 2 «Château de Schoenfels» (en francès). Arxivat de l'original el 2020-08-10. [Consulta: 1r setembre 2015].
* ↑ «Scierie Goethals,1editor=Industrie.lu» (en francès). [Consulta: 1r setembre 2015].
* ↑ «Commune de Mersch: Solide comme le roc» (en francès). Wunnen magazine, 26-01-2011. [Consulta: 1r setembre 2015].

## Vegeu també

* Llista de castells de Luxemburg
# Antonio Ravelo

Antonio Ravelo (Garachico, 2 d'abril de 1940 - Caracas, 15 de febrer de 2014) és un exfutbolista veneçolà, nascut a les Canàries, de la dècada de 1960.
Fou 18 cops internacional amb la selecció de Veneçuela. Pel que fa a clubs, fou jugador, entre d'altres, de Unión Deportiva Canarias.
El seu germà José Ravelo també fou futbolista.

## Referències

* ↑ Falleció exjugador de la vinotinto Antonio Ravelo)
* ↑ Ídolos del Fútbol Venezolano futbolvenezolanoaldia.5u.com
# A Dictionary of Greek and Roman Antiquities

A Dictionary of Greek and Roman Antiquities ("Un diccionari de les antiguitats gregues i romanes"), de William Smith, és una enciclopèdia anglesa que tracta sobre l'antiguitat clàssica. Es va publicar el 1841, amb nombroses reedicions posteriors. Cobreix el dret, la religió, l'arquitectura, les guerres i la vida quotidiana.
Es pot comparar amb altres enciclopèdies de la mateixa època en francès, alemany i italià, com ara el Dictionnaire des Antiquités grecques et romaines (de Charles Victor Daremberg i Edmond Saglio), la Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft (d'August Pauly i Georg Wissowa) i el Dizionario epigrafico di antichità romane (d'Ettore De Ruggiero).

## Edicions

* Edició de 1890, Perseus Project
* Edició de 1870, Google Books
* Edició de 1875 (parcial), LacusCurtius
* Versió facsímil del Dictionary of Greek and Roman Antiquities (edició de 1870) Arxivat 2006-04-09 a Wayback Machine. (anglès)
* Versió del A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (edició del 1875). (anglès)

## Referències

* ↑ Smit, William; William Wayte; G. E. Marindin. Dictionary of Greek and Roman Antiquities. Vol. I. 3a ed.. Londres: John Murray, 1890, p. Introduction.
# Domènec Freixa

Domènec Freixa Batlle (Reus, 18 d'abril de 1886 - 30 de març de 1977) va ser un economista i empresari català.
Estudià economia a la Universitat de Barcelona i milità en el catalanisme polític a la seva ciutat natal. Col·laborà amb articles de temàtica econòmica a publicacions locals: Revista del Centre de Lectura, Butlletí de la Cambra de Comerç, i Avui. Havia publicat, el 1905, articles catalanistes al periòdic Pàtria Nova,un periòdic reusenc de filiació catalanista i republicana. Professionalment es dedicà al comerç i exportació de vins, formant part de diverses companyies locals. Va ser nomenat delegat del govern de la Generalitat a la Cambra Oficial de Comerç i Indústria de Reus el 18 de setembre de 1936. Depurat en la postguerra, va ser elegit president de la Cambra de Comerç reusenca el 1946, càrrec pel que va ser reelegit diverses vegades i que mantingué fins al 1968. Al cessar, va ser nomenat president honorari de l'entitat. El 1948 l'Ajuntament de Reus li atorgà la medalla al Mèrit Municipal, i el 1968, pel Consell de Cambres de l'estat espanyol la Medalla d'or al Mèrit, de les Cambres de Comerç.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 289-290.
# Diàleg del Salvador

El Diàleg del Salvador és un dels Evangelis apòcrifs trobats entre els manuscrits de Nag Hammadi, amb textos predominantment gnòstics. Trobem el text a l'últim dels cinc tractats del Còdex III, escrit en copte, i està molt mutilat, per la qual cosa es fa difícil d'entendre. Les parts llegibles indiquen que el contingut general és un diàleg amb Jesús i un recull de dites, d'una manera semblant a l'Evangeli de Tomàs. Es creu que l'autor o autors s'haurien basat en aquest evangeli per a escriure el Diàleg.

## Contingut

No se sap amb exactitud si el títol és originari o és obra d'un recopilador o autor secundari. El text presenta salts i incoherències en la seva redacció, cosa que fa pensar que l'autor va barrejar diverses fonts anteriors. En conjunt, l'escrit pretén probablement explicar en una mena de catecisme doctrinal, encara que no té un discurs teològic elaborat, la interpretació gnòstica del baptisme i de la salvació, i explica l'escatologia en què han de creure els gnòstics. Instrueix també al lector en el què anomena "ordre de salvació" proposat pels gnòstics: buscar, trobar, meravellar-se en aquesta vida i a l'altra, governar i descansar en el repòs dels cels.
Aquest Diàleg conté diversos elements identificables: un mite sobre la creació basat en els capítols 1-2 del Gènesis. Una llista cosmològica tradicional i un fragment d'una visió apocalíptica. El redactor final ha introduït al document una exhortació, una oració, i la instrucció típicament gnòstica sobre el pas de l'ànima pel cel.
Cap part del contingut de l'escrit serveix per a indicar-nos de manera segura la seva data de composició, però es pensa que per la seva teologia i per les citacions que fa del Nou Testament, la seva redacció podria ser datada a la segona meitat del segle ii.

## Referències

* ↑ Piñero, Antonio. Todos los Evangelios. Madrid: EDAF, 2009, p. 455-456. ISBN 9788441421665.
# Benvingut a casa

Benvingut a casa (títol original: Welcome Home) és una pel·lícula dramàtica americana dirigida per Franklin J. Schaffner, estrenada l'any 1989. Es tracta de la seva última pel·lícula. Ha estat doblada al català.

## Argument

Gairebé vint anys després de ser declarat "desaparegut en combat" durant la guerra del Vietnam, Jake Robbins torna als Estats Units. Una benedicció per al seu pare, que veu el seu fill ressuscitar d'entre els morts. Un espinós dilema per a la seva vídua, que s'ha tornat a casar i té un fill del seu segon matrimoni. La tensió augmenta quan Jake exigeix ajuda a les autoritats militars per localitzar la dona i al fill que ha deixat a Cambodja.

## Repartiment

* Kris Kristofferson
* JoBeth Williams
* Sam Waterston
* Brian Keith
* John Marshall Jones

## Enllaços externs

* Welcome Home a Internet Movie Database (anglès)
* Benvingut a casa a Box Office Mojo (anglès)
* Benvingut a casa a Rotten Tomatoes (anglès)
* AFI Catalog

## Referències

* ↑ «Benvingut a casa». esadir.cat.
* ↑ «Welcome Home». The New York Times.
# Bernardo de Troncoso y Martínez del Rincón

Bernardo de Troncoso y Martínez del Rincón (Ciudad Rodrigo, 3 de setembre de 1715 - Palma, 23 de desembre de 1804) fou un militar espanyol, tinent general dels Reials Exèrcits i capità general de Mallorca a finals del segle xviii.
Fill de militars, va ingressar a l'Exèrcit com a cadet en 1734. Va participar en la Guerra d'Itàlia de la dècada del 1740, participant en els atacs a Savoia, País Niçard, en el setge de Cuneo, l'atac a Màntua i la presa d'Alexandria. També va participar en la guerra de Portugal de 1762-1763. En 1770 ascendí a coronel i participà en l'expedició a Alger. En 1776 ascendí a brigadier i participà en el setge de Gibraltar fins que en 1780 fou destinat a l'Havana com a inspector de provisions. D'abril a novembre de 1785 fou governador interí de Cuba, de 1786 a 1789 fou governador interí de Veneçuela i en 1789 fou ascendit a mariscal de camp. El 14 de juliol de 1789 fou nomenat governador i capità general de Guatemala, càrrec que va ocupar fins al 25 de maig de 1794.
Ascendí a tinent general en 1791 i en 1798 fou destinat a Mallorca. Com a oficial de major graduació fou nomenat capità general interí quan va marxar Gregorio García de la Cuesta fins a l'arribada de Juan Joaquín de Oquendo y Gil. Va morir a Palma el 23 de desembre de l'any 1804 i fou sebollit a l'església de Sant Francesc de Palma.

## Referències

* ↑ Apuntes para la historia de la isla de Cuba
* ↑ Domingo Juarros Compendio de la historia de la ciudad de Guatemala, Volumen 1, p. 273
* ↑ Bernardo de Troncoso y Martínez del Rincón, Real Academia de la Historia
# Zoharita

La zoharita és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany al grup de la djerfisherita.

## Característiques

La zoharita és un sulfur de fórmula química (Ba,K)₆(Fe,Cu,Ni)₂₅S₂₇. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2017. Cristal·litza en el sistema isomètric. És l'anàleg ferro de l'owensita, i de bari de la gmalimita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersman, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscú (Rússia), amb el número de registre: 4959/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta als afloraments de Halamish, situats a Tamar (Districte del Sud, Israel). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Zoharite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 juny 2021].
# Adivine su vida

Adivine su vida va ser un concurs de televisió, emès per TVE en la temporada 1960-1961.

## Mecànica

Versió espanyola del concurs estatunidenc What's My Line?, emès per la cadena CBS entre 1950 i 1975, els concursants, amb els ulls embenats, havien d'endevinar la professió d'un personatge a través de les 18 preguntes que li formulaven i a les quals només podia respondre amb un simple sí o no. En cas de no encertar, es realitzava una anomenada a un teleespectador, que prèviament hagués escrit sol·licitant la seva participació, perquè tingués opció a endevinar l'enigma. El seu premi consistia en 18.000 pessetes.

## Equip

El programa, patrocinat per la marca Nescafé, va comptar amb els guions i la producció de Federico Gallo Lacárcel. La presentació va ser a càrrec de Estanis González, sent el moderador Juan Felipe Vila San Juan. Entre l'equip de col·laboradors hi havia Luis Miravitlles Torras, Manuel del Arco i José María García Gastón.

## Referències

* Fitxa a IMDb
* Historia de TVE. Diario ya, 1986. Página 187 Arxivat 2007-08-03 a Wayback Machine.
* Adivine su vida, el primer concurso desde Miramar
* 50 años de TVE. Lorenzo Díaz. Alianza Editorial, 2006. Página 99.
* Informació sobre el programa
* La Vanguardia, 21 d'octubre de 1960
# Districte d'Alca

Alca (del quítxua allqa, «marró»; o bé d' awqaq, «soldat» o «guerrer») és un dels deu districtes que conformen la província de La Unió al departament d'Arequipa al sud del Perú. A l'inici Alca pertanyia al departament de Cuzco, posteriorment es va incorporar al departament d'Arequipa. El districte va ser creat mitjançant Decret del 4 de maig de 1835, al govern del President Luis José de Orbegoso. La capital homònima, Alca, és a 2.750 msnm i a una hora per carretera des de Cotahuasi. Comprèn els Annexos de Cahuana, Ayahuasi, Huillac i Yumasca; així com els caserius de Lucha, Ticnay i Chucmay.
Des del punt de vista jeràrquic de l'Església catòlica forma part de la Prelatura de Chuquibamba a l'Arquebisbat d'Arequipa.

## Sociolingüística

Els habitants del districte són majoritàriament ciutadans indígenes d'ascendència quítxua. El quítxua és la llengua materna de la majoria de la població (78,33%) va aprendre a parlar durant la infància, el 20,69% dels residents van començar a parlar en castellà (cens del Perú de 2007).

## Autoritats municipals

* 2019-2022
** Alcalde: Antonio Dionicio Castro Flores.
* 2015-2018
** Alcalde: JOSE ALBERTO LOAYZA CALDERON, d' AREQUIPA RENACE (AR).
** Regidors: ESTELA ROSA FALCON PACHECO (AR), ELIAS TITO LAZARO (AR), FIDEL DIONICI HUAMANI FLORS (AR), Pedro FABIO Barrios Mayor (AR), Isidro ALBERTO HUAMANI QUISPE (Força Arequipeña).
* 2011-2014
** WILDOR RAMON RUBIO ARGÜELLES.
* 2007-2010
** Alcalde: Benjamín Barrios Bellido.

## Vegeu també

* Organització política del Perú

## Referències

* ↑ Portal del Estado Peruano MD - ALCA
* ↑ «Portal Gilat». Arxivat de l'original el 24 d'octubre de 2013. [Consulta: 4 juny 2010].
* ↑ Conferencia Episcopal Peruana, Jurisdicciones eclesiáticas-
* ↑ inei.gob.pe Arxivat 2013-01-27 a Wayback Machine. INEI, Peru, Censos Nacionales 2007, Frequencias: Preguntas de Población: Idioma o lengua con el que aprendió hablar (castellà)
* ↑ «JNE Autoridades regionales y municipales». Arxivat de l'original el 2013-11-03. [Consulta: 22 juny 2022].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
* INEI Perú
# Dou Shumei

Dou Shumei (22 d'abril de 1982) és una esportista xinesa que va competir en judo, guanyadora d'una medalla de plata al Campionat Asiàtic de Judo de 2007 en la categoria de –63 kg.

## Palmarès internacional

Campionat Asiàtic :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2007 | Kuwait ( Kuwait) | 2 | –63 kg |

## Referències

* ↑ Dou Shumei en Judoinside.com (anglès)
# Beilicat

Un beilicat (beylik o beglik, de bey o beg, 'bei', i lik, adjectiu relatiu) fou un antic títol i territori turcman.
Un bei era equivalent a l'àrab emir i la gabella, per tant, a emirat. El beilicat designa tant el títol com el territori sotmès a l'autoritat d'un bei. Per extensió, més endavant va designar un govern administratiu dotat d'una certa autonomia administrativa. Els diversos emirats turcmans de l'Àsia Menor foren anomenats beilicats i quan van passar a domini otomà foren anomenats sandjak-beylikleri, dels que van sorgir els beglerbegis. Al segle xv, les regions dels Balcans que reconeixien la sobirania otomana però amb total autonomia interior foren anomenades beilicats (per exemple el del Danubi, el d'Eflak, el de Bogdan, i el d'Erdel). Més tard foren beilicats les regions amb autonomia com Sisam (Samos) i Bulgharistan (Bulgària).

## Vegeu també

* Beilicats d'Anatòlia
# Beugnâtre

Beugnâtre és un municipi francès situat al departament del Pas de Calais i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 129 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Beugnâtre era de 129 persones. Hi havia 43 famílies de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 12 parelles sense fills, 15 parelles amb fills i 8 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 46 habitatges, 42 eren l'habitatge principal de la família, 3 eren segones residències i 1 estava desocupat. 45 eren cases i 1 era un apartament. Dels 42 habitatges principals, 29 estaven ocupats pels seus propietaris i 14 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 7 tenien tres cambres, 15 en tenien quatre i 20 en tenien cinc o més. 41 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 22 habitatges hi havia un automòbil i a 18 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Beugnâtre el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 12 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 8 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 8 |
| 8 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 8 |
| 4 | 25 a 29 | 8 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 12 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 16 |
| 8 | 5 a 9 | 4 |
| 12 | 0 a 4 | 8 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 66 persones, 46 eren actives i 20 eren inactives. De les 46 persones actives 42 estaven ocupades (25 homes i 17 dones) i 4 estaven aturades (4 dones i 4 dones). De les 20 persones inactives 7 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 9 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de serveis.
L'any 2000 a Beugnâtre hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Equipaments sanitaris i escolars

El 2009 hi havia una escola elemental integrada dins d'un grup escolar amb les comunes properes formant una escola dispersa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Beugnâtre a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Beugnâtre a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Cases Esteva

Les Cases Esteva formen un conjunt de quatre habitatges, en el carrer Pi i Margall de Palafrugell (Baix Empordà), que està inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Són dos edificis unitaris entre mitgeres i amb cantonada entre els carrers de Begur i Pi i Margall. La façana principal es troba orientada a aquest últim carrer i té dues façanes idèntiques, de composició simètrica. Cadascuna d'elles és formada per planta baixa i un pis, i consta de dos habitatges. Té, a la planta baixa, les dues portes d'accés centrades, d'arc inspirat en el de ferradura; aquest arc presenta en el pla exterior un interessant treball de ferro de temàtica floral. Al costat de cada una de les portes, als extrems de la façana, s'obre una finestra coronella d'inspiració gòtica d'arc trilobulat i guardapols amb relleus d'interès. Al primer pis hi ha quatre balcons amb una única barana, dividida en el centre per separar els dos habitatges. El voladís se sosté sobre set cartel·les decorades amb motius vegetals. Les obertures, rectangulars, tenen com a element decoratiu més remarcable un senzill guardapols motllurat amb decoració de tipus gòtic. Entre els balcons i el ràfec s'obren quatre petites cambres d'aire de forma trilobulada emmarcada per un cercle. El coronament, unitari per als quatre habitatges, és un interessant ràfec sobresortint de maó i teula.

## Història

Hi ha utilització de molts elements d'inspiració medieval combinats amb altres del vocabulari modernista.
Les cases Esteve van ser bastides l'any 1906 pel mestre d'obres Miguel Mundet.

## Referències

* «Cases Esteva». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 abril 2012].
# Artaxes

«Artaxes o Artàxies» té aquests significats:
* Geografia:
** riu Artaxes, a Armènia
* Història:
** Artaxes I d'Armènia 189-159 aC (200-189 sparapet o estrateg)
** Artaxes II d'Armènia 33-20 aC
# Aaron Tshibola

Aaron Tshibola (2 de gener de 1995) és un futbolista professional congolès que juga com a centrecampista pel Hatta Club.

## Referències

* 1 2 «A. Tshibola: Summary». Perform Group. [Consulta: 14 juny 2019].