OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pista d'Hortoneda

La Pista d'Hortoneda és una pista rural del poble d'Hortoneda, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, actualment pertanyent a Conca de Dalt, al Pallars Jussà.
Arrenca de la mateixa Hortoneda, des d'on va a buscar el barri de Segalars, des d'on s'adreça a llevant, però fent força girades per adequar-se al terreny, molt muntanyós. Passa pel nord del Serrat de la Feixa i poc després també pel nord de les Costes del Serrat de Fosols, i va a travessar la llau de Segan pel pont del Revolt de la Llau de Segan. Emprèn cap al nord per l'Obaga de la Mitgenca, fins que travessa la llau de la Mitgenca, passa per la Solana d'Esgrasses i les Obagues de Senllí, on torna a emprendre cap a llevant, deixant Casa Senllí i tota la partida de Senllí al nord. Resseguint les Obagues de Senllí, travessa la llau de la Font de Montsor, deixa al sud la Solana de la Font de Montsor, travessa el barranc de la Creu i, després d'un revolt per pujar a la carena de la Serra de Coll de Neda arriba al Coll de la Creu, on troba l'arrencament cap al nord de la Pista vella de Baiarri.
Continua pel Mal Graó i les Costes de Baiarri, i arriba a la Coma de Perauba, on la pista ha d'entrar molt a dins de la profunda vall, per sota de les Baürtes, per tal de tornar a sortir quasi a la mateixa alçada per la banda oposada de l'arribada, passant sota els Feixancs de Penalta. En el moment de travessar, al fons de la vall, la llau de Perauba, la pista té sobre seu, al sud-est, la Torre de Perauba. Després passa per damunt dels Trossos de la Font de Perauba i va a buscar, cap al nord-est, la llau de Sant Pere i la Casa de les Feixes. A continuació, la pista continua cap al nord per tal d'anar a cercar l'extrem nord de la Serra del Pi; un cop superada, quan la pista torna a adreçar-se cap al sud-est, acaba el seu recorregut enllaçant amb Pista de Boumort i la Pista dels Masos de la Coma.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Pont Vell de Vizela

El Pont Vell de Vizela és a la freguesia de Sâo Joâo de Caldas de Vizela, municipi de Vizela, districte de Braga, a Portugal.
Es tracta d'un antic pont romà. Està classificat com a Monument Nacional des del 1910.(2)

## Referències

* ↑ Direção-Geral do Património Cultural. «Ponte Velha de Vizela, sobre o Vizela».
* ↑ «Uma população que se urbaniza, Uma avaliação recente - Cidades, 2004». Instituto Geográfico Português. Arxivat de l'original el 2007-09-27. [Consulta: 24 juny 2009].
# Pont de Cassibrós

El Pont de Cassibrós és un pont al municipi de Vall de Cardós (Pallars Sobirà) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Pont romà sobre la Noguera de Cardós, d'una sola arcada de mig punt. Formen l'arc lloses pissarroses primes i molt llargues disposades radialment com a dovelles. La resta d'aparell, també de pissarra, és de dimensions més reduïdes, i està tot travat amb morter. La construcció s'assenta directament sobre la roca que emergeix a costat i costat del riu.
Formava part de l'antic camí de Cassibrós.

## Referències

* 1 2 «Pont de Cassibrós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].
# Pont de Cavaloca

El Pont de Cavaloca és una obra de Cabassers (Priorat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Pont d'un sol ull, sobre el barranc de Cavaloques, de tres metres d'amplada i bastit amb pedra lligada amb morter de calç, malgrat que la volta sembla sostenir-se únicament per la pressió de les pedres de la volta. El pont és mancat de baranes i d'empedrat. L'arcada, apuntada, pren bon suport als costats rocosos.

## Història

L'època de construcció és incerta. El pont forma part del camí de bast de Cabassers a la Vilella Baix, apartat de la ruta del camí ral, sobre el que hi ha el pont de Cabassers, de tal manera que la connexió entre ambdues construccions sembla remota.
Avui el camí és pràcticament abandonat, com el pont, situat en un paratge d'una gran bellesa, avui malmès pel foc.

## Referències

* 1 2 3 «Pont de Cavaloca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2018].
# Problema del flux màxim

En optimització i teoria de grafs, el problema de flux màxim serveix per trobar la quantitat màxima de flux que pot passar per una xarxa de flux, des d'una sola font fins a un sol pou.
El problema de flux màxim pot ser vist com un cas especial d'altres problemes de xarxes més complexes, com ara el problema de circulació. El valor màxim d'un flux s-t és igual a la capacitat mínima d'un tall s-t a la xarxa, tal com demostra el teorema de flux màxim tall mínim.

## Definició matemàtica

Sigui $\scriptstyle N=(V,E)$ una xarxa en què els vèrtexs $\scriptstyle s,t\in V$ són la font i el pou de $\scriptstyle N$, respectivament.
    La capacitat d'una aresta ve donada per la funció $\scriptstyle c:E\to \mathbb {R} ^{+}$, denominada $\scriptstyle c_{uv}$ o $\scriptstyle c(u,v)$. Representa la quantitat màxima de flux que pot passar a través de l'aresta.
    El flux ve donat per la funció $\scriptstyle f:E\to \mathbb {R} ^{+}$, denominat $\scriptstyle f_{uv}$ o $\scriptstyle f(u,v)$, i subjecte a les següents restriccions:
       1. $\scriptstyle f_{uv}\leq c_{uv}$, per cada $\scriptstyle (u,v)\in E$ (restricció de capacitat)
       2. $\scriptstyle \sum _{u:(u,v)\in E}f_{uv}=\sum _{u:(v,u)\in E}f_{vu}$, per cada $\scriptstyle v\in V\setminus \{s,t\}$ (conservació del flux)
    El valor del flux es defineix com $\scriptstyle |f|=\sum _{v\in V}f_{sv}$, on $\scriptstyle s$ és la font de $\scriptstyle N$. Representa la suma total de flux que passa des de la font fins al pou.
El problema de flux màxim pretén maximitzar $\scriptstyle |f|$, és a dir, enviar tant flux com sigui possible des de $\scriptstyle s$ fins $\scriptstyle t$.
# Pou de la Caseta de Miralles

El Pou de la Caseta de Miralles, també anomenat del Dilluns o Pouet de Gasparó, és un pou de neu situat al terme de Xixona, l'Alacantí. Es troba a la Serra de la Carrasqueta. Es considera que va ser construït al segle xix.

## Localització

L'accés tradicional es realitzava des de la carretera d'Alcoi a Xixona, numerada com N-340. Al punt quilomètric 119,5 ix un camí carreter cap a l'oest que passa pels masos de Sant Ignasi, de Brossa i del Niño. El pou s'hi troba entre estos dos últims i sobre el camí. El pou queda prop del límit amb el terme d'Ibi. Cal assenyalar que amb dates de 2007, la carretera estava renumerada com CV-800 i el punt quilomètric era el 781.

## Descripció

Es tracta d'una nevera de planta circular amb pou. El seu diàmetre és de nou metres. Està excavada en un pendent, de manera que per la part més fonda fa 6,6 metres des del punt més alt dels murs existents, mentre que de l'altra banda, la menys fonda, només en fa que 5,5 metres. No tota la fondària prové de l'excavació, ja que sobre el nivell del terreny original es va alçar un mur circular d'uns dos metres d'alçada i 70 centímetres de gruix. La capacitat del pou era de 350 metres cúbics, però va resultar parcialment reblit.
Els materials de construcció són pedra calcària procedent de l'entorn i de l'excavació. El vessant va ser atalussat. El mur sobre el sòl presenta quatre portes d'1,20 m d'amplària, orientades al NE, SE, SO i NO, les quals no conserven les seues llindes superiors. A més, no es conserva cap indici de voltes i trespols que el tancaren per dalt. Els tècnics de la Generalitat Valenciana suposen que no seria amb volta de maçoneria, sinó que potser fora amb un sostre de bigues, canyís i teula.
Els materials de construcció i l'origen són pedra calcària de l'entorn i de l'excavació del depòsit. El mur sobre el terra original es va fer amb maçoneria en sec i morter.
Tot i que no presenta pròpiament elements accessoris, a la zona inferior del depòsit s'hi troben abancalaments, un aljub i una edificació rural (la Caseta de Miralles), a la vora del camí carreter.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Secció 2a. Béns de rellevància local - Patrimonio Cultural y Museos - Generalitat Valenciana». [Consulta: 9 setembre 2022].
* ↑ QS:P170,Q5761415, Centro Nacional de Información Geográfica Alternative namesCentro Nacional de Informacion GeograficaAuthority control: Q5761415VIAF: 166690335ISNI: 0000 0001 2206 7618LCCN: n96000646GND: 5244754-6SUDOC: 11270249XWorldCatcreator. «Mapa MTN25-0847c1-2007-Torremanzanas La Torre de les Macanes», 2007. [Consulta: 9 setembre 2022].
# Pou de la Cometa

El Pou de la Cometa és un pou al nucli de la Granadella (les Garrigues) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Pou fet a partir de grans blocs de pedra ben escairats. És una construcció senzilla on s'ha deixat la pedra vista; és un arc de mig punt amb contraforts molt gruixuts als laterals. El remat tant als laterals com al centre de l'arc són unes esferes també de pedra posades dalt de dos blocs petits posats de forma decreixent i que funcionen com a base. És un conjunt molt sòlid i d'aspecte pesat. Tot i la importància que suposem que tingué en origen, avui resta enrunat i ple de caixes de bombes i fusells de guerra. Està mig tapat i només es fa visible per la construcció superior de blocs de pedra repicats i ben treballats.

## Referències

* 1 2 «Pou de la Cometa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 febrer 2016].
# Portada/article novembre 23
## Triceratop

El triceratop (Triceratops, "cara amb tres banyes" del grec tri/τρι-, 'tres'; ceras/κέρας, 'banya' i -ops/ωψ, 'cara') és un dinosaure ceratòpsid herbívor que va viure durant el Maastrichtià tardà del Cretaci superior, fa entre 68 i 65 milions d'anys, en el que avui en dia és Nord-amèrica. Fou un dels últims gèneres de dinosaure a aparèixer abans de la gran extinció del Cretaci-Paleogen. A causa del fet que presenta un gran collar ossi i tres banyes sobre el seu gran cos suportat per quatre potes, i que té certes similaritats amb els rinoceronts moderns, el triceratop és un dels dinosaures més fàcilment reconeixibles. Tot i que compartia el seu hàbitat i era depredat pel tiranosaure, no és clar si els dos s'enfrontaven, com es mostra habitualment a pel·lícules, documentals, llibres de dinosaures per nens i molts dibuixos animats.
# Premis Pulitzer de 1939

Els següents són els Premis Pulitzer de 1939.

## Premis de periodisme

* Servei públic:
** Miami Daily News per a la seva campanya de destitució de la Comissió Municipal de Miami.
** Menció honorífica al Waterbury Republican (Connecticut) per "exposició de la corrupció municipal".
* Informació:
** Thomas Lunsford Stokes, de la Scripps-Howard Newspaper Alliance, per la seva sèrie d'articles sobre la suposada intimidació de treballadors de la Works Progress Administration a Pennsilvània i Kentucky durant unes eleccions. Els articles es van publicar a The New York World-Telegram.
* Corresponsalia:
** Louis P. Lochner de l'Associated Press pels seus reportatges des de Berlín.
* Redacció Editorial:
** Ronald G. Callvert de The Oregonian (Portland, Oregon) pels seus escrits editorials distingits durant l'any, com ho mostra l'editorial titulat "My Country 'Tis of Thee".
* Caricatura Editorial:
** Charles G. Werner del Daily Oklahoman per "Nomination for 1938".

## Premis de lletres i drama

* Novel·la:
** The Yearling de Marjorie Kinnan Rawlings (Scribner).
* Drama:
** Abe Lincoln in Illinois de Robert E. Sherwood (Scribner).
* Història:
** A History of American Magazines (Una història de revistes americanes) de Frank Luther Mott (Harvard Univ. Press).
* Biografia o autobiografia:
** Benjamin Franklin de Carl Van Doren (Viking Press).
* Poesia:
** Selected Poems (Poemes seleccionats) de John Gould Fletcher (Farrar).

## Referències

* ↑ «Community shares Daily News' pride in award of highest Pulitzer Prize». Miami Daily News, May 2, 1939. (Part 2 of article)
* ↑ AP «Pulitzer award winners speak in radio broadcast». St. Louis Post-Dispatch. AP, May 2, 1939.
* ↑ «Our cartoonist is rewarded». The Daily Oklahoman, May 2, 1939. (Part 2 of article)

## Enllaços externs

* Premis Pulitzer de 1939
# Principi KISS

El principi KISS és un principi que determina que la majoria dels sistemes funcionen millor si es manté la senzillesa per sobre de la complexitat. És un objectiu clau en el disseny que intenta evitar qualsevol complexitat innecessària.
És un acrònim de la locució anglesa «Keep it simple, stupid!», que es podria traduir com a «mantén-ho simple, ruc!». A l'inici. existeixen altres variacions, incloent-hi «keep it stupid simple», «keep it short and simple», «keep it simple or be stupid» o «keep it simple and straightforward». La sigla va ser encunyada per primera vegada per Kelly Johnson, enginyer en cap al Lockheed Skunk Works (creadors dels avions espies Lockheed U-2 i SR-71 Blackbird, entre molts d'altres). Johnson va demanar al seu equip d'enginyers que l'avió que estaven dissenyant havia de ser reparable per un mecànic mitjà directament en el camp de batalla sota condicions de combat només amb un joc d'eines estàndard. Per tant, el mot «estúpid» es refereix a la relació entre les coses que es trenquen i la sofisticació necessària per a arreglar-les. L'acrònim és usat per la Força Aèria dels Estats Units d'Amèrica i en el camp del desenvolupament de programari.

## Referències

* ↑ «La navalla d'Occam o el principi de simplicitat». Maneres de viure. Arxivat de l'original el 2020-02-23. [Consulta: 23 febrer 2020].
* ↑ «Keep it Simple Stupid». The Jargon File, version 4.4.7. [Consulta: 11 abril 2009].
* ↑ «Kiss principle definition by MONASH Marketing Dictionary». Dictionary.babylon.com, 18-11-1994. Arxivat de l'original el 2010-04-05. [Consulta: 18 abril 2010].
* ↑ Ram B Misra (2004), Global IT Outsourcing: Metrics for Success of All Parties, Journal of Information Technology Cases and Applications; volume 6 issue 3, page 21. Online version
* ↑ Ben R. Rich, Clarence Leonard (Kelly) Johnson 1910—1990: A Biographical Memoir Arxivat 2012-10-21 a Wayback Machine. 1995, National Academies Press, Washington DC

## Enllaços externs

* «Kiss What does KISS stand for?» (en anglès). Arxivat de l'original el 2011-09-21. [Consulta: 27 novembre 2011].
# Presa Kammanassie

La presa Kammanassie és una presa de gravetat situada al riu Kammanassierivier, prop de De Rust, Cap Occidental, Sud-àfrica. Es va establir l'any 1923. L'objectiu principal de la presa és proporcionar aigua per al reg, i el seu potencial de perill s'ha classificat alt (3).

## Història

Després de la pluja sense precedents i la inundació acompanyada de 1916 a Sud-àfrica (després d'un llarg període de sequera), es va aprovar una legislació especial per donar auxili a les víctimes tant de la sequera com de les inundacions. El Departament de Regadiu es va dedicar a una política activa de desenvolupament continu, i això ha portat a la construcció d'una sèrie de grans preses amb alçades de cresta superiors als 20 m. Aquests inclouen la presa Hartbeespoort, el llac Mentz, la presa Tygerpoort, la presa Kammanassie, la presa Grassridge i el llac Arthur.

## Referències

* ↑ Turton, A.R.. University of Pretoria. A Hydropolitical History of South Africa's International River Basins (en anglès), 2004, p. 48. ISBN 1 77005 042 6.
* Llista d'embassaments sud-africans del Departament d'Afers de l'Aigua i Forestal (Sud-àfrica)
# Pterolebias

Pterolebias és un gènere de peixos de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Taxonomia

* Pterolebias hoignei (Thomerson, 1974)
* Pterolebias longipinnis (Garman, 1895)
* Pterolebias phasianus (Costa, 1988)

## Referències

* ↑ Animal Diversity Web (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)

## Bibliografia

* Costa, W.J.E.M.: Rivulidae (South American Annual Fishes). planes 526-548. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil, any 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pollack

Pollack és el nom dels següents personatges:
* Andrea Pollack (Schwerin, República Democràtica Alemanya, 1961 – Berlin, 2019), nedadora alemanya
* Eddie Pollack (1899 - 1955), saxofonista nord-americà de jazz
* Sydney Pollack (Lafayette, 1934 - Los Angeles, 2008), actor, director i productor de cinema estatunidenc
Viccionari
# Proasellus orientalis

Proasellus orientalis és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Hàbitat

És una espècie demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa: a prop de Ljubljana (Eslovènia).

## Referències

* ↑ Dudich, E., 1925. Systematische Studien an italienischen Aselliden. Annales Musei Nationalis Hungarici 22: 281-301.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Sket, B., 1965. Subterrane Asellus-Arten Jugoslaviens (Crustacea, Isopoda). Acta Musei Macedonici Scientiarum Naturalium 10: 1-26.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ SeaLifeBase (anglès)
* ↑ World Marine, Freshwater and Terrestrial Isopod Crustaceans Database (anglès)
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.
# Pont Adolphe

El pont Adolphe és un pont que uneix el Boulevard Royal de la ciutat vella de Luxemburg amb l'avinguda el barri de l'estació per sobre el riu Péitruss. Obra de Paul Séjourné i Albert Rodange acabada el 1903, va ser durant més de mig segle el pont de pedra de més llum del món.
Va ser batejat en honor del gran duc Adolf, que va regnar de 1890 a 1905 i va ser el primer a no portar el títol en unió personal amb altres territoris. Popularment se'l coneix com a Nei Bréck (Pont Nou) per comparació amb el pont vell que seria la Passerelle, construïda quatre dècades abans.
El pont té 153 metres de llarg que inclouen un arc doble (o sigui, dos arcs en paral·lel) de 84,55 metres de llum a 42 metres sobre el nivell del riu. Només per aquests dos arcs van caldre 2.850 metres cúbics de pedra arenisca de la pedrera de Gilsdorf. Sobre els arcs principals hi ha a cada costat dues sèries de quatre arcs secundaris de 5,4 metres de llum per suportar el tauler. El pont continua amb un doble arc de 21,60 metres de llum a cada vessant de la vall.
Els dos arcs, separats 6 metres entre ells, tenen secció de 6,12 metres d'ample per 2,16 de gruix a l'arrencada i de 5,32 d'ample per 1,44 de gruix a la clau.
El tauler del pont és de formigó i originalment tenia una amplada de 16 metres, que es van ampliar a 17,20 el 1962 i s'estan ampliant actualment a 18,70.
El govern luxemburguès va iniciar la promoció del pont el 1896 per unir la vila vella de Luxemburg amb els nous barris situats al voltant de l'estació, ja que l'única unió en aquell moment era la Passerelle, que datava del temps de la fortalesa de Luxemburg i tenia una amplada de només 5,5 metres. El projecte fou encarregat a l'enginyer luxemburguès Albert Rodange, però un cop presentat i davant de la mida i la complexitat de l'obra el govern va decidir encomanar la col·laboració d'un expert estranger en grans voltes, Paul Séjourné. Séjourné va fer diferents canvis al projecte, el més important dels quals va ser la divisió de l'arc en dos arcs bessons (o sigui, fer dos arcs més estrets un al costat de l'altre en comptes d'un sol arc molt més ample). Això va suposar alguns avantatges importants:
* La reducció del volum d'obra de pedra total dels arcs i dels estreps.
* Una reducció molt important de la quantitat de fusta necessària per als cindris, ja que en fer dos arcs iguals es podia fer un sol cindri molt més estret que s'aprofitava dos cops.
* L'espai entre els dos arcs es podia aprofitar per fer-hi passar canalitzacions.

## Notes

* ↑ Està previst que les obres acabin el 2017

## Referències

* 1 2 3 «Historique du Pont Adolphe». Portail des Ponts et Chaussées - Grand Duché de Luxembourg. Arxivat de l'original el 5 de juliol 2017. [Consulta: 9 juliol 2015].
* ↑ «Adolphe Bridge». Portail du Développement durable et des Infrastructures - Grand-Duché de Luxembourg. Arxivat de l'original el 9 de juliol 2015. [Consulta: 9 juliol 2015].
# Protoenstatita

La protoenstatita és un mineral de la classe dels silicats que pertany al subgrup dels ortopiroxens.

## Característiques

La protoenstatita és un piroxè, un inosilicat de fórmula química Mg₂Si₂O₆. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2016, sent publicada per primera vegada el 2017. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Va ser descoberta a les Oregon Sunstone, una varietat de labradorita, amb una inusual coloració pleocroica/dicroica de color vermell a verd. Els nanocristalls orientats cristal·logràficament de protoenstatita i clinoenstatita en associació amb nanocristalls de coure són els responsables de la inusual coloració verda i "síndria" d'aquesta pedra preciosa.
Els exemplars que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservats a les col·leccions mineralògiques del museu de geologia del departament de geociència de la Universitat de Wisconsin-Madison, amb els números de catàleg: uwgm 3538 i uwgm 3539.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Dust Devil, a la localitat de Plush, dins el Comtat de Lake (Oregon, Estats Units), tractant-se de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Protoenstatite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 juny 2021].
# Protoeslau

El protoeslau és l'antic idioma comú de tots els pobles eslaus, derivat al seu torn de l'idioma indoeuropeu. Es va parlar abans del segle vii. Del protoeslau van sorgir l'antic eslau eclesiàstic i altres llengües eslaves. No s'han trobat testimonis escrits del protoeslau, per la qual cosa s'ha reconstruït mitjançant la comparació entre les llengües eslaves més antigues i altres llengües indoeuropees.

## Origen

D'acord amb alguns càlculs, la llengua protoeslava es va desenvolupar entre el I i el II mil·lenni aC. Existeix controvèrsia oberta sobre si el protoeslau es va separar directament del protoindoeuropeu, o si ho va fer amb posterioritat de la branca protobaltoeslava.
Al llarg de la seva existència (probablement uns 2000 anys) el protoeslau va patir diversos canvis. Al segle V o VI algunes tribus eslaves van començar a emigrar. Aquestes migracions van suposar la ruptura del protoeslau. Els búlgars van formar el seu primer imperi en l'any 681, i a la fi del segle ix, el dialecte búlgar que es parlava a Salònica va ser registrat per primera vegada, i donà lloc, a la literatura, al que s'ha conegut com a "antic eslau eclesiàstic". Aquesta llengua no es pot considerar com a protoeslava, ja que es va escriure per primer cop almenys dos segles després de la divisió del protoeslau, però està encara prou a prop perquè hi hagués intel·ligibilitat mútua amb els parlants dels altres dialectes eslaus d'aquell temps.