OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kuhlia munda

Kuhlia munda és una espècie de peix pertanyent a la família Kuhliidae.

## Descripció

* Pot arribar a fer 13,4 cm de llargària màxima.
* 10 espines i 10-11 radis tous a l'aleta dorsal i 3 espines i 11 radis tous a l'anal.
* És platejat amb l'aleta caudal de color groc.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i salabrosa, bentopelàgic i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Oceania: Fiji, Vanuatu, Nova Caledònia i Queensland (Austràlia).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Gill T. N., 1861. Synopsis of the subfamily of Percinae. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 13. 44-52.
* ↑ De Vis, C. W., 1884. New Australian fishes in the Queensland Museum. Proceedings of the Linnean Society of New South Wales v. 9 (pt 2): 389-400.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Kuhlia munda» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Randall, J.E. i H.A. Randall, 2001. Review of the fishes of the genus Kuhlia (Perciformes: Kuhliidae) of the Central Pacific. Pac. Sci. 55(3):227-256.
* ↑ Thaman, R.R., T. Fong i A. Balawa, 2008. Ilava Ni Navakavu: Finfishes of Vanua Navakavu, Viti Levu, Fiji Islands. SPRH-FIO Biodiversity and Ethnobiodiversity Report Núm. 4, The University of the South Pacific, Suva, Fiji.
* ↑ David, G., 1985. Pêche de subsistance et milieu naturel: les mangrove de Vanuatu et leur intérêt halieutique. Notes et documents d'océanographie. Mission ORSTOM de Port-Vila, 13:67 p. multigr.
* ↑ Séret, B., 1997. Les poissons d'eau douce de Nouvelle-Calédonie: impications biogéographiques de récentes découvertes. Mém. Mus. natn. Hist. nat. 171:369-378.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Kailola, P.J., 1987. The fishes of Papua New Guinea: a revised and annotated checklist. Vol. II Scorpaenidae to Callionymidae. Research Bulletin Núm. 41, Research Section, Dept. of Fisheries and Marine Resources, Papua Nova Guinea.
* ↑ Marquet, G., B. Séret i R. Lecomte-Finiger, 1997. Inventaires comparés des poissons des eaux intérieures de trois îles océaniques tropicales de l'Indo-Pacifique (la Réunion, la Nouvelle-Calédonie et Tahiti). Cybium 21(1) suppl.:27-34.
* ↑ Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Khlebni (Stàvropol)

* Per a altres significats, vegeu «Khlebni».
Khlebni (en rus: Хлебный) és un poble (un possiólok) del krai de Stàvropol, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 295 habitants. Pertany al districte rural de Dívnoie.

## Referències

* ↑ «База микроданных Всероссийских переписей населения 2002 и 2010 годов». Arxivat de l'original el 2014-06-09. [Consulta: 28 març 2020].
# Krinítxnoie (Vorónej)

* Per a altres significats, vegeu «Krinítxne».
Krinítxnoie (en rus: Криничное) és un poble de l'óblast de Vorónej, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 606 habitants.

## Referències

* ↑ Расстояние от Херсонского до Россоши
* 1 2 Херсонский хутор на карте
* ↑ Всероссийская перепись населения 2010 года. Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских и сельских населённых пунктов Воронежской области
# Krionerida

Krionerida (grec Κρυονερίδα, normalment transliterat Kryonerida) és antic un municipi a l'interior de l'illa grega de Creta, al peu de les Lefka Ori (Muntanyes Blanques), a la prefectura de Khanià. La capital del municipi és el poble de Vrisses (Vryses). La població és d'uns 2 mil habitants.

## Referències

* ↑ «Vryses - is a Village in Kryonerida in Chania in the Crete Region of Greece. Vrysses is also a Town hall and a Municipal district. | Crete Vacation Rentals». [Consulta: 24 agost 2021].
# Kromskaia

Kromskaia (en rus: Кромская) és un poble de l'óblast de Kursk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 24 habitants. Pertany al districte rural de Fatej.

## Referències

* ↑ «Прогноз погоды в д. Бригадирово (Курская область)». Arxivat de l'original el 2013-09-25. [Consulta: 1r desembre 2019].
# LSU

LSU té els següents significats:
* Universitat Estatal de Louisiana (del seu nom en anglès Louisiana State University), universitat pública de l'estat de Louisiana (Estats Units)
* LSU Tigers (de l'acrònim anterior), nom dels equips d'esports de la Universitat Estatal de Louisiana
* LSU-Baltai Kaunas (de l'acrònim de Lietuvos Sporto Universitetas), club de bàsquet de la ciutat de Kaunas (Lituània)
* Limba Sarda Unificada, proposta de norma d'escriptura per a la llengua sarda
* Llengua de signes uruguaiana, llengua de signes usada pels sords de l'Uruguai
# La Creu de Puig Hortós

La Creu de Puig Hortós és una muntanya de 409 metres que es troba al municipi de Serinyà, a la comarca del Pla de l'Estany.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# La Clusa

«La Clusa» té aquests significats:
* La Clusa (Alts Alps), antic municipi francès, que pertany al municipi del Devolui, al departament dels Alts Alps (regió de Provença – Alps – Costa Blava, França)
* La Clusa (Cuneo), municipi a la regió del Piemont (Itàlia)
* La Clusa d'Amunt, de Dalt o la Clusa Alta, poble de la comuna vallespirenca de les Cluses, a la Catalunya del Nord
* La Clusa d'Avall, de Baix, o la Clusa Baixa, poble de la comuna vallespirenca de les Cluses, a la Catalunya del Nord
* La Clusa del Mig, poble de la comuna vallespirenca de les Cluses, a la Catalunya del Nord
* Castell de la Clusa, conjunt de vestigis històrics del terme comunal de les Cluses (el Vallespir)
* Masia de Sant Romà de la Clusa, edifici del municipi de Castell de l'Areny (Berguedà)
* Molí de la Clusa, edifici al terme municipal de Castell de l'Areny (el Berguedà)
* Roc de la Clusa, muntanya entre els municipis de Castell de l'Areny i de la Nou de Berguedà (el Berguedà)
* Sant Romà de la Clusa, antic poble i parròquia, que en l'actualitat està integrat en el municipi de Castell de l'Areny, al Berguedà
* Santa Maria de la Clusa, església parroquial a la comuna nord-catalana de les Cluses, a la comarca del Vallespir
# La Clusa del Mig

La Clusa del Mig és un poble de la comuna vallespirenca de les Cluses, a la Catalunya del Nord.
És a prop i al nord-oest del centre del terme comunal, a peu de la carretera D900, que passa pel seu costat de ponent. De la Clusa del Mig arrenca la carretera D71b, que segueix quasi paral·lela a l'autopista i porta al poble de la Clusa d'Amunt, o de Dalt. El poble aglutina bona part de la població antiga del terme. Conté la Casa del Comú de les Cluses.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «41-Les Cluses». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatébia-Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Coromines, Joan. «Les Cluses». A: Onomasticon Cataloniae: Els noms de lloc i noms de persona de totes les terres de llengua catalana. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i la Caixa, 1994 (Onomasticon Cataloniae, II A-Be). ISBN 84-7256-889-X.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Les Cluses». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ La Clusa del Mig en els ortofotomapes de l'IGN
# Kurgantaïta

La kurgantaïta és un mineral de la classe dels borats que pertany al grup de la hilgardita. Va ser descrita com un nou mineral l'any 1952, desacreditada com una varietat rica en estronci de la tyretskita l'any 1982 i revalidada i aprovat per l'IMA l'any 2000.

## Característiques

La kurgantaïta és un borat de fórmula química CaSrB₅O$_9$Cl·H₂O. Cristal·litza en el sistema triclínic. Forma nòduls de gra fi, de fins a 4 cm; també es troba en forma d'esferulites de cristalls amb terminacions en forma de falca, de fins a 0,7 mm. La seva duresa a l'escala de Mohs és d'entre 6 i 6,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la kurgantaïta pertany a «06.ED - Tectopentaborats» juntament amb els següents minerals: hilgardita i tyretskita.

## Formació i jaciments

La kurgantaïta apareix en dipòsits marins de sals evaporítiques i doms de sal. Va ser descoberta al mont Kurgan-tau, al dipòsit de B i dom de sal Inder, a Atirau (Província d'Atirau, Kazakhstan), indret del qual n'agafa el nom. També ha estat descrita a dos indrets de Cardwell Parish, al comtat de Kings (Nova Brunswick, Canadà); al dom de sal Chelkar, a la vall Aksai (Província d'Aktobe, Kazakhstan); a Chagman Caka, a la Prefectura de Ngari (Regió Autònoma del Tibet, Xina) i a dos indrets de l'óblast d'Irkutsk (Districte Federal de Sibèria, Rússia).
Sol trobar-se associada a altres minerals com: sylvita, halita, boracita, anhidrita, guix, magnesita, quars, hidroboracita, walkerita, veatchita, szaibelyita, pringleïta i congolita.

## Referències

* 1 2 3 «Kurgantaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 juny 2017].
* ↑ «Kurgantaite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 8 juny 2017].
# Kuntiya

Kuntiya era una regió del país dels kashka, que rebia el nom d'una muntanya, situada prop d'Almina, una fortalesa restablerta pel rei Subiluliuma I.

## Enllaços externs

* Historia y leyes de los hititas (castellà)
# Kurabiedes

Les kurabiedes (grec: κουραμπιέδες) són unes pastes gregues a base de mantega i ametlles, cobertes de sucre. De vegades, un dels ingredients de la massa pot ser metaxà o qualsevol altre brandy. Es mengen en dates senyalades com Nadal o baptismes.

## Vegeu també

* Kurabiye

## Referències

* ↑ Milona, Marianthi (2007). Culinaria Grecia. La cocina griega. Barcelona: Könemann, p. 194. ISBN 9783833134371.
* ↑ Recepta dels kurabiedes. Arxivat 2010-04-20 a Wayback Machine. thursdayfordinner.com (anglès)
# L'últim tirabol

L'últim tirabol és una de les cançons més conegudes i representatives del grup de rock Brams. Aquesta cançó apareix per primera vegada al primer treball discogràfic del grup “Amb el rock a la faixa” (1992), tot i que en discs posteriors també hi apareix. La música va ser composta per Sergi Valero, un dels primers membres del grup i, com en gairebé totes les cançons de Brams, la lletra és de Francesc Ribera "Titot", cantant del grup.

## Significat

La lletra tracta la història d'un jove que mor, en un accident de cotxe, el dia que comença la Patum de Berga. Es tracta d'una lletra molt emotiva que, a més, incorpora clares referències d'alguns elements claus de la festa berguedana. Quan parla de les espurnes de Patum es refereix a les espurnes dels fuets utilitzats en el salt de Maces, amb les Guites i en el salt de Plens.
Dimecres de Patum és un dels dies més importants per als berguedans i les berguedanes. Es fa un cercavila per tota la vila que acompanya la Banda, el Tabal, les Maces, les Guites i els Gegants Vells i que acaba a la plaça de Sant Joan i a la plaça de Sant Pere amb tirabols ben entrada la matinada.
La barana és el mur que hi ha a la plaça Sant Pere des d'on es poden veure amb una bona perspectiva tots els salts de Patum; la barreja és la beguda que se sol beure a Berga els dies de Patum. Es tracta d'una barreja d'anís i moscatell; pel que fa al barret i el mocador nuat, són dos dels elements de vestimenta més característics de la festa.
L'últim salt de Patum seria el diumenge a la matinada, durant els últims tirabols. Una mena de lluita o una cursa de resistència entre la gent que salta a la plaça i la banda de músics dona per finalitzada la Patum, un dels moments més emotius.

## Discografia on hi apareix

La cançó L'últim tirabol apareix en tres discs dels Brams.
| Any | Títol del disc | Observacions |
| 1992 | Amb el rock a la faixa | |
| 1997 | Brams al Liceu | Disc enregistrat en directe el 8 de novembre de 1996 a La Capsa del Prat de Llobregat. |
| 2005 | Sempre Més | Disc enregistrat en directe en el concert de comiat que els Brams van fer a Berga el 7 de maig de 2005. |

## La música

L'estil es podria emmarcar dins del rock, tot i tractar-se d'una melodia lenta, en consonància amb la temàtica de la lletra. En la versió original, el repertori instrumental està compost per bateria, baix, guitarra elèctrica, teclats i veus. En la versió del disc Sempre Més, adicionalment, hi ha saxo tenor i trompeta, a més de comptar amb la participació de la Banda del Memorial Ricard Cuadra, dirigida per Marcel Casellas i amb un arranjament de Sergi Cuenca. En el disc Sempre Més algunes de les estrofes no són cantades per Titot, deixant que se senti la veu del públic.

## Referències

* ↑ Disc Amb el rock a la faixa (1992) del grup Brams
* ↑ «La Patum». [Consulta: juny 2016].
* ↑ «Discografia dels Brams». [Consulta: juny 2016].
* ↑ Disc Sempremés (2005) del grup Brams.

## Enllaços externs

* «Lletra de la cançó L'últim tirabol». [Consulta: juny 2016].
# La rosa blanca (obra de teatre)

* Per a altres significats, vegeu «La Rosa Blanca».
La rosa blanca és un drama en tres actes i en vers, original de Frederic Soler, estrenat al Teatre Romea, el 3 d'octubre de 1867, on aprofundeix en el solc obert per les comèdies de costums.
Repartiment amb els actors que el van estrenar:
* Rita: Francisca Soler
* Lluc: Lleó Fontova
* Daniel: Josep Clucellas
* Damià: Antoni Tutau
* Carlos: Miquel Llimona
* Don Albert: Iscle Soler
* Bartolo: Francisco Carvajal
* Ramon: Anton Comas
* Tano: Ferran Pijoan
* Pagès 1: Josep Maspons
* Pagès 2: Fèlix Urretja

## Edicions

* 3ª ed.: Impremta de Salvador Bonavia. Barcelona, 1909

## Referències

* ↑ «1867. S'inaugura el Teatre Romea de Barcelona amb el drama La rosa blanca de Frederic Soler». Llibertat.
* ↑ «160. FREDERIC SOLER (SERAFÍ PITARRA)». Margarida Xirgu.
* ↑ «ARXIU DIGITAL HISTÒRIC DELS ESPECTACLES DEL TEATRE ROMEA». [Consulta: 21 març 2021].

## Bibliografia

* Soler, Frederic. La Rosa Blanca. Librería d'Eudalt Puig, 1873.
# La Casa Gran (Castelló d'Empúries)

La Casa Gran és un edifici del municipi de Castelló d'Empúries (Alt Empordà) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Situada en el barri del Puig Salner, dins del recinte de l'antic nucli emmurallat de la vila.
Edifici de planta rectangular exempt, amb carener paral·lel a la façana principal i coberta a dues vessants de teula àrab amb ràfec de dents de serra, format per tres crugies adossades. De l'edifici original només es conserva el cos davanter. Aquest consta de planta baixa i una planta en alçada. Tota la construcció està bastida amb carreus rectangulars ben escairats lligats amb morter de calç. La façana té dividides les dues plantes per una cornisa de pedra senzilla. A la planta baixa es documenta el portal d'arc de mig punt adovellat, que dona accés a l'interior de l'edifici. Damunt seu hi ha un escut força malmés i, a banda i banda, dues finestres rectangulars i allargades. A la primera planta destaquen els amplis finestrals gòtics triforats, bastits amb arcs trilobulats sustentats per columnetes, amb basament i capitells decorats amb motius vegetals. La façana sud té una petita obertura d'arc de mig punt adovellada, al nivell de la primera planta i, damunt seu, una finestra d'obertura quadrada, probablement posterior, quan s'utilitzava aquesta planta com a pallissa.

## Història

Aquest edifici gòtic civil es remunta al s.XIV, com ho testimonien les finestres gòtiques de la façana principal, encara que les primers fons escrites daten de finals de s. XV, on es recull que el propietari Joan Domènec la va vendre l'any 1484 al noble Don Álvaro de Madrigal, un dels capitans de les tropes de Joan II, durant la Guerra Civil Catalana.
Segons l'historiador Pelai Negre, fill de Castelló i fundador de l'Institut d'Estudis Gironins, és possible que en el seu origen la casa fos propietat d'alguna nissaga de la baixa noblesa, molt comunes en el Castelló de l'època.

## Referències

* 1 2 3 4 «La Casa Gran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# L'atzar i la necessitat

L'atzar i la necessitat (títol original en francès Le Hasard et la Nécessité) és un assaig del biòleg Jacques Monod publicat per primer cop a França el 1970, elaborat a partir d'una sèrie de conferències que l'autor havia pronunciat el febrer de 1969 al Pomona College de Claremont (Califòrnia) i que, al seu torn, havien estat el tema principal d'un curs al Collège de France entre el 1969 i el 1970.
El títol està inspirat en una cita atribuïda a Demòcrit, segons la qual «tot allò que existeix és fruit de l'atzar i de la necessitat».

## Sinopsi

Cinc anys després d'obtenir el Premi Nobel de Fisiologia o Medecina, Jacques Monod sorprèn la comunitat científica amb aquest controvertit assaig en què, a l'hora d'estudiar qüestions com l'abiogènesi o l'evolució, introdueix conceptes tan aparentment impropis com l'«atzar» i la «necessitat»; és a dir, planteja les implicacions metafísiques i espirituals dels grans descobriments en els camps de la biologia molecular i la genètica.

## Referències

* ↑ El azar y la necesidad en Jacques Monod. Hacia el encuentro de los opuestos
# La vall de l'arc iris

La vall de l'arc iris (títol original en anglès Finian's Rainbow) és una pel·lícula musical estatunidenca dirigida per Francis Ford Coppola el 1968. Ha estat doblada al català.

## Argument

L'irlandès Finian McLonergan es refugia en la "Rainbow Valley" (Estat de "Missitucky") amb la seva filla Sharon, havent amagat del follet Og una marmita plena d'or que creu màgic i susceptible de multiplicar el preciós metall després d'haver-lo enterrat. El senador racista Bilboard Rawkins, assabentant-se de l'existència del "filó", prova d'expropiar la població negra que viu al lloc. Per la seva part, Sharon troba Woody Mahoney del qual s'enamora. Woody té una germana muda, Susan; aquesta última s'apassiona d'Og que perseguia Finian per tal de recuperar el seu bé. El follet és finalment poc vindicatiu, ja que realitza vots per tal de contrarestar els projectes de Rawkins. Abans de fer-se humà per amor a Susan, li atorga la paraula.

## Comentari

És la tercera pel·lícula de Coppola com a realitzador, el qual fa amistat en el rodatge amb un de pràctiques anomenat George Lucas. D'altra banda, es tracta de l'última pel·lícula musical de Fred Astaire, si s'exceptuen les seves participacions en els pel·lícules-documentals That's Entertainment! el 1974 i Hollywood, Hollywood el 1976.

## Repartiment

* Fred Astaire: Finian McLonergan
* Petula Clark: Sharon Mc Lonergan
* Tommy Steele: Og
* Don Francks: Woody Mahonney
* Keenan Wynn: el senador Bilboard Rawkins
* Al Freeman Jr.: Howard
* Barbara Hancock: Susan Mahonney
* Ronald Colby: Buzz Collins
* Dolph Sweet: El xèrif
* Wright King: El procurador
* Louil Silas: Henry

## Referències

* ↑ esadir.cat. La vall de l'arc iris. esadir.cat.
* ↑ «Finian's rainbow». The New York Times.
# Laodice (reina dels galadens)

Laodice (en llatí Laodice, en grec antic Λαοδίκη) fou reina del poble dels galadens.
Flavi Josep en parla, i diu que estava en guerra contra els parts, i que en aquesta lluita va rebre l'ajut del rei selèucida Antíoc X Eusebi (que governava sobre l'any 90 aC), però va morir en una batalla contra els parts.

## Referències

* ↑ Flavi Josep. Antiguitats judaiques, XIII, 13,4
* ↑ 14.Laodice a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 719
# La punta del diablo

La punta del diablo és una pel·lícula argentino-uruguaiana de 2005. Dirigida per Marcelo Pavan, és un drama protagonitzat per Manuel Callau, Romina Paula, Lautaro Delgado i Axel Pauls.

## Sinopsi

Roberto (Callau), un reeixit neurocirurgià argentí enfront de l'autodiagnòstic irreversible d'un tumor cerebral, emprèn un viatge per a aïllar-se dels seus afectes i les seves ocupacions. Quan María (Romina Paula) es creua en el seu camí, la confon amb una antiga pacient seva. La segueix fins al desolat poble de pescadors de Punta del Diablo, a l'Uruguai; però allí, el seu buscat aïllament es complica per la presència de la parella de María i Franco (Delgado), els qui de poc, i malgrat la resistència de Roberto, ho van connectant amb la vida i la incertesa del seu pronòstic.

## Repartiment

* Manuel Callau - Roberto
* Romina Paula - María
* Lautaro Delgado- Franco
* Axel Pauls - Axel
* Prakriti Maduro - Ana
* Claudio Corbelli - Conductor

## Premis

* XIII Mostra de Cinema Llatinoamericà de Lleida (2007): millor director.

## Referències

* ↑ IMDb. «La punta del diablo (2006)». [Consulta: 16 desembre 2015].
* ↑ FilmAffinity. «La punta del diablo». [Consulta: 16 desembre 2015].
* ↑ Uruguay Film Commission & Promotion Office. «La punta del diablo». A: Còpia arxivada, 2012, p. 41 [Consulta: 13 gener 2022].
* ↑ La Red 21. «Premiaron filme rodado en Punta del Diablo», 01-04-2007. [Consulta: 16 desembre 2015].

## Enllaços externs

* La punta del diablo a Cinenacional.com
* Tràiler de La punta del diablo a YouTube.
# LKT

LKT té els següents significats:
* LKT Brandenburg (de l'acrònim de l'empresa promotora Lausitzer Klärtechnik), equip ciclista continental d'Alemanya
* lkt també és el codi ISO 639-3 del lakota, llengua parlada per la Nació Lakota als Estats Units
# La Bóveda de Toro

La Bóveda de Toro és un municipi de la província de Zamora a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita amb Guarrate, Villabuena del Puente, El Pego i Vadillo de la Guareña.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 1090 | 1029 | 939 | 896 |
# Laòdice (filla de Cíniras)

Laòdice (en grec antic Λαοδίκη, Laodike), d'acord amb la mitologia grega, va ser una filla de Cíniras, rei de Xipre. Es casà amb Èlat, amb el qual va tindre quatre fills: Ceneu, Èpit, Isquis i Pereu. Hi ha de vegades un cinquè fill, Estimfal.

## Referències

* ↑ «13. The Talents of Kinyras» (en anglès americà). [Consulta: 8 juliol 2021].
* ↑ Parramon i Blasco, Jordi. Diccionari de la mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions 62, 2008, p. 133. ISBN 8429741461.
# Laòdice

Laòdice és el nom dels següents personatges:
* Laòdice (filla de Príam).
* Laòdice (filla de Cíniras).
* Laòdice (filla d'Agamèmnon).
* Laodice de Macedònia, mare de Seleuc I Nicàtor fundador de la dinastia selèucida
* Laodice (filla d'Aqueu), esposa d'Antíoc II Theós rei de Síria, i mare de Seleuc II Cal·linic.
* Laodice, reina selèucida, esposa de Seleuc II Cal·linic
* Laodice III, reina selèucida, filla de Mitridates II del Pont, i esposa del rei selèucida Antíoc III el Gran
* Laodice del Pont, filla de Mitridates II del Pont, i esposa del general selèucida Aqueu o Aqueos.
* Laodice IV, filla d'Antíoc III el Gran i de la reina Laodice III, i possible esposa de Seleuc IV Filopàtor.
* Laodice (filla de Seleuc IV Filopàtor) i esposa de Perseu de Macedònia.
* Laodice VI, filla d'Antíoc IV Epífanes, i possible reina a la mort de Demetri I Sòter.
* Laodice VII Thea, filla del rei Antíoc VIII Grypos i mare del rei Antíoc I Theós de Commagene.
* Laodicea Nisa, esposa d'Ariarates V de Capadòcia
* Laodice (esposa de Mitridates VI del Pont), filla de Mitridates V Evergetes i germana i esposa de Mitridates VI Eupator del regne del Pont.
* Laodice (esposa de Ariarates VI de Capadòcia), filla de Mitridates V Evergetes i germana de Mitridates VI Eupator del regne del Pont i esposa de Ariarates VI de Capadòcia i de Nicomedes III del Regne hel·lenístic de Bitínia.
* Laodice (reina dels galadens), reina del poble dels Galadens.
* Laodice (reina del Pont), reina mitridàtica del Pont (120 aC-115 aC)