OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Parananochromis

Parananochromis és un gènere de peixos de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica.

## Taxonomia

* Parananochromis axelrodi (Lamboj & Stiassny, 2003)
* Parananochromis brevirostris (Lamboj & Stiassny, 2003)
* Parananochromis caudifasciatus (Boulenger, 1913)
* Parananochromis gabonicus (Trewavas, 1975)
* Parananochromis longirostris (Boulenger, 1903)
* Parananochromis ornatus (Lamboj & Stiassny, 2003)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ The British Cichlid Association Arxivat 2008-09-05 a Wayback Machine. (anglès)
* 1 2 Lamboj, A. & M. L. J. Stiassny. 2003. Three new Parananochromis species (Teleostei, Cichlidae) from Gabon and Cameroon, Central Africa. Zootaxa Núm. 209: 1-19.
* ↑ Lamboj, A. & M. L. J. Stiassny. 2003. Three new Parananochromis species (Teleostei, Cichlidae) from Gabon and Cameroon, Central Africa. Zootaxa Núm. 209: 1-19.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lamboj A. & Melanie L. J. Stiassny, 2003, Zootaxa 171: 1-11.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* Discover Life (anglès)
# Orékhov Kut

Orékhov Kut - Орехов Кут (rus) és un possiólok del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la península de Taman, al delta del riu Kuban. És a 3 km al sud de Temriuk i a 128 km a l'oest de Krasnodar.
Pertany a la ciutat de Temriuk.
# Patilla Pata

El Patilla Pata és un estratovolcà del departament d'Oruro, a Bolívia. El cim s'eleva fins als 5.324 msnm. Està situat a la província de Sajama, a l'oest del municipi de Curahuara de Carangas, a la frontera amb Xile. El Patilla Pata es troba al sud-oest del Jisk'a Kunturiri, al nord-est del llac Q'asiri Quta (Khasiri Kkota) i el Qullqi Warani, a l'oest del petit llac Sura Pata, al sud-est de les muntanyes Laram Q'awa, Kunturiri i Milluni i al sud del petit llac Ch'iyar Quta.
El riu Junt'uma K'uchu neix al sud del Patilla Pata i desemboca al sud-est, com a afluent per la dreta del riu Sajama.
Es desconeix la data exacta de la darrera erupció, però és poc probable que sigui durant l'Holocè, ja que la muntanya està molt coberta per glaceres. El volcà està compost en gran part per andesita, però també hi ha una sèrie de colades de lava basàltica.

## Referències

* 1 2 BIGM map 1:50,000 Nevados Payachata Hoja 5739-I
* ↑ «Curahuara de Carangas». Arxivat de l'original el 11 novembre 2014. [Consulta: 14 setembre 2014]. (unnamed, south of Chiar Kkota)
* ↑ «Global Volcanism Program | Patilla Pata» (en anglès). [Consulta: 4 novembre 2022].
# Pardal de Swainson

El pardal de Swainson (Passer swainsonii) és un ocell de la família dels passèrids (Passeridae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones humanitzades de les terres altes d'Etiòpia i Somàlia.

## Referències

* ↑ «Pardal de Swainson». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2022(català)
# Palaçoulo

Palaçoulo (en mirandès Palaçuolo) és un poble portuguès del municipi de Miranda do Douro, amb 50,14 km² de superfície i 554 habitants (2011). La seva densitat de població és d'11 hab / km². La freguesia està formada per Palaçoulo i Prado Gatão.

## Economia

Palaçoulo té una activitat industrial basada en productes artesanals com ara ganivets i cometes que exporta a destinacions com Nova Zelanda. Palaçoulo va saber aprofitar el "coneixement de les generacions" i la proximitat a Espanya per superar l'aïllament i llançar-se a la globalització.
Una bona part dels 600 vilatans viu de l'Art de coltelleria i la boteria.

## Patrimoni

* Església parroquial de Prado Gatão (final medieval);
* Capelles de Sant Crist i Santa Bàrbara (Prado Gatão);
* Casa Gran de Prado Gatão;
* Església Mare de Palaçoulo;
* Capella de Carrasco (Palaçoulo);
* Capella de S. Sebastião (Palaçoulo).

## Tradicions

* Danses de pauliteiros ;
* Música de gaites, bateria i concertinas.

## Festes

Durant l'any se celebren aquestes festes:
Palaçoulo
* Festa de São Sebastião (diumenge més proper al 20 de gener)
* Festa de São Miguel, patró de Palaçoulo (diumenge més proper al 8 de maig)
* Festa de Nossa Senhora do Rosário (3r o 4 diumenge de maig)
* Festa de la Mare de Déu de Carrasco (15 d'agost)
* Festa de la Mare de Déu del Rosari (2 de setembre)
* Festa de Santa Bàrbara (3r diumenge de setembre)
Prado Gatão
* Festa de Santa Isabel, patrona del poble de Prado Gatão (7 de juliol);
* Festa de Santa Bàrbara (8 d'agost)
* Festa de la Mare de Déu del Rosari (16 d'agost)

## Població

Població de Palaçoulo :
| 1864 | 1878 | 1890 | 1900 | 1911 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2001 | 2011 |
| 700 | 740 | 659 | 810 | 894 | 885 | 975 | 978 | 993 | 1 034 | 725 | 806 | 780 | 678 | 554 |

## Monestir de Santa Maria

Va ser l'emplaçament escollit per a la ubicació del futur Monestir trapenc de Santa Maria Mare de l'Església. L'obra va ser pressupostada en sis milions d'euros quan feia 128 anys que no construïa cap monestir a Portugal. Hi haurà monges de l'Ordre Cistercenc d'Ordenació Estricta, també conegudes com a germanes trappistes. Es preveu que hi visquin 40 dones religioses, dedicant-se a la contemplació i a les activitats agrícoles. Es preveu que l'obra estigui finalitzada a l'octubre del 2020.

## Referències

* ↑ Diccionari valencià: cometa
* ↑ A Miranda do Douro, hi ha una fàbrica que produeix ganivets de butxaca durant 150 anys, de Lusa, Publico, el 27 de gener de 2020
* ↑ Institut Nacional d'Estatística (Recenseamentos Gerais da População) - https://www.ine.pt/xportal/xmain?xpid=INE&xpgid=ine_publicacoes
* ↑ «Está a nascer um mosteiro de 6 milhões de euros em Bragança (e vai acolher monjas italianas)».
# Partit de la Societat Lliure

Partit de la Societat Lliure o Partit de la Llibertat (Özgür Toplum Partisi - Özgür Parti - ÖTP) fou un partit polític kurd de Turquia fundat el 6 de juny de 2003 per Ahmet Turan Demir, un dels antics caps del dissolt Partit de la Democràcia del Poble (DEHAP). Es va es va aliar amb DEHAP, Partit de l'Esquerra, Partit del Treball i Partit Socialdemòcrata del Poble a les eleccions locals turques de 2004 sota el nom de "unió democràtica de forces". El partit va ser dissolt en 2007. Era partidari del reconeixement dels drets kurds. La bandera del partit era el seu emblema en drap vermell.

## Referències

* ↑ Ephraim Nimni, Elçin Aktoprak. Democratic Representation in Plurinational States: The Kurds in Turkey (en anglès). Springer, 2018, p. 239. ISBN 9783030011086.

## Enllaços externs

* Bandera
# Deltamys araucaria

Deltamys araucaria és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Habita boscos humits montans del sud del Brasil. Es diferencia morfològicament de D. kempi per diverses característiques distintives, entre les quals destaquen un pelatge de color lleonat-canyellat, presència de protostil i per exhibir l'alvèol M1 posicionat anteriorment al marge posterior de la làmina zigomàtica. Com que fou descoberta fa poc, encara no se n'ha avaluat l'estat de conservació.

## Referències

* ↑ Quintela, Fernando Marques; Bertuol, Fabrício; González, Enrique Manuel; Cordeiro-Estrela, Pedro; De Freitas, Thales Renato Ochotorena; Gonçalves, Gislene Lopes «A new species of Deltamys Thomas, 1917 (Rodentia: Cricetidae) endemic to the southern Brazilian Araucaria Forest and notes on the expanded phylogeographic scenario of D. kempi » (en anglès). Zootaxa, 4.294, 1, 2017, pàg. 71. DOI: 10.11646/zootaxa.4294.1.3. ISSN: 1175-5334.
# Kanka

Alexis Langlois (Roan, 1977), més conegut amb el nom artístic de Kanka, és un multiinstrumentista francès que fa música dub i toca la bateria, instruments de percussió, el teclat i el baix elèctric. Va començar la seva carrera el 1997 amb el grup King Riddim, on va compondre la partitura de percussió del seu primer disc l'any 2000. El 2010 va publicar un àlbum de música dubstep, Inside, amb el pseudònim Alek⁶.
En els concerts, Kanka utilitza un ordinador portàtil que conté tot el seu treball de sampleig, que transmet a un mesclador d'àudio on aplica els diversos efectes de so. També es fa acompanyar de Mc Oliva i Chris B, el primer fa la veu i algunes parts de percussió, i el segon toca i reelabora les línies de baix en directe.

## Discografia

* Every Night's Dub (autoproduït, 2003)
* Don't Stop Dub (Hammerbass, 2005)
* Alert (Hammerbass, 2006)
* Sub.Mersion (Hammerbass, 2009)
* Dub communication (Hammerbass, 2011)
* Watch Your Step (Dubalistik, 2014)
* Abracadabra "Chapter 1" (Original Dub Gathering, 2015)
* Cool It (Original Dub Gathering, 2016)
* Interaction (Original Dub Gathering, 2018)
* Abracadabra "Chapter 2" (Original Dub Gathering, 2020)
* My Bubble (Original Dub Gathering, 2021)

### Amb King Riddim

* La jungle (2000)
* Positif?! (2007)

## Referències

* ↑ «Kanka - Artist from ODGProd | Original Dub Gathering since 2005» (en francès). [Consulta: 16 octubre 2021].
* ↑ «Kanka - Alert (Hammerbass)». [Consulta: 16 octubre 2021].
* ↑ «Kanka - "Watch Your Step"» (en anglès), 20-02-2014. [Consulta: 16 octubre 2021].
# Enemics íntims

Enemics íntims (títol original en francès, Frères ennemis) és una pel·lícula francobelga del 2018 dirigida per David Oelhoffen. S'ha doblat al valencià per a À Punt; també s'ha subtitulat al català oriental.

## Premis i reconeixements

* Festival Polar de Conhac 2018: Millor llargmetratge de parla francesa

## Referències

* ↑ «Enemics íntims». À Punt, 02-04-2023. [Consulta: 8 abril 2023].
* ↑ Frères ennemis a la Base de dades de cinema en català
* ↑ Cérémonie des « POLAR » 2018 du Cinéma, de la Télévision et du Théâtre au cinéma l'Escurial Paris 13e, ce jour à 20h30..., sur festival-polar-cognac.fr, consulté le 3 avril 2020
# Erik Nietzsche

De unge år: Erik Nietzsche sagaen del 1 és una pel·lícula danesa dirigida per Jacob Thuesen estrenada l'any 2007. Presentat com una autobiografia del cineasta Erik Nietzsche, el film és en realitat escrit per Lars von Trier que, sense explicar directament la seva vida d'estudiant, se n'inspira per tractar amb humor les escoles de cinema on ha fet les seves primeres armes.

## Argument

Erik Nietzsche és un jove danès tímid i inexpert que somia amb convertir-se en director de cinema. Admès per error a l'escola danesa de cinema, topa amb la competició alimentada entre els alumnes, l'abstracció dels cursos (la tècnica no és ensenyada el primer any) i la nul·litat de professors frustrats i pedants. Enmig d'aquest nou entorn, Erik se sent diferent, veient situacions absolutament surrealistes i alhora delirants, que condueixen la seva vida en un ondulant vaivé entre el drama i la comèdia. A base de decepcions professionals però també sexuals o polítiques, fa el seu aprenentatge amb la finalitat d'aconseguir imposar-se en un món que no perdona els ingenus.

## Repartiment

* Jonatan Spang: Erik Nietzsche
* David Dencik: Zelko
* Carl Martin Norén: Göran
* Therese Damsgaard: Karin
* Mil Lehfeldt: Margrethe
* Line Bie Rosenstjerne: Anna
* Astut Brolin-Tani: Stine
* Søren Pilmark: Mads
* Søren Malling: Jans Jørgen
* Dejan Cukic: Selkoff
* Troels Lyby: Bent
* Lars von Trier: el narrador
* Jens Albinus: Troels Højbjerg

## Nominacions

* Gran Premi - Millor Comèdia al Monte-Carlo Film Festival de la Comèdia 2007.
* Premi Especial del Jurat - Premi al 1er Film al Monte-Carlo Film Festival de la Comèdia 2007.

## Referències

* ↑ «Erik Nietzsche». Allociné.
# Josep Maria Albaigès i Olivart

Josep Maria Albaigés i Olivart (Juneda, Les Garrigues, 8 d'octubre de 1940 - Barcelona, 18 de març de 2014) fou enginyer de camins i llicenciat en ciències econòmiques, professor i divulgador català.
Va treballar en el sector constructor i immobiliari, destacant en el disseny i construcció d'obres hidràuliques, aparcaments, autopistes i edificis. Per altra banda, mostrà notable interès per les matemàtiques, la genealogia, l'onomàstica, el món dels palíndroms, la història i la literatura de viatges. Va publicar diversos llibres relacionades amb aquestes disciplines, com per exemple, Diccionari de noms de persona (1980), Enciclopedia de los nombres propios (1995), El gran llibre dels cognoms (2005). També fou editor de les revistes Carrollia, dedicada a les matemàtiques i l'estudi del llenguatge, BOFCI, butlletí oficial de la facultat de ciències inútils, o Semagames, revista del club palindròmic internacional; així com, fou president Fòrum Onomàstic Nacional i Internacional, l'associació cultural espanyola Mensa o el Club Palindromista Internacional (CPI). També fou col·laborador habitual de La Vanguardia, Expansión, Muy Interesante, entre d'altres.
Molt interessat en la història del seu poble natal, publicà diversos treballs d'onomàstica local com Els carrers de Juneda (1991) o Noms i renoms de l'antroponímia de Juneda (1992). Per aquest motiu, l'any 2011 fou nomenat Fill Predilecte de Juneda per la seva trajectòria professional, intel·lectual i literària, així com per la seva activitat i participació cultural al municipi: celebració del centenari de l'arribada del ferrocarril, organització de la Festa de les Cassoles de Tros, commemoració del centenari de l'arribada de l'electricitat, etc. Membre actiu de la Societat d'Onomàstica des de la seva fundació, fou el seu president entre 2010 i 2013, rellevant a l'escriptor Albert Manent. El seu darrer llibre, Records de l'any de la picor, de caràcter autobiogràfic, va ser publicat pòstumament.

## Obres destacades

* Diccionari de noms de persona (1980)
* Gran diccionario múltiple de citas (1991)
* Noms i renoms de l'antroponímia de Juneda (1992)
* Enciclopedia de los nombres propios (1995)
* El gran llibre dels cognoms (2005)

## Referències

* ↑ Echauz, Pau «Josep Maria Albaigès: Un aprendiz de todo». La Vanguardia, 24-03-2014.
* ↑ Balaña i Abadia, Pere «Josep M. Albaigès i Olivart, onomàstic vocacional» ( PDF). Butlletí interior de la Societat d'Onomàstica, Núm. 89, 2002. Arxivat de l'original el 24 de desembre 2016. ISSN: 0213-4098 [Consulta: 11 desembre 2017].
* ↑ «Josep Maria Albaigès». Lleida.com. [Consulta: 7 desembre 2017].
* ↑ Cornudella Olivart, Joan «Breu semblança d'un enginyer dels mots» ( PDF). Noms, Núm. 5, 2016, pàg. 12-13 [Consulta: 7 desembre 2017].
* ↑ «Josep Maria Albaigés, fill predilecte de Juneda». SomGarrigues, 05-04-2011. [Consulta: 6 desembre 2017].
* ↑ Tort i Donada, Joan «Josep Maria Albaigès, l'onomasta vocacional» ( PDF). Noms. Revista de la Societat d'Onomàstica, Núm. 5, 2016, pàg. 10-11 [Consulta: 7 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Para todos La 2 - Josep Marià Albaigès
# Ferrocarril Santander-Mediterrani

El Santander-Mediterrani va ser un projecte de línia fèrria que va néixer a principis del segle XX (subhastat el 1924) amb el propòsit d'unir els ports marítims de Santander i València per tren (732 km.), i per donar una ràpida sortida marítima a les mercaderies procedents de les províncies interiors per les quals es va pretendre que circulés. Aquest s'hauria encarregat de transportar-la fins a València en poques hores, a diferència de la setmana que emprava un vaixell mercant a cobrir la navegació al voltant de la costa de la península Ibèrica. Allí, un altre navili podria haver prosseguit el seu camí per transportar la càrrega a la seva destinació final. El mateix seria possible en sentit invers. A més, donaria una sortida marítima ràpida a les mercaderies originàries de la Meseta.

## Referències

* ↑ Dobeson, 1988, p. 155.

## Bibliografia

* Dobeson, Kenneth M. (1988). El Ferrocarril Santander-Mediterráneo. Madrid: Aldaba.
# Fitotoxicitat

La fitotoxicitat és un terme que es fa servir per descriure el grau d'efecte tòxic d'un compost per al creixement d'una planta. Aquests danys poden ser causats per una gran varietat de compostos, incloent traces de metalls, pesticides, salinitat, fitotoxines o l'al·lelopatia natural entre les plantes.

## Fitotoxicitat per fertilitzants
### Urea i orina

Pot haver fitotoxicitat pel fet d'aplicar massa urea ja sigui per la toxicitat de la urea o la de l'amoni que es produeix per la hidròlisi de la urea per l'enzim ureasa en el sòl. L'amoni és aparentment un fertilitzant, en petites quantitats com a font de nitrogen. Els compostos orgànics permeten que s'agafi més efectivament el nitrogen per la seva alta prevalença d'activitat microbiana aeròbica. L'amoni (NH3) pot oxidar-se a sals d'amoni (NH4+), els bacteris el poden convertir en nitrits (NO2-) i nitrats (NO3-) i finalment àcid nítric (HNO3), el qual pot ser massa àcid per la planta i ser doncs fitotòxic.

### Herbicides

S'estan estudiant els efectes fitotòxics dels herbicides en el camp de l'ecotoxicologia.

## Referències

* ↑ «Phytotoxicity - Pesticides». Province of British Columbia, 2007. Arxivat de l'original el 2015-09-01. [Consulta: 6 març 2011].
* ↑ Krogmeier, Michael J.; McCarty, Gregory W.; Bremner, John M. «Phytotoxicity of foliar-applied urea». Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America, 86, 21, 01-11-1989, pàg. 8189–8191. DOI: 10.1073/pnas.86.21.8189.
* ↑ http://www.jenkinspublishing.com/cgi-bin/messages/show.cgi?tpc=1366&post=3642#POST3642
# Filiberto Ojeda Ríos

Filiberto Ojeda Ríos (Naguabo, 26 d'abril de 1933 - Hormigueros, 23 de setembre de 2005) fou un líder independentista porto-riqueny, partidari de la lluita armada i cap de l'Ejército Popular Boricua, més conegut com a Macheteros.
Era músic aficionat, el 1961 marxà amb la família a Cuba, on treballà per al servei d'intel·ligència de Fidel Castro. El 1967 tornà a Puerto Rico i fundà diversos grups independentistes, entre ells les FALN, que el 1976 van prendre el nom d'Ejército Popular Boricua (EPB), més conegut com Los Macheteros, que organitzaren diversos atemptats terroristes. El 1978 es va establir a Nova York i hi fundà el Movimiento Independentista Revolucionario Armado (MIRA) amb Narciso Rabell Martínez i Roberto José Todd.
El 1983 fou acusat de l'assalt a un camió blindat de la Wells Fargo a West Hartford (Connecticut) i des d'aleshores ha estat en crida i cerca pel FBI. Fou capturat el 30 d'agost del 1985, però el 1990 aconseguí escapar. El 1992 fou condemnat in absentia a cinquanta-cinc anys de presó per l'assalt. Des d'aleshores es va moure en la clandestinitat i donava discursos gravats en cassette. El 2005 morí en un enfrontament amb forces de l'FBI a la vora d'on s'amagava.

## Referències

* ↑ Edmund Mahony (1999). Puerto Rican Independence: The Cuban Connection Arxivat 2003-09-10 a Wayback Machine.. The Hartford Courant. Hartford, Connecticut (USA).
* ↑ Edmund Mahony (1999). The Untold Tale Of Victor Gerena Arxivat 2004-01-13 a Wayback Machine.. The Hartford Courant. Hartford, Connecticut (USA).
* ↑ Daniel James (1981). Puerto Rican Terrorists Also Threaten Reagan Assassination. Human Events. United States of America.
* ↑ Federal Bureau of Investigation (2003). FBI Fugitive Profile: Filiberto Ojeda Ríos. United States of America.

## Enllaços externs

* Notícia de l'operatiu a CNN
* Resultats de l'Autòpsia i Causes de la Mort
# Fausto Canel

Fausto Canel (L'Havana, 1939) és un director de cinema cubà. Es va interessar pel cinema de ben jovenet als cursos de l'Escola d'Estiu de la Universitat de l'Havana, i a l'ICAIC. Del 1959 al 1967 va treballar com a assistent de director a Sexto Aniversario i Las doce sillas i com a director dels documentals El tomate, Carnaval, Cooperativas agropecuarias i Torrens, el 1960; Cómo nace un periódico, ei 1961, Hemingway el 1962 i Pesca, el 1963.
El 1965 va estrenar el seu primer llargmetratge, Desarraigo, on tracta les relacions de parella i la inadaptació de l'individu, que va participar en la selecció oficial del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1965.
Des del 1968 es va instal·lar a París, on va dirigir documentals per la televisió francesa com Patchwork (1969), Journal de Madrid (1973) i Transcontinental a la dérive (1975). El 1977 es va instal·lar a Espanya, on hi va viure deu anys i hi va dirigir el curtmetratge Espera, protagonitzat per Héctor Alterio i Cipe Lincovski, i el llargmetratge hispano-britànic Power Game (1982), protagonitzat per Jon Finch i Lautaro Murúa.
Des del 1987 es va establir als Estats Units, on va dirigir el documental Campo minado sobre el retorn de la democràcia als països del con sud de Llatinoamèrica. El 1991 va publicar la novel·la autobiogràfica Ni tiempo para pedir auxilio. Resideix a Miami, on treball per l'emissora anticastrista TV Martí.

## Filmografia

* El tomate. Documental. 1960
* Carnaval. Documental. 1960
* Cooperativas agropecuarias. Documental. 1960
* Torrens, en 1960;
* Cómo nace un periódico. Nota de la Enciclopedia Popular. 1961
* Hemingway. Documental. 1962
* Pesca. Documental. 1963.
* El final. Curtmetratge de ficció.. 1965
* Desarraigo. Llargmetratge de ficció. 1965
* Papeles son papeles. Llargmetratge de ficció. 1966.
* Patchwork. Documental. 1969. (TV francesa)
* Journal de Madrid. Documental.1973. (TV francesa)
* Transcontinental a la dérive. Migmetratge de ficció.1975. (França)
* Espera. Curtmetratge de ficció. (Espanya)
* Power Game. Llargmetratge de ficció. Coproducció hispano-britànica.1982
* Campo minado. Documental. (EEUU)

## Llibres

* Ni tiempo para pedir auxilio (1991)
* Dire Straits (2013)
* Sin pedir permiso (2014)
* Revólver (2018)

## Referències

* ↑ El cumpleaños 80 de Fausto Canel, cineasta cubano en el exilio, Cibercuba, 16 d'octubre de 2019
* ↑ Segunda jornada del Festival de San Sebastián, ABC, 4 de juny del 1965
* ↑ Fausto Canel habla de cine y de censura, diariodecuba.com
* ↑ Cineasta exiliado Fausto Canel conecta con su audiencia en la isla, TV Martí, 30 de juliol de 2019

## Enllaços externs

* Conversación con el cineasta Fausto Canel (I) a rialta.ed.com
* Fausto Canel Arxivat 2021-08-27 a Wayback Machine. a cubacine.cu
# Fausto Batignani

Fausto Batignani (2 de juliol de 1903 - 2 de novembre de 1975) fou un futbolista internacional uruguaià, medallista olímpic el 1928.

## Biografia

Batignani va jugar professionalment al Liverpool Fútbol Club de Montevideo. El 1922 va començar a jugar a la selecció de futbol de l'Uruguai, participant en un total d'11 partits i marcant 6 gols. El 1928 va aconseguir la medalla d'or als Jocs Olímpics d'estiu a Amsterdam, al costat de la selecció nacional uruguaiana.

## Referències

* 1 2 Uruguay - Record International Players (anglès)
* ↑ Football Tournament 1928 Olympiad (anglès)
# Flines-lès-Mortagne

Flines-lès-Mortagne és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 1.596 habitants. Limita al sud-est amb Hergnies, al sud amb Bruille-Saint-Amand, al sud-oest amb Château-l'Abbaye i a l'oest amb Mortagne-du-Nord. El municipi limita també amb les ciutats belgues de Callenelle al nord-oest, Maubray al nord, Péronnes-lez-Antoing al nord-est i Wiers a l'est.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 1.332 | 1.434 | 1.277 | 1.280 | 1.433 | 1.528 | 1.596 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Françoise Wambecq-Wacquiez | |
| 2008- | Guy Donnez | |