OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mercè Piqueras i Carrasco

Mercè Piqueras i Carrasco (Barcelona, 1944) és una biòloga catalana del districte de les Corts, dedicada a la divulgació i l'edició científiques.

## Trajectòria

Ha estat presidenta de l'Associació Catalana de Comunicació Científica (2006-2011), vicepresidenta de la Societat Catalana d'Història de la Ciència i de la Tècnica (2009-2011) i vocal de Lexicografia de la Societat Catalana de Biologia. És editora associada de la revista International Microbiology i membre del comitè editorial de les revistes Treballs de la Societat Catalana de Biologia i Panacea (revista de traducció en biologia i medicina).
És coautora dels llibres Orígenes, del big bang al tercer milenio (Antinea, 2000), Passejades per la Barcelona científica (Ajuntament de Barcelona, 2002; publicat també en castellà i anglès) i Lynn Margulis Once Upon a Time (2013), i autora de Cròniques de l'altra veritat (Editorial Rubes, premi de Literatura Científica 2004, de la Fundació Catalana per a la Recerca i la Innovació). Ha col·laborat en diversos mitjans de comunicació fent divulgació de la ciència, entre altres: a Eco (1997), el Diari de Barcelona Digital (1998–1999), el diari Avui (1999-2006), la revista Mètode, el programa de ràdio Bojos per la ciència, de Ràdio Estel (2000–2001), la revista Planeta Humano (2002) i la revista electrònica enredando. Actualment col·labora en la secció de ciència del diari Ara.
És sòcia de l'Associació d'Escriptors en Llengua Catalana. El 2003 va rebre la Medalla d'Honor de Barcelona per la seva vinculació amb el col·lectiu de Dones de les Corts, per la seva col·laboració a la Comissió per a la igualtat de la Dona del Consell de Districte, pel seu treball com a membre del Consell de Dones de Barcelona i també com a membre del Jurat dels Premis Maria Aurèlia Capmany i dels premis Maria Àngels Rivas Ureña. Ha col·laborat amb la biòloga evolutiva Lynn Margulis, n'ha divulgat les seves teories i n'ha traduït alguns dels seus textos. També ha estudiat la figura i obra de la biòloga marina Rachel Carson que va advertir del perill dels plaguicides organoclorats.

## Notes

* ↑ El llibre "Silent Spring" de Carson va tenir molt poca repercussió entre l'ecologisme català i espanyol contemporani i posterior. Una de les primeres ressenyes a fons del llibre en un mitjà de comunicació la va fer Mercè Piqueras el 1994 a La Vanguardia.

## Referències

* 1 2 «Mercè Piqueras Carrasco» (en 18-7-2014). MEMORO El banc de la memòria. [Consulta: 27 desembre 2014].
* ↑ «Ciència per llegir». UAB. Arxivat de l'original el 27 de desembre 2014. [Consulta: 27 desembre 2014].
* 1 2 3 4 «Divulgadores de ciencia» (en castellà). UPF. Arxivat de l'original el 2012-06-30. [Consulta: 27 desembre 2014].
* ↑ International Microbiology
* ↑ «Passejades per la Barcelona científica». Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 23 juliol 2021].
* ↑ «Cròniques de l'altra veritat». Arxivat de l'original el 2013-06-09. [Consulta: 25 desembre 2008].
* ↑ Pineda, Felip «Els ecos de la primavera silenciosa». Mètode. Universitat de València, 10-12-2012 [Consulta: 23 juliol 2021].

## Enllaços externs

* La lectora corrent, bloc de Mercè Piqueras
# Molesquí (teixit)

El molesquí o la molesquina (de l'anglès mole skin, "pell de talp") és una tela de cotó teixida estreta, recoberta amb una empesa o adob flexible i un vernís flexible que imita el gra del cuir amb l'aparença de vellut raspat.
Aquest teixit és molt utilitzat a França per a fer roba de treball per raó de la seva soliditat.

## Roba de treballar

El molesquí es presenta sovint com la contrapartida francesa del denim americà, tots dos essent tenyits sovint amb indi i destinats al mateix propòsit. Tanmateix, les peces de molesquí franceses poden existir en altres colors segons el públic per al qual es destinen: blanc per als pintors, negre per als fusters, blau per als treballadors de les fàbriques...

## Altres usos

El teixit també s'utilitza com a folradura per a les butxaques de les jaquetes de caça de cotó encerat.
Aquest teixit també serveix per a cobrir quaderns, anomenades quaderns moleskine, en les quals s'inspira la marca Moleskine.

## Referències culturals

En la literatura francesa apareix aquest mot,
A la novel·la La Pesta, d'Albert Camus (" […] à force d'attendre sur une banquette de moleskine (a força d'esperar en una banqueta de molesquí) […] ").
A la novel·la Lève-toi et marche, d'Hervé Bazin (" […] confidence faite à certain cahier de moleskine (confidència feta a un cert quadern de molesquí) […] ").
A la cançó À l'arrière des taxis, de Noir Désir (" […] A cent quilòmetres per hora en les rondes / A les banquetes de molesquí […] (À cent à l'heure sur les boulevards / Sur les banquettes de moleskine").

## Notes i referències

* ↑ https://www.diccionari.cat/catala-castella/molesqui#
* ↑ Cola o adob que es posa als fils d’ordit o als teixits per a facilitar l’operació de teixir
# Miquel Sallarès i Mas

Miquel Sallarès i Mas (Sabadell, 1848 - 16 de setembre de 1905) fou un pintor català. Va ser el pare del llibreter, escriptor i editor Joan Sallarès i Castells.
De jove treballava de pagès, fins que, aproximadament quan va fer 20 anys, va començar a dedicar-se a pintar cases. Va aprendre a pintar quadres a l'Acadèmia de Belles Arts de Sabadell, entitat de la qual va esdevenir un dels membres més actius, ja que participava en totes les sortides i excursions que s'hi programaven. Va col·laborar amb Francesc Soler i Rovirosa en la realització dels decorats del Teatre Principal, la qual cosa li va permetre adquirir la tècnica pictòrica necessària. Juntament amb Marian Burguès, bon amic seu, i altres sabadellencs fundà la Sociedad Espiritista la Fraternida," que tenia com a finalitat socórrer els malalts de verola durant l'epidèmia que assolà la ciutat.
El Museu d'Art de Sabadell (MAS) conserva una dotzena d’obres de Miquel Sallarès, dues de les quals es poden veure a l'exposició permanent. Es tracta d'obres que pertanyen al gènere paisatgístic i tenen una gran similitud entre si.

## Referències

* 1 2 3 «Miquel Sallarès Mas (Sabadell, 1848 – 1905) - Museus Municipals - Ajuntament de Sabadell». [Consulta: 31 desembre 2023].
* ↑ Barberà, Jaume. «Ca la Teresona, novetats a bon preu», 19-06-2022. [Consulta: 31 desembre 2023].
# Miquel Soro Martí

Miquel Soro Martí (Barcelona, 29 d'abril de 1966) és un muntanyenc, alpinista, escalador i barranquista català, a més d'editor de diverses obres i mapes de muntanya.
Llicenciat en Geografia per la UB, meteoròleg i cartògraf, treballa a l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya des de 1991. Des de ben petit va demostrar ser un gran coneixedor i un autèntic apassionat de la muntanya i els esports que s'hi poden practicar. Amant de la Natura, escalador, barranquista, alpinista i orientador ha fusionat els seus coneixements del territori amb la seva passió, per publicar diversos mapes excursionistes i guies de vies ferrades i barranquisme. Membre del Club Orientació Catalunya, el 1999 fou subcampió de la Copa de França de marató-O i, juntament amb Carles Loré, el 2002 guanyà el Campionat de França de raids d'estratègia, i el 2008 la Lliga espanyola de marató-O. Entre la seva producció, es troben les darreres edicions dels mapes de l'Editorial Alpina sobre Montserrat, Aneto-Maladeta, Turbó i Posets-Perdiguero i del llibre Gorgas y Barrancos de Cataluña, Mallorca y Alto Ésera, publicat el 1993.

## Referències

* 1 2 «Miquel Soro Martí». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 16 setembre 2019].
# Miquel Sureda i Blanes

Miquel Sureda i Blanes (Artà, Mallorca, 1885-1957) fou un metge mallorquí. Fill de Josep Sureda Lliteres (apotecari) i Rosa Blanes Mestre, i germà gran de Francesc Sureda i Blanes (teòleg i lul·lista), Rosa, Maria i Josep Sureda i Blanes (químic i escriptor). És el pare del metge, pintor i escriptor Josep-Francesc Sureda i Blanes, i cosí germà del pintor Pedro Blanes Viale.

## Biografia

Va ser un conegut metge de família, de gran preparació científica i recta personalitat. Cursà la carrera de Medicina a Barcelona, ocupà diversos càrrecs de les juntes del Col·legi de Metges de Balears i fundà, el 1914, l'Institut Antirràbic de Palma. Dia 12 de juny de 1915 va participar, com a pèrit mèdic, en el reconeixement de les restes de Ramon Llull, al convent de Sant Francesc de Palma, juntament amb el metge Bartomeu Vanrell, i davant el notari pontifici de la Diòcesi de Mallorca Salvador Galmés Sanxo.
Va ser Vicepresident de la Reial Acadèmia de Medicina i Cirúrgia de Palma. L'any 1932 va participar, juntament amb altres facultatius, com Gaspar Reynés Font (1884-1964), en la creació de l'Associació dels Sants Metges Cosme i Damià, germandat de caràcter mèdic i farmacèutic, de la que fou membre de la Junta de Govern.
Membre fundador i primer President del Museu Regional d'Artà, càrrec que ostentà durant 14 anys. Va intervenir en la instal·lació del Museu del Castell de Bellver i participà en nombroses excavacions arqueològiques.
El juny de l'any 1936 signà, juntament amb diferents intel·lectuals mallorquins, la Resposta al Missatge dels Catalans, una triple afirmació d'unitat de sang, de llengua i de cultura amb Catalunya, un document moderat i de caràcter cultural que s'aprovà en una sessió extraordinària de la Societat Arqueològica Lul·liana (de la qual fou membre destacat) i que es publicà a la premsa de Mallorca el 10 de juny. Dels cent cinquanta-tres signants gairebé vint-i-cinc n'eren metges i odontòlegs; a més n'hi havia advocats, veterinaris i apotecaris.
Va escriure diversos treballs sobre medicina, va freqüentar els ambients artístics i culturals de la seva època, i va ser un gran aficionat a la pintura.
Té un carrer dedicat a Establiments (Palma).

## Referències

* ↑ http://www.gorgas.gob.pa/museoafc/loscriminales/magnicidios/raimundo%20lulio.html Arxivat 2009-10-09 a Wayback Machine.
* ↑ Felipe Garín Ortiz de Taranco (Director; 1993): "El pintor José Francisco Sureda y Blanes (1916-1983)" El Tall editorial. ISBN 978-84-87685-25-5
Família Sureda Blanes :
Rosa Viale Carvajal   Pere Blanes MestreRosa Blanes Mestre   Josep Sureda Lliteres        
Pedro Blanes VialeJuana Blanes Viale Miquel Sureda i BlanesFrancesc Sureda i BlanesRosa Sureda i Blanes Gabriel Subias FeliuMaria Sureda i BlanesJosep Sureda i Blanes   
Pep-Francesc Sureda i BlanesJosep Lluís Sureda i Carrión :
# Miquel Sureda

«Miquel Sureda» té aquests significats:
* Miquel Sureda Anfres, físic i enginyer aeronàutic català.
* Miquel Sureda i Blanes, metge mallorquí.
* Miquel Àngel Sureda, polític balear.
* Miquel Sureda Sanglada, virrei interí de Mallorca al segle XVI
* Miquel Sureda-Gomez, recercaire
# Molí dels Cups

El molí dels Cups és un edifici d'Olius inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un antic molí de planta rectangular, orientat de nord a sud i teulada a doble vessant. La porta a la cara sud és d'arc de mig punt adovellat i n'hi ha una altra a la cara nord de les mateixes característiques. La façana principal té petites obertures. Seguint aquesta façana hi ha una edificació posterior, utilitzada com a casa, més elevada que el molí. L'interior ha estat tot reformat per habilitar-ho com a central elèctrica. El parament és de pedres irregulars molt rústec.

## Història

El molí dels Cups era un molí de farina del que se'n parla ja al document del 1080. En Raymond Yodall o Godall donà a Sant Esteve el molí que hi ha més amunt del castell d'Olius, i el de Cuiquespes, situat sota el castell. El comte d'Urgell, Ermengol dona de nou el molí de Cuiquespes a Guilabert Dalmaci i a la seva muller el 1100.
Cuiquespes era el casal on hi havia més d'un molí. Vers el 1224, mentre era paborde de Santa Maria de Solsona en Guerau, s'hi feren moltes obres i fou aleshores que els molins es reconstruïren en forma molt avançada. Bona part de la construcció actual, on estaven les moles i desguàs de l'aigua, ens palesa l'estil arquitectònic del segle xiii. No hi ha ja maquinària antiga, els cups i els llocs de les moles han sigut coberts i replanats. L'aigua fa funcionar un alternador per la llum elèctrica. Aquesta darrera adaptació fou inaugurada el 1899, i des de llavors produeix energia elèctrica.

## Referències

* 1 2 3 «Molí dels Cups». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* Molí dels Cups, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Molí dels Frares (Montbrió del Camp)

El Molí dels Frares és un antic molí de Montbrió del Camp (Baix Camp) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Està situat als afores del poble, a prop del Mas de Piquers, al centre d'una finca treballada.
L'estructura arquitectònica és de planta quadrangular, bastida amb pedra escairada i morter. En origen devia tenir planta baixa i un pis superior, per contenir la maquinària. Actualment sense coberta, es conserven a l'interior les arcades de pedra treballada disposades a sardinell que devien sostenir el sòl del primer pis. Es conserva també l'obertura semicircular amb un arc per on sortia l'aigua. On es devia situar la bassa en origen, s'ha construït posteriorment un edifici adjacent
A sobre de la porta d'entrada es conserva una inscripció amb la datació de la construcció del molí, que data de 1803.

## Referències

* 1 2 3 «Molí dels Frares». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2018].
# Montross

Montross és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 315 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Montross tenia 315 habitants, 151 habitatges, i 94 famílies. La densitat de població era de 119,2 habitants per km².
Dels 151 habitatges en un 22,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47% hi vivien parelles casades, en un 11,3% dones solteres, i en un 37,1% no eren unitats familiars. En el 33,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,05 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,59.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,7% tenia menys de 18 anys, un 3,5% entre 18 i 24, un 23,2% entre 25 i 44, un 28,9% de 45 a 60 i un 24,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 74,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 40.469 $ i la renda mediana per família de 46.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.750 $ mentre que les dones 25.625 $. La renda per capita de la població era de 21.653 $. Entorn de l'1,1% de les famílies i el 4,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Montross». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Montross». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Mike Moore

Michael Kenneth Moore (Whakatane, 28 de gener de 1949 - Auckland, 2 de febrer de 2020) també conegut per Mike Moore va ser un polític neozelandès que va ser breument Primer Ministre de Nova Zelanda i Director General de l'Organització Mundial de Comerç.
Moore va néixer a Whakatane el 1949, però va créixer a Kawakawa. Després de sortir del col·legi va treballar com obrer i després en una impremta. Va esdevenir sindicalista actiu quan tenia disset anys. Va ser vicepresident de la Unió Internacional de Joventuts Socialistes per dos períodes consecutius. Mike Moore va iniciar la carrera parlamentària el 1972, representant el districte d'Eden. Aleshores era el membre més jove del parlament. El 1978 es va mudar a Christchurch i va ser elegit parlamentari per Papanui, càrrec en el qual va quedar fins a l'any 1999. Com a ministre de govern va assumir nombroses carteres, i es va destacar com a Ministre de Comerç Exterior en el transcurs de les negociacions de l'Acord General sobre Aranzels i Comerç (GATT). El 1987 també va ser ministre d'Afers exteriors i el 1988 ministre de Finances.
Mike Moore va ser breument Primer Ministre de Nova Zelanda, entre el 4 de setembre i el 2 de novembre de 1990. El govern laborista va perdre les següents eleccions generals, per la qual cosa Mike Moore va encapçalar l'oposició fins a 1993 i va assumir el rol de representant d'afers exteriors i comerç fins a 1999.

## Referències

* ↑ «'A true patriot': Former New Zealand Prime Minister Mike Moore dies» (en anglès). [Consulta: 2 febrer 2020].
* ↑ Traue, J. E., 'Who's Who in New Zealand' A.H. & A.W. Reed 1978 ISBN 0-589-01113-8
* ↑ «Prime Minister of New Zealand - Past Prime Ministers: Mike Moore». Arxivat de l'original el 2008-10-14. [Consulta: 1r març 2015].
* ↑ International Union of Socialist Youth (Veterans)
# Mike Nazaruk

Mike Nazaruk va ser un pilot estatunidenc de curses automobilístiques nascut el 2 d'octubre del 1921 a Newark, Nova Jersey.
Nazaruk va guanyar diversos campionats en diferents categories fins a arribar a córrer a la Champ Car a les temporades 1951-1954 incloent-hi la cursa de les 500 milles d'Indianapolis d'aquests anys (menys la de 1952).
Mike Nazaruk va morir l'1 de maig del 1955 a un accident disputant una cursa a Langhorne, Pennsilvània.

## Resultats a la Indy 500

| Any | Cotxe | Sortida | Vel. mitja | Ranking | Final | Voltes | V. líder | Retirat |
| 1951 | 83 | 7 | 132.183 | 27 | 2 | 200 | 0 | Va acabar |
| 1953 | 83 | 23 | 135.706 | 26 | 21 | 146 | 0 | Motor |
| 1954 | 73 | 14 | 139.589 | 5 | 5 | 200 | 0 | Va acabar |
| Totals | Totals | Totals | Totals | Totals | Totals | 546 | 0 | |
| Curses | 3 |
| Poles | 0 |
| Voltes líder | 0 |
| Victòries | 0 |
| Top 5 | 2 |
| Top 10 | 2 |
| Retirades | 1 |

## A la F1

El Gran Premi d'Indianapolis 500 va formar part del calendari del campionat del món de la Fórmula 1 entre les temporades 1950 a la 1960. Els pilots que competien a la Indy durant aquests anys també eren comptabilitats pel campionat de la F1.
Mike Nazaruk va participar en 3 curses de F1, debutant al Gran Premi d'Indianapolis 500 del 1951.

### Palmarès a la F1

* Participacions: 3
* Poles: 0
* Voltes Ràpides: 0
* Victòries: 0
* Pòdiums: 1
* Punts vàlids per la F1: 8
# Menjamel crestagroc

El menjamel crestagroc (Lichenostomus melanops) és una espècie d'ocell australià pertanyent al gènere Lichenostomus i de la família dels melifàgids.

## Subèspecies

* L.m. cassidix (en greu perill d'extinció)
* L.m. melanops
* L.m. meltoni

## Referències

* ↑ «Menjamel crestagroc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 22/04/2022(català)
# Miranda Lambert

Miranda Lambert (Longview, 10 de novembre de 1983), de nom complet Miranda Leigh Lambert, és una cantautora de música country estatunidenca. Esdevingué famosa el 2003 quan va acabar entre els finalistes de la temporada d'aquell any del programa musical de televisió Nashville Star. Coneguda sobretot com a solista actualment, és també membre del grup femení Pistol Annies. D'ençà el començament de la seva carrera Lambert ha rebut diversos premis com ara els Premis Grammy, els Premis de l'Acadèmia de Música Country i els Premis de l'Associació de Música Country.
Entre 2011 i 2015 va ser l'esposa del també cantant de country Blake Shelton.

## Discografia

* Miranda Lambert (2001)
* Kerosene (2005)
* Crazy Ex-Girlfriend (2007)
* Revolution (2009)
* Four the Record (2011)
* Platinum (2014)
* The Weight of These Wings (2016)
* Wildcard (2019)
* Palomino (2022)

## Guardons
### Premis

* 2015: Grammy al millor àlbum de country

### Nominacions

* 2011: Grammy al millor àlbum de country
* 2013: Grammy al millor àlbum de country

## Referències

* ↑ «Miranda Lambert Biography» (en anglès). Biography.com, 18-07-2019 [Consulta: 12 agost 2019].
# Metabòlit secundari

Els metabòlits secundaris són aquells compostos orgànics sintetitzats per l'organisme que no tenen un rol directe en el creixement o reproducció d'aquest. A diferència del que succeeix amb els metabòlits primaris, l'absència d'algun metabòlit secundari no li impedeix la supervivència, tot i que es veurà afectat per ella, de vegades greument. Sovint són importants per a la defensa de les plantes contra els herbívors i per altres tipus de defensa interespecífica. Els humans els utilitzen com a medicines, condiments o drogues.

## Metabòlits secundaris en microorganismes

En el cas dels microorganismes, els metabòlits secundaris més coneguts són els antibiòtics. A la trofofase (fase de creixement dels microorganismes) no es produeixen metabòlits secundaris. És en la idiofase normalment, quan es produeixen (fase en què el microorganisme no creix, però segueix metabòlicament actiu). Perquè es produeixi el metabòlit secundari, primer cal assegurar unes condicions òptimes durant la trofofase. Com a mecanisme de defensa, la producció de metabòlits secundaris no es produeix immediatament després de la conclusió de la trofofase. Primer, al començament de la idiofase, s'han de fer resistents als seus propis antibiòtics.
No es coneixen bé els factors que disparen la producció de metabòlits secundaris. Se sap que el pas de trofofase a idiofase es produeix quan algun nutrient del medi és limitant. Sol tractar-se de carboni, nitrogen o fósfor. Al faltar alguns d'aquests factors, s'altera la producció de metabòlits primaris i s'originen inductors d'enzims que donaran lloc a metabòlits secundaris.

## Referències

* ↑ Fraenkel, Gottfried S. «The raison d'Etre of secondary plant substances». Science, 129, 3361, Maig 1959, pàg. 1466–1470. DOI: 10.1126/science.129.3361.1466. PMID: 13658975. (anglès)
* ↑ Stamp, Nancy «Out of the quagmire of plant defense hypotheses». The Quarterly Review of Biology, 78, 1, Març 2003, pàg. 23–55. DOI: 10.1086/367580. PMID: 12661508. (anglès)

## Bibliografia

* Alberts B, Johnson A, 2008. Molecular Biology of the Cell. Fifth Ed. Garland Science. (anglès)
# Municipi de Middelfart

El municipi de Middelfart és un municipi danès que va ser creat l'1 de gener del 2007 com a part de la Reforma Municipal Danesa, integrant els antics municipis d'Ejby, Nørre Aaby i Middelfart. El municipi és situat al nord-oest de l'illa de Fiònia i pertany a la Regió de Syddanmark, abastant una superfície de 299 km². Està separat de la península de Jutlàndia, per l'estret del Petit Belt, que en aquesta zona rep el nom de Snævringen. L'illa de Fænø, situada al sud de la ciutat de Middelfart, a l'entrada del fiord de Gamborg també forma part del municipi. Forma part de la Regió metropolitana de l'est de Jutlàndia.
La ciutat més important i seu administrativa del municipi és Middelfart (27.179 habitants el 2009). Altres poblacions del municipi són:
* Båring
* Brenderup
* Ejby
* Fjelsted
* Føns
* Harndrup
* Kauslunde
* Nørre Aaby
* Røjle
* Strib

## Consell municipal

Resultats de les eleccions del 18 de novembre del 2009:
| Partit | vots | % vots |
| Socialdemokratiet | 7259 | 37,0 |
| Det Radikale Venstre | 788 | 4,0 |
| Det Konservative Folkeparti | 1601 | 8,2 |
| Socialistisk Folkeparti | 2632 | 13,4 |
| Helhedslisten | 528 | 2,7 |
| Dansk Folkeparti | 1922 | 9,8 |
| Venstre | 4696 | 24,0 |
| Enhedslisten - De Rød-Grønne | 175 | 0,9 |

### Alcaldes

| Alcalde | Període | Partit |
| Steen Dahlstrøm | 1-1-2007 a 31-12-2009 | Socialdemokratiet |
| | 1-1-2010 a 31-12-2013 | |

## Referències

* ↑ Befolkningsforhold i Østjylland Arxivat 2011-07-19 a Wayback Machine., Planlægning over grundvand (Agència de planificació), Miljøministeriet (Ministeri de Medi ambient)
* ↑ (danès) Resultats eleccions municipals a Middelfart