OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fulgenci de Ruspe

* Per a altres significats, vegeu «Fulgenci de Cartagena».
Fulgenci de Ruspe (llatí: Fabius Claudius Gordianus Fulgentius) (Telepta, actualment Tunísia, ca. 468 - Ruspe, actualment Tunísia, 1 de gener de 533) fou un bisbe romà nord-africà i autor eclesiàstic. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes.

## Biografia

Fabi Claudi Gordià Fulgenci va néixer a Telepta, al nord d'Àfrica, en una família de l'orde eqüestre. Fou educat com a cavaller i aprengué grec, i la seva mare, Mariana, l'educà en el cristianisme. Fou procurador d'impostos i administrador i funcionari a Telepta. En llegir el comentari al salm XXXVI de sant Agustí d'Hipona va tenir una crisi espiritual i deixà els seus càrrecs públics per fer-se monjo.
Durant el regnat de Trasamund (496-523) va voler anar a Egipte per fer-hi vida eremítica, però els conflictes de l'església local li feren reconsiderar el viatge i anà a Roma en 500. En tornar a Telepta, poc després, es va fer sacerdot. En 508 Fulgenci fou elegit bisbe de Ruspe, prop de Telepta, però en secret, ja que el rei Trasamund no volia que s'ocupessin les seus vacants, per afeblir el catolicisme, ja que ell era arrià.
Trasamund desterrà els bisbes electes a Sardenya, on Fulgenci fou mestre de bisbes, sacerdots i monjos, i conseller i pacificador dels ciutadans. El rei el cridà a Cartago i l'interrogà, enviant-lo novament a Sardenya. Només a la mort del rei Hilderic, Fulgenci tornà a l'Àfrica, on continuà la missió pastoral. Fins a la seva mort, es dedicà a la pregària i a escriure obres teològiques en les que defèn l'ortodòxia catòlica en qüestions com la Trinitat, l'Encarnació, la Gràcia o la predestinació, refutant els nestorians i elssemipelagians.

## Obres

Les seves obres estaven molt influïdes per la teologia i la moral d'Agustí, i fan palès un bon estil, tot i ésser poc originals. No se sap del cert si és la mateix persona que l'erudit Fabi Plancíades Fulgenci, autor de l'Expositio Virgilianae continentiae, Mythologiarum libri tres i l'Expositio sermonum antiquorum.
Entre les seves obres hi ha:
* Contra Arianos
* Contra Fabianum
* De Trinitate
* Ad Trasimundum regem
* Ad Donatum liber de fide orthodoxa ed diversis erroribus haereticoru
* Ad Petrum diacunum de fide
* De veritate praedestinationis et gratiae Dei
* De remissione peccatorum
* De Incarnatione filii Dei
Se'n conserven set sermons i tretze cartes. Se'n perdé Contra Faustum Reinsem.

## Bibliografia

* La scheda sul sito www.katolsk.no
# Fèlix Palomares Poveda

Fèlix Palomares Poveda (El Campello, L'Alacantí, 6 de gener de 1955) és un exfutbolista valencià, que ocupava la posició de migcampista.

## Trajectòria esportiva

Comença a destacar a les files de l'Elx CF, amb qui juga un encontre de la 72/73. Eixe any els il·licitans puja a Primera Divisió, categoria en la qual es consolida el d'El Campello durant les properes campanyes, en les quals hi va guanyant minuts. Destacarà especialment en el període 1976-1978, on és titular amb els franja-verds. El seu equip, però, perd la categoria a l'estiu de 1978.
Palomares és fitxat llavors pel FC Barcelona. No qualla al conjunt blaugrana, i només disputa quatre partits de Lliga. Eixe any els blaugranes guanyen la Recopa. La campanya següent juga amb l'Hèrcules CF.
El 1980 retorna a la disciplina de l'Elx CF. Els del Baix Vinalopó estan ara a Segona Divisió. Amb un parèntesi al CE Sabadell, Palomares esdevé titular en la 82/83, però passa la següent en blanc. Al remat, l'Elx puja a primera divisió, i en aquesta categoria juga la seua última campanya professional, on apareix en dotze ocasions.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.

## Enllaços externs

* Fitxa de Palomares a BDFutbol.com
# Nacareniobsita-(Ce)

La nacareniobsita-(Ce) és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la rinkita. El seu nom és un acrònim dels elements que la componen: sodi (Na), calci, terres rares (de l'anglès rare earths) i niobi.

## Característiques

La nacareniobsita-(Ce) és un silicat de fórmula química Na₃Ca₃(Ce,La,Nd)Nb(Si₂O₇)₂OF₃. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1987. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la nacareniobsita-(Ce) pertany a «09.BE - Estructures de sorosilicats, amb grups Si₂O₇, amb anions addicionals; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: wadsleyita, hennomartinita, lawsonita, noelbensonita, itoigawaïta, ilvaïta, manganilvaïta, suolunita, jaffeïta, fresnoïta, baghdadita, burpalita, cuspidina, hiortdahlita, janhaugita, låvenita, niocalita, normandita, wöhlerita, hiortdahlita I, marianoïta, mosandrita, götzenita, hainita, rosenbuschita, kochita, dovyrenita, baritolamprofil·lita, ericssonita, lamprofil·lita, ericssonita-2O, seidozerita, nabalamprofil·lita, grenmarita, schüllerita, lileyita, murmanita, epistolita, lomonossovita, vuonnemita, sobolevita, innelita, fosfoinnelita, yoshimuraïta, quadrufita, polifita, bornemanita, xkatulkalita, bafertisita, hejtmanita, bykovaïta, nechelyustovita, delindeïta, bussenita, jinshajiangita, perraultita, surkhobita, karnasurtita-(Ce), perrierita-(Ce), estronciochevkinita, chevkinita-(Ce), poliakovita-(Ce), rengeïta, matsubaraïta, dingdaohengita-(Ce), maoniupingita-(Ce), perrierita-(La), hezuolinita, fersmanita, belkovita, nasonita, kentrolita, melanotekita, til·leyita, kil·lalaïta, stavelotita-(La), biraïta-(Ce), cervandonita-(Ce) i batisivita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit d'urani Kvanefjeld, a l'altiplà de Kuannersuit, dins el complex d'Ilímaussaq, a Narsaq (Kujalleq, Groenlàndia). També ha estat descrita en altres indrets dins el mateix complex d'Ilímaussaq, així com al Brasil, el Canadà, Hongria, Guinea, Madagascar i Namíbia.

## Referències

* ↑ «Nacareniobsite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 novembre 2019].
# Brunettia pallens

Brunettia pallens és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Àsia: les illes Filipines.

## Referències

* ↑ Annandale, 1910. Rec. Indian Mus., 5, 141. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 13 març 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ A Taxonomic Study of Philippine Psychodidae (Diptera) Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Rasa de la Codina (Solsonès)

* Aquest article tracta sobre el torrent del Solsonès. Vegeu-ne altres significats a «Rasa de la Codina».
La Rasa de la Codina és un torrent afluent per la dreta de la Rasa del Puit que realitza tot el seu recorregut pel terme municipal de Pinell de Solsonès.
De direcció predominant cap al sud, neix a 775 m. al nord de la masia de la Codina i desguassa al seu col·lector a 1,2 km. a ponent de Llorenç.

## Xarxa hidrogràfica

La seva xarxa hidrogràfica, que també transcorre íntegrament pel terme municipal de Pinell de Solsonès, està constituïda per cinc cursos fluvials la longitud total dels quals suma 4.771 m.

## Enllaços externs

   * Taula amb les dades detallades de la xarxa hidrogràfica de la Riera de Sanaüja full de càlcul

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
# Josep Fradera i Soler

Josep Fradera i Soler (Mataró, Maresme, 10 de gener 1924 - Mataró, Maresme, 31 de març 2015) va ser un promotor cultural i social català.
Des de Mataró va dur a terme diverses iniciatives culturals, pedagògiques i ciutadanes de caràcter social, innovador i catalanista. Va ser jugador de futbol a tercera divisió amb el CE Mataró. Fou crític cinematogràfic a la revista Iluro per iniciativa de Lluís Josep Comeron i Martín. El 1957 va ser cofundador del cine-club Film Ideal Club, impulsant el cinema-fòrum a Mataró. i el 1969 cofundador del setmanari independent en català El Maresme, que fou tancat diverses vegades per la censura.
El 1975 presidí la secció mataronina d'Òmnium Cultural i el 1965 col·laborà en la fundació i fou primer president de l'Escola Anxaneta, d'inspiració catalana i democràtica. I fou escollit per a fer el parlament en el primer onze de setembre autoritzat en 1977.
Quan se celebraren les primeres eleccions municipals democràtiques rebutjà formar part de les llistes del Partit dels Socialistes de Catalunya. Tot i així, en 1985 acompanyà a Madrid el futur ministre d'Indústria Joan Majó (posteriorment alcalde) com a secretari particular. Del 1987 al 1991 fou regidor de cultura de l'ajuntament de Mataró fins que es va jubilar.
El 2004 va rebre un homenatge ciutadà a la vila de Mataró i el 2006 va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Referències

* ↑ «Mor el dramaturg i promotor cultural Josep Fradera als 91 anys». Capgròs, 01-04-2015. [Consulta: 14 febrer 2019].
* ↑ 31 Josep Fradera i Soler. Un home de saber fer i saber estar per l'Ajuntament de Mataró
* ↑ Josep Fradera i Soler rep l'homenatge ciutadà amb motiu del seu 80è aniversari a totmataro.cat
# Oior

Oior (en rus: Оёр) és un poble de la República de Buriàtia, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 771 habitants.

## Referències

* ↑ Карта Джидинского района Бурятии
* ↑ Численность населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2017 года Arxivat 2017-07-31 a Wayback Machine. Plantilla:Retrieved
* ↑ Расстояние от Алцака до Петропавловки 73 км
# Canal de Slesvig-Holstein

El Canal de Slesvig-Holstein en alemany Schleswig-Holsteinischer Kanal o Eiderkanal és un canal desaparegut de Slesvig-Holstein. Connectava el port de Kiel al mar Bàltic amb l'Elba i el Mar del Nord.
Va ser en servei de 1784 cap a 1890. El trajecte total del Mar Bàltic cap a l'Elba mesurava 164 quilòmetres: 34 km de canal sensu stricto i el reste el riu Eider parcialment canalitzat i rectificat. Tenia sis rescloses que superaven cadascuna uns 2,5 metres de desnivell. El trajecte de Kiel cap a Rendsburg prenia entre deu i dotze hores, la baixada via l'Eider cap a l'estuari de l'Elba prenia tres a quatre dies. Va ser reemplaçat pel Canal de Kiel, amb els seus 98,6 km i només dues rescloses, molt més curt més adaptat a les embarcacions cada vegada més grans. Es va aprofitar una part del canal per fer el canal de Kiel. Queden unes rescloses i un petit tram quasi sec del canal antic, llistats com a monuments.
En total, des de l'edat mitjana amb el canal de Stecknitz, el canal Alster-Beste, el canal Elba-Lübeck i el canal de Kiel hi va haver cinc intents per connectar els dos mars. Només els dos darreres queden actius en l'actualitat.

## Referències

* ↑ Jensen, 1970, p. 40.
* ↑ Jessen-Klingenberg, Manfred. Der Schleswig-Holsteinische Kanal – Eiderkanal. Vorgeschichte, Entstehung, Bedeutung (pdf) (en alemany). Ajuntament de Bovenau, p. 18.

## Bibliografia

* Jensen, Waldemar. «Der schleswig-holsteinische Kanal oder Eiderkanal». A: Der Nord-Ostsee-Kanal (en alemany). Neumünster: Karl Wachholtz Verlag, 1970, p. 40-46.
# Casc de futbol americà

Un casc de futbol americà és un element de protecció usat principalment en el futbol americà i el futbol canadenc. La versió moderna del casc, en plàstic, fou creada per Paul Brown, i la versió i idea original del casc sol ser atorgada a James Naismith.

## Referències

* ↑ Rains, Rob; Carpenter, Hellen. James Naismith: the man who invented basketball (en anglès). Temple University Press, 2009, p.31. ISBN 1439901333.
# Casc d'ullals de senglar

El casc d'ullals de senglar és un tipus casc fet de cuir format per nombrosos ullals de senglar (de vori), utilitzat per l'exèrcit micènic en l'època de la civilització micènica. Per a la confecció de tal casc es necessitaven les dents d'aproximadament 30 a 40 senglars.
A la Ilíada d'Homer un casc d'ullals de senglar és descrit amb detall. Es tractava d'un casc de cuir a l'interior del qual hi havia enganxada una gorra de feltre i, a la part exterior, enganxades i alineades nombroses dents de senglar.
L'any 1960 es va descobrir un casc d'ullals de senglar a la tomba d'un guerrer del segle xv aC al poble grec de Dendra, prop de Micenes. Al costat de la placa d'armadura més antiga coneguda es van trobar les restes d'un casc que havia estat reforçat amb dents de senglar i posseïa peces de protecció de galtes fetes de bronze.

## Referències

* ↑ Homer: Ilíada, X, 261-265.

## Bibliografia

* Kühnel, Harry: Bildwörterbuch der Kleidung und Rüstung. Stuttgart, 1992, ISBN 3-520-45301-0.

## Enllaços externs

* Salimbeti, Andrea. «The Greek Age of Bronze: Early Helmets» (en anglès).
* Descripció d'un casc d'ullals de senglar a la traducció alemanya de la "Ilíada" (versos 261-271) Arxivat 2008-09-23 a Wayback Machine.
* Text grec
# Carl Bovallius

Carl Bovallius o Carl Erik Alexander Bovallius (o Bowallius) (Estocolm, 31 de juliol de 1849 - Georgetown, 8 de novembre de 1907) va ser un biòleg i arqueòleg suec.

## Biografia

Va iniciar els seus estudis universitaris a la ciutat d'Uppsala el 1868 i obté el seu doctorat el 1875.
Entre 1870 i 1880, viatja per les costes sueques i noruegues, realitzant investigacions científiques.
Entre 1881 i 1883, realitza diversos estudis zoològics i etnogràfics en diferents països d'Amèrica Llatina. Carl Bovallius va explorar Amèrica Central, i especialment Nicaragua, a la recerca de llocs antics. Va estudiar jaciments arqueològics com Ometepe i Zapatera, i també va investigar l'etnografia de les tribus locals. Els resultats de la seva investigació sobre el continent americà van ser exhibits en dues obres: Nicaraguan antiquities (Antiguitats nicaragüenques, 1886) i Resa i Central-Amerika (1887)
Pel que fa a la zoologia, va publicar Notes on the family Asellidae (Notes sobre la família Asellidae, 1886), on va estudiar els crustacis de la família Asellidae, i The Oxycephalids (1890), en què va descriure les característiques de la família Oxycephalidae de l'ordre Amphipoda.
En els últims anys de la seva vida es va dedicar a activitats empresarials; el 1901 va crear una plantació de cacau a l'illa de Trinitat i el 1904 es va convertir en director d'una fàbrica de cautxú a la Guiana Britànica.

## Eponimia

Una espècie de serp, Rhinobothryum bovallii, va ser nomenada en el seu honor.

## Algunes publicacions

* Om balanidernas utveckling. [Akad. avh. Uppsala.]. Estocolm. 1875. Libris 2574950
* Mimonectes, a remarkable genus of Amphipoda Hyperiidea, 3 pls. Estocolm: Looström & K. 1885. Libris 1621660
* Amphipoda Synopidea, 3 pls. Estocolm: Looström & K. 1886. Libris 1621659
* Nicaraguan antiquities. Estocolm: Norstedt. 1886. Libris 1608930
* Notes on pterygocera arenaria. slabber. Bihang till Kongl. Svenska vetenskaps-akademiens handlingar, 99-0444511-7 ; 4 :8. Estocolm. 1878. Libris 1800323
* Vandringar i Talamanca. Estocolm. 1884. Libris 1595948
* En resa i Talamanca-indianernas land. Upsala: Lundequistska bokh. 1885. Libris 1595947
* Resa i Central-Amerika 1881-1883. Estocolm: C. E. Fritzes hofbokh. i distr. 1886-1887. Libris 1621662

## Referències

* ↑ «Carl Bowallius» (en suec). Nationalencyklopedin.
* ↑ «Bowallius, Karl Erik Alexander» (en suec). Nordisk Familjebok, 3.2, 1905, pàg. 1378–1379.
* ↑ Viaje por Centroamérica (1881-1883) Carl Bovalluis PDF (castellà)
* ↑ Beolens, Bo; Watkins, Michael; Grayson, Michael (2011). The Eponym Dictionary of Reptiles. Baltimore: Johns Hopkins University Press. xiii + 296 pp. ISBN 978-1-4214-0135-5. ("Bovall", p. 36).
# Carthage (Dakota del Sud)

Carthage és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 187 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Carthage tenia 187 habitants, 98 habitatges, i 52 famílies. La densitat de població era de 49,5 habitants per km².
Dels 98 habitatges en un 14,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49% hi vivien parelles casades, en un 4,1% dones solteres, i en un 46,9% no eren unitats familiars. En el 43,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 28,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,91 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,63.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 16% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 16% entre 25 i 44, un 26,2% de 45 a 60 i un 35,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 51 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.679 $ i la renda mediana per família de 32.917 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.750 $ mentre que les dones 15.938 $. La renda per capita de la població era de 15.100 $. Entorn del 13,2% de les famílies i el 17,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Carthage». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Carthage». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Casa-jardí Pla i Deniel

Casa-jardí Pla i Deniel és una casa jardí situada al nucli de Caldes de Malavella (Selva), al costat de la Casa Pla i Deniel. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

De planta rectangular i composta per baixos i pis. Voltada per un sòcol de pedra. Està adossada a un edifici amb galeria i un petit cos d'edifici de planta rectangular que antigament era un molí d'aigua. El primer edifici, té una façana principal amb entrada de garatge en arc escarser emmarcat per maó vist, un trencaaigües superior i una finestra geminada al pis i emmarcada per maó vist en arc pla i trencaaigües. A les façanes laterals tres finestres a cada pis, les de baix emmarcades en maó vist formant un arc triangular, les de dalt iguals a la finestra geminada de la façana principal. Coberta a quatre vessants, els aiguafons de ceràmica vidriada verda i la biga carenera amb elements de gerreria.
El segon edifici amb pis i terrat a la catalana, cinc obertures a cada façana emmarcades en maó vist i trencaaigües en arc escarser; té una potent cornisa sobre la qual hi ha una barana (del terrat). El tercer edifici té un element prim amb un tester esgraonat rematat amb un torratge rectangular que acaba en secció d'estrella de vuit puntes, una barana i un element de ferro suport de la roda de molí. Obertures en arc triangular i trencaaigües. A l cim de les cadenes cantoneres hi ha elements de maó vist decorats amb elements florals de ceràmica vernissada.

## Referències

* 1 2 3 «Casa-jardí Pla i Deniel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2014].
# Casa-museu d'Enric d'Ossó

La Casa-museu d'Enric d'Ossó és un museu sobre sant Enric d'Ossó situat a Vinebre (Ribera d'Ebre). Està situat entre el carrer Major i l'avinguda d'Enric d'Ossó, davant del convent de les Teresianes. L'edifici està protegit com a bé cultural d'interès local.

## Edifici

Edifici cantoner de tres crugies, de planta baixa, pis i golfes i la coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana. La façana del carrer Major té accés per un portal d'arc de mig punt de ceràmica col·locada a plec de llibre i brancals de pedra acarada. Entorn seu s'hi distribueixen aleatòriament finestres d'arc pla arrebossat, les del primer pis amb sortida a un balcó. La façana de l'avinguda d'Ossó es compon segons tres eixos simètrics, definits pel portal i les finestres del primer pis d'arc escarser arrebossat. La resta d'obertures són d'arc pla. L'acabat exterior és arrebossat i pintat de color blanc.

## Història

La casa la va construir Jaume d'Ossó quan es va casar amb Micaela Cervelló. L'any 1840 van tenir un fill, Enric d'Ossó, fundador de les monges teresianes i santificat l'any 1993.
Les monges propietàries de l'edifici han procurat instal·lar utensilis característics de l'època i objectes fets servir pel sant i l'han convertit en casa-museu.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa-museu d'Enric d'Ossó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].

## Enllaços externs

* «Casa-museu d'Enric d'Ossó». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Casa Rectoral (Banyeres del Penedès)

La Casa Rectoral és una obra amb elements gòtics i renaixentistes de Banyeres del Penedès (Baix Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Adossada a la banda esquerra de l'església hi ha la casa rectoral. Consta de dues plantes i la façana està totalment arrebossada. La planta baixa presenta una portalada d'arc de mig punt dovellat i un trencaaigües, així com una finestra a cada banda amb ampit i reixa. El pis noble presenta tres finestres amb ampit i trencaaigües. Ressalta un potent contrafort a la part dreta.

## Història

La casa, d'antiga construcció i de dolenta estructuració interna, data del 1700 segons es llegeix amb certa dificultat en una pedra de les escales interiors.

## Referències

* 1 2 «Casa Rectoral». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].