OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Habitatge al carrer Gurb, 9 (Vic)

Habitatge al carrer Gurb, 9 és una obra amb elements eclèctics i gòtics de Vic (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil.
Casa entre mitgeres. Consta de planta baixa i tres pisos. La façana presenta un eix de composició vertical i descentrat. El ràfec és amb colls de fusta i coberta de teula àrab. La mida de les obertures disminueix amb l'alçada.
S'obren dos portals rectangulars a la planta i un de lateral. Als pisos s'obren balcons aparellats amb baranes de ferro. Damunt el portal lateral hi ha petites finestres i un balcó.
Cal remarcar la fornícula encastada a la paret de la façana. Es troba recolzada damunt una estreta llosana motllurada que abasta els dos balcons del primer pis de l'edifici.
Presenta un arc flamíger amb pinacles amb motius vegetals al centre i als laterals. Els pinacles laterals descansen sobre unes columnetes amb decoracions cilíndriques, a la paret amb un relleu més baix hi ha motius vegetals. A la part baixa, sota un arc de mig punt hi ha una escultura de Sant Albert i a la part superior dins un arc més petit s'hi inscriu la figura de la Verge del Carme.
És esculpida en pedra de color clar i ha estat restaurada. Cal valorar el treball de la pedra i el valor simbòlic pels habitants del carrer ja que Sant Albert n'és el patró.

## Història

L'antic camí de Gurb sorgí com la prolongació del carrer de les Neus vers el segle xii i on s'anaren transformant les masies i edificacions en cases entre mitgeres que seguien el traçat natural del camí. Al segle xv es construí l'església gòtica dels Carmelitans prop de l'actual carrer Arquebisbe Alemany, enderrocada el 1655 en convertir-se la ciutat en plaça fortificada contra els francesos durant la guerra dels Segadors. Als segles XVII-XVIII es construí l'actual convent i l'església dels Carmelitans calçats. Al segle xviii la ciutat experimenta un fort creixement i aquests carrers itinerants es renoven formant part de l'Eixample Morató. Al segle xix, amb la urbanització de l'Horta d'en Xandri entre el carrer Gurb i de Manlleu també es renova. Actualment el carrer viu una etapa d'estancament i convindria revitalitzar-lo
L'edifici denota una reforma de finals de segle xix.
No es pot precisar la data en què fou esculpida la capella per bé que l'arc sembla d'estil flamíger, de finals del gòtic. L'emplaçament actual possiblement provingui d'alguna reforma.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Habitatge al carrer Gurb, 9». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2020].
# Habla, mudita

Habla, mudita és una pel·lícula espanyola de 1973 dirigida per Manuel Gutiérrez Aragón i protagonitzada per José Luis López Vázquez i Kiti Mánver. Va ser rodada en el refugi d'Áliva i als pobles de Bores i Bejes, a Cantàbria. Va rebre el premi CIDALC en el 23è Festival Internacional de Cinema de Berlín. Fou seleccionat per representar espanya en l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa als premis Oscar de 1973, però finalment no fou nominada.

## Sinopsi

Don Ramiro, home preocupat pels problemes del llenguatge, passa les seves vacances en un poblet de les muntanyes càntabres. Allí coneix a una jove pastora muda, per la qual queda fascinat, en un món provincià, amb una visió plana de l'existència.

## Repartiment

* José Luis López Vázquez - Rodrigo
* Kiti Mánver - La Muda
* Francisco Algora - El Mudo
* Hanna Haxmann
* Francisco Guijar
* Susan Taff
* Marisa Porcel
* Rosa de Alba
* Edy Lage
* María de la Riva
* Pedrín Fernández
* Lucy Tiller
* Manuel Guitián
* Carmen Liaño
* Vicente Roca

## Premis

29a edició de les Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics
| Categoria | Premiat | Resultat |
| Millor fotografia | Luis Cuadrado | Guanyador |
| Premi revelació | Manuel Gutiérrez Aragón | Guanyador |

## Referències

* ↑ «IMDB.com: Awards for Habla, mudita». imdb.com. [Consulta: 28 juny 2010].
* ↑ Margaret Herrick Library, Academy of Motion Picture Arts and Sciences
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1973». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 16 desembre 2018].
# Graham Jones

Graham Jones (Cheadle, Gran Manchester, 28 d'octubre de 1957) va ser un ciclista anglès, que fou professional entre 1979 i 1988.

## Palmarès

* 1978
** 1r al Gran Premi de les Nacions amateur
** 1r a la París-Évreux
** 1r a la París-Troyes
** 1r al Gran Premi de França

### Resultats al Tour de França

* 1980. 49è de la classificació general
* 1981. 20è de la classificació general
* 1983. 69è de la classificació general
* 1984. Abandona (18a etapa)
* 1987. Abandona (6a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1983. 26è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Graham Sharman

Graham Sharman (Bristol, Regne Unit, 5 d'octubre de 1972) va ser un ciclista australià, que es va especialitzar amb el ciclisme en pista.
Del seu palmarès destaquen la medalla de plata als Campionat del món de velocitat per equips.
Ha estat casat amb la també ciclista Lucy Tyler.

## Palmarès
### Resultats a la Copa del Món

* 1996
** 1r a l'Havana, en Quilòmetre
* 1997
** 1r a Adelaida, en Quilòmetre

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Biografia a thegymhattongarden.com Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Grup d'Observadors de les Nacions Unides a Centreamèrica

El Grup d'Observadors de les Nacions Unides a Centreamèrica (United Nations Observer Group in Central America, ONUCA) és una missió de pau de les Nacions Unides autoritzada per la resolució 644, ampliada per les resolucions 650 i 653.

## Història

La missió fou decidida després de la firma en 1986 de l'acord d'Esquipulas II pels governs de Costa Rica, El Salvador, Guatemala, Hondures i Nicaragua, sota els auspicis del president costariqueny Óscar Arias Sánchez, d'un acord de pau que preveia la fi de les hostilitats entre els estats, la democratització de l'àrea, eleccions lliures, deixar d'ajudar els moviments guerrillers, verificar el control del tràfic d'armes, ajuda al retorn dels refugiats als seus països, la cooperació per la democràcia, la llibertat, la pau i desenvolupament de la regió i el control dels acords amb una missió de pau de la comunitat internacional. Els governs, després de signar els acords, van demanar al Consell de Seguretat de les Nacions Unides l'enviament d'una força de pau.
L'ONUCA, a més de tenir la tasca de supervisar l'acord d'Esquipulas II, va animar desarmament voluntari dels contras a Nicaragua. A més, va ser recolzada per altres missions de manteniment de la pau, l'ONUVEN a Nicaragua, MINUSAL i ONUSAL a El Salvador i MINUGUA a Guatemala.
La seu de la missió es trobava a Tegucigalpa, Hondures; els comandants de la missió van ser general Agustín Quesada Gómez (Espanya) de novembre 1989 a desembre 1990, el general de brigada Lewis MacKenzie (Canadà) des de desembre 1990 a maig 1991 i el general de brigada Víctor Suanzes Pardo (Espanya) des de maig de 1991 fins a gener de 1992.
El contingent era compost d'un mínim de 300 observadors en els mesos inicials fins a un màxim de 1.098 durant les eleccions. Els països que contribuïren al contingent militar foren Argentina, Brasil, Canada, Colòmbia, Equador, República Federal Alemanya, Índia, Irlanda, Espanya (57 oficials), Suècia i Veneçuela. La missió va finalitzar el febrer de 1992.

## Referències

* ↑ Facts an figures
* ↑ ONUCA al web de l'ONU
* ↑ El general español Quesada mandará la fuerza de la ONU en Centroamérica, El País, 18 de novembre de 1989
* ↑ El general español Suances asume el mando de ONUCA, El País, 13 de maig de 1991
* ↑ "ONUCA". Observadores de Naciones Unidas para Centroamérica al web del Ministeri de Defensa

## Enllaços externs

* ONUCA al web del Ministeri de Defensa
# Gérard Delbeke

Gérard Delbeke (1 de setembre de 1903 - 22 d'octubre de 1977) fou un futbolista belga.

## Selecció de Bèlgica

Va formar part de l'equip belga a la Copa del Món de 1930. Fou jugador i entrenador del Club brugeois.

## Referències

* ↑ Player caps at the URBSFA site Arxivat 25-5-2011 a Wayback Machine.
* ↑ Biography on the page of clubbrugge.be Arxivat 10-6-2011 a Wayback Machine.
# Hazelton

«Hazelton» té aquests significats:
* Hazelton (Dakota del Nord)
* Hazelton (Idaho)
* Hazelton (Kansas)
# Hedwig Reicher-Kindermann

Hedwig Reicher-Kindermann (Múnic, 15 de juliol de 1853 - Trieste, 2 de juny de 1883) fou una cantant d'òpera alemanya, que fou primer mezzosoprano i després soprano).
Filla del baix-baríton August Kindermann (1817-1891), va freqüentar el Conservatori de Múnic. Debutà a Karlsruhe i després es dedicà a la opereta. El 1876 va cantar en els primers festivals teatrals de Bayreuth; el 1877 fou contractada pel teatre Municipal d'Hamburg i el 1878 pel Hofoper de Viena; des de 1880 fins al 1882 treballà al teatre Municipal de Leipzig. Finalment formà part de la companyia ambulant organitzada per Angel Neumann per a representar les òperes de Wagner.

## Referències

* ↑ Cortès i Mir, Francesc «Hedwig Reicher-Kindermann». Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 23 agost 2019].
* ↑ Sternfeld, Richard. «Reicher-Kindermann, Hedwig». A: Historische Kommission bei der Bayerischen Akademie der Wissenschaften. Allgemeine Deutsche Biographie (edició en línia) (en alemany). 27. 1.. München/Leipzig: Duncker & Humblot, 1888, p. 675-.
* ↑ Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana (en castellà). volum 50. Madrid: Espasa-Calpe, 1991, p. 37. ISBN 978-84-239-4550-4.
# Hegesip (epigramatista)

Hegesip (grec antic: Ἡγήσιππος, llatí: Hegesippus) fou un poeta grec autor de vuit epigrames que figuren a l'Antologia grega, on apareix amb un estil molt simple, cosa que indicaria que el poema era d'una època molt antiga.

## Referències

* ↑ Anthologia Graeca vol.I, p. 187, vol XIII, p. 901
* ↑ 5.Hegesippus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 369
# Hegesip de Jerusalem

Hegesip de Jerusalem (grec antic: Ἡγήσιππος, llatí: Hegesippus; Palestina? - Jerusalem, ca. 180) fou un escriptor paleocristià, considerat el primer historiador de l'Església i un dels Pares apologètics de l'Església.

## Biografia

Eusebi ens diu que Hegesip va ser un convers del judaisme, erudit en les llengües semites i familiaritzat amb la tradició oral i els costums dels jueus, perquè a les seves obres cita l'hebreu, coneixia l'Evangeli dels Hebreus i un evangeli siríac, i també va citar les tradicions no escrites dels jueus. Sembla que va viure en alguna part de l'Orient, durant el període del Papa Anicet I (155-166) i va viatjar fins a Corint per finalment arribar a Roma, on va viure 20 anys durant el pontificat del papa Anicet i el d'Eleuteri.
Va enfrontar-se a les teories gnòstiques que sorgien dins de l'Església. La tradició indica que en el curs dels seus viatges va visitar els principals centres cristians d'occident i orient i recollia els ensenyaments de les diverses esglésies per determinar la seva uniformitat amb Roma; va fer notar amb gran satisfacció que totes les heretgies provenien d'individus, però que cap de les Esglésies ni dels seus bisbes havien caigut en l'error.
L'any 177 va tornar a Jerusalem on va morir ja ancià.

## Obra

Dins de l'Església Catòlica és considerat com el pare de la història eclesiàstica, ja que va compilar la primera llista de bisbes romans, des de Simó Pere fins a Anicet I. Només es conserven uns quants capítols dels cinc llibres de la Història de l'Església que va escriure i que comprenia des de la Passió de Crist fins a l'època de l'autor.
Les obres dHegesip actualment estan perdudes, llevat de vuit passatges relatius a la història de l'Església citats per Eusebi, que ens diu que ell va escriure Hypomnemata (Ὑπομνήματα; "Memòries" o "memoràndums"), en cinc llibres, emprant un estil simple en relació amb la tradició de la predicació apostòlica. A través de Jerònim, se sap que Hegesip és el responsable d'"escriure una història eclesiàstica de tots els esdeveniments de la passió del nostre Senyor en el seu període ... en cinc volums, que ha establert el Hypomnemata com la història de l'Església".
Eusebi cita d'Hegesip el cinquè i últim llibre, un llarg i potser llegendari relat de la mort de Sant Jaume el Just el germà del Senyor. També transcriu d'Hegesip la història de l'elecció del seu successor, Simeó, i la citació dels descendents de Judes Tadeu a Roma per part de l'emperador Domicià. També s'ha argumentat la probabilitat que l'afirmació d'Eusebi que Sant Joan va ser desterrat a Patmos per Domicià fos d'ell. Hegesip va esmentar la carta del papa Sant Climent I als corintis, aparentment en relació amb la persecució de Domicià. És molt probable que l'atribució de les heretgies durant els pontificats d'Ireneu i Epifani -per exemple, que Marció de Sinop deixeble de Cerdó Valentí i que va arribar a Roma, sota Anicet I- s'obtingués a partir de l'obra d'Hegesip, com també l'afirmació que Hermes, autor del Pastor d'Hermes, va ser germà del papa Pius I.

## Notes

* ↑ Eusebi, IV.22.
# Hegesip

Hegesip és el nom dels següents personatges:
* Hegesip de Súnion (segle iv aC), orador atenès
* Hegesip de Meciberna (segle iv aC), historiador i geògraf grec
* Hegesip (segle iv aC), poeta còmic
* Hegesip, poeta que apareix a l'Antologia Grega
* Hegesip de Jerusalem, primer historiador de l'Església
# Hegesip de Súnion

Hegesip de Súnion (grec antic: Ἡγήσιππος, llatí: Hegesippus) fou un orador atenenc del temps de Demòstenes. Rebia el sobrenom de Κρωβύλος, que li va atribuir Èsquines, però se'n desconeix la causa. Va ser membre del mateix partit de Demòstenes, i va defensar l'aliança fòcida i la guerra contra Filip II de Macedònia. Fou membre de l'ambaixada atenenca a Macedònia. Va col·laborar amb Demòstenes per incitar als peloponnesis a la guerra contra Filip. Va defensar a Timarc d'Atenes quan fou acusat per Èsquines, i va acusar Cal·lip. Podria ser l'autor de dos discursos atribuïts a Demòstenes (sobre l'Halonès i sobre el tractat amb Alexandre).

## Referències

* ↑ «Hegesippos 1a». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft. S IV, p. 713.
* ↑ Smith, William. «1.Hegesippus». A: A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 369.
* ↑ «Hegesippus (statesman)». A: Encyclopædia Britannica, 1911.
# Hegesandre

Hegesandre (en grec antic: Ἡγήσανδρος, llatí: Hegesander) fou un historiador grec natural de Delfos. La seva època es desconeix, però és posterior a Antígon II Gònates (283-239 aC).
Va escriure dues obres:
* ὑπομνήματα (Comentaris), en sis llibres, segons Ateneu de Nàucratis
* ὑπόμνημα ἀνδριάντων καὶ ἀγαλμάτων, sobre estàtues.

## Referències

* ↑ Hegesander a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 366-367
# Haiweeïta

La haiweeïta, també coneguda com a ranquilita, és un mineral rar d'urani del grup dels nesosilicats, descobert l'any 1959 a Haiwee Reservoir, al Districte Coso (New Coso), muntanyes Coso (Coso Range), Comtat d'Inyo, Califòrnia, Estats Units, al que deu el seu nom. Va ser descrita per Thomas Chester McBurney i Joseph Murdoch.

## Propietats

La haiweeïta ocorre com esferulites, agregats de cristalls fibrosos radials i aciculars, cobrint la superfície d'altres minerals, com a òpal, albita o altres minerals primaris constituents de granits.
Químicament és un nesosilicat hidratat d'uranil i calci, de fórmula química Ca(UO₂)₂[Si₅O₁₂(OH)₂]·6H₂O, i que cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva composició química és:
* UO₃ = 53,03%
* SiO₂ = 33,42%
* CaO = 5,20%
* H₂O = 8,35%
El seu alt contingut en urani (més del 47%) la fa altament radioactiva. Una esfera d'1 gram de haiweeïta pura emet 85,162 Bq.

## Gènesi, paragènesis i ocurrència

És un mineral de gènesi secundària, que s'origina a la zona d'oxidació dels jaciments d'urani. Apareix associada a altres minerals d'urani com autunita, meta-autunita, uranofana, uranofana-β, fosfuranilita, torbernita, meta-torbernita, chernikovita i òpal uranífer.
Es troba allotjada en superfícies de fractura de granit en forma d'agregats esferulítics a Haiwee Reservoir, associada a Uranofana en riolites de l'eocè a la mina Margaritas #1 de Chihuahua, (Mèxic), i al costat de turmalina en pegmatites granítiques a Perus, São Paulo, Brasil, entre altres localitats.

## Galeria

* Agregat massiu de Haiweeïta.
* Haiweeïta sota llum ultraviolada.

## Referències

* ↑ «Haiweeite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* 1 2 «Mindat: Haiweeite mineral information and data» (en anglès). [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ McBurney, T. C. & J. Murdoch «Haiweeite, a new uranium mineral from California». American Mineralogist, 1959.
* ↑ Plášil, et. al., Jakub «Revision of the crystal structure and chemical formula of haiweeite, Ca(UO2)2(Si5O12)(OH)2·6H2O». American Mineralogist, 2013.
* ↑ «Handbook of Mineralogy». [Consulta: 23 setembre 2016].
* ↑ «Webmineral: Haiweeite Mineral Data» (en anglès). [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Mindat: Haiwee Reservoir, Coso District (New Coso District), Coso Mts (Coso Range), Inyo Co., California, USA» (en anglès). [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Mindat: Margaritas #1 Mine, Sierra Peña Blanca, Peña Blanca District, Mun. de Aldama, Chihuahua, Mexico» (en anglès). [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Mindat: Perus, São Paulo, São Paulo, Brazil» (en anglès). [Consulta: 10 agost 2010].
# Haixid

Els Haixid són una federació tribal, la més gran i important del Iemen. Viuen a les muntanyes del nord i nord-oest. El seu cap, xeic Abdullah ibn Husayn al-Ahmar, que va morir el 29 de desembre del 2007, fou una personalitat política molt important del Iemen.
El seu ancestre tradicional fou Haixid, germà de Bakil, fills de Jashim ibn Jubran ibn Nawf Bin Tuba'a ibn Zayd ibn Amro ibn Hamdan. Els Banu Hamdan, dels que van sorgir, eren ja una tribu destacada al segle I i són esmentats a les inscripcions sabees, però els haixid i bakil ja existien abans del segle i. Al segle iii part de les tribus hamdan van emigrar i Síria i els haixid i bakil es van aliar llavors als himyarites.
Quan Mahoma va enviar al Iemen a Khalid ibn al-Walid i va començar la islamització el 622, les tribus d'origen hamdan no hi van ser favorables; mentre les tibus de la Tihama i Nadjran acceptaven la nova religió, les tribus de les muntanyes es van mantenir contraris. Mahoma va enviar llavors al seu cosí Alí ibn Abi Tàlib, que fou més afortunat i va convertits a les tribus hamdanites. A la mort del Profeta aquestes trribus van restar musulmanes i no van participar en la Rida.
Sota el califa Alí ibn Abi Tàlib, les tribus li van fer costat; després de la seva derrota i més tard la dels seus fills, no es van oposar als omeies ni van buscar l'aliança amb altres tribus alides. Posteriorment es va produir l'emigració cap al nord d'Àfrica i Hispània, però gran part de les tribus hamdanites va restar al Iemen i els haixid i els bakil van esdevenir els dos grups més importants aprofitant la sortida de les tribus nòmades més poderoses. Al començament del segle X les tribus hamdanites va convidar a l'imam al-Hadi Yahya ibn al-Hussain ibn al-Kasim (un membre dels alides hasànides) que es va establir a les muntanyes i va introduir el zaydisme, una forma moderada del xiïsme. La gran tribu hashim es va mostrar sempre hostil a qualsevol poder exterior, i mai es va deixar dominar completament pels otomans.
L'Imam Yahya va voler sotmetre a les tribus i va fer diverses campanyes que van eliminar el poder de la major part d'aquestes, però no el dels haixid i bakil confederades (Haixid wa-Bakil). Aquestes van donar suport a la república però es van oposar a la limitació del seu poder, que encara conserven.

## Nota

* ↑ «thearabhistory.com: Qahtan». Arxivat de l'original el 2007-09-28. [Consulta: 29 juny 2009].

## Referències

* Abdulaziz Almsaodi, Modern history of Yemen
* Power and Interest News Report Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
* Andrei Korotàiev, Ancient Yemen. Oxford: Oxford University Press, 1995. ISBN 0-19-922237-1
# Haixid wa-Bakil

Haixid wa-Bakil és una confederació tribal àrab del Iemen. Des fa més de dos mil anys la confederació ocupa els territoris entre Sanà i Sa'dah, els hashid a l'oest i els bakil a l'est. La tradició fa generalment a Hashid i Bakil, els ancestres tribals, com a germans. Els hashid i els bakil van donar cadascun una dinastia al regne de Sabà. Després de la introducció de l'islam van ser a l'origen de les dinasties sulàyhida i hamdànida. La confederació va adoptar les doctrines zaidites i fou el principal suport dels imams. Els otomans no van poder estendre el seu domini als territoris de la confederació. El nombre de guerrers s'estimava el 1916 en 50.000; els seus caps suprems són del clan Himran dels Hashid.

## Bibliografia

* J. Ryckmans, L'institution monarchique en Arabia meridional avant l'Islam, Lovaina, 1951
# Harmony Township (Comtat de Beaver)

Harmony Township és una població del Comtat de Beaver a l'estat de Pennsilvània als Estats Units d'Amèrica. Segons el cens dels Estats Units del 2000 tenia 3.373 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000 Harmony Township tenia 3.373 habitants, 1.439 habitatges, i 991 famílies. La densitat de població era de 453,8 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 1.439 habitatges en un 23,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,9% hi vivien parelles casades, en un 9,2% dones solteres, i en un 31,1% no eren unitats familiars. En el 28,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,33 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,84.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,1% tenia menys de 18 anys, un 5,3% entre 18 i 24, un 26,9% entre 25 i 44, un 21,8% de 45 a 60 i un 26,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.056 $ i la renda mediana per família de 48.824 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.682 $ mentre que les dones 24.464 $. La renda per capita de la població era de 18.663 $. Entorn del 2,6% de les famílies i el 4,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Harmony Township». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Harmony Township». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Hemignathus

Hemignathus és un dels gèneres d'ocells hawaians de la família dels fringíl·lids (Fringillidae). Característics pels seus fins, llargs i corbats becs.

## Classificació

Dins aquest gènere s'han inclòs tradicionalment una sèrie d'espècies que actualment són ubicades a gèneres com Chlorodrepanis, Viridonia, Magumma i Akialoa.
Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.1, 2021), aquest gènere està format únicament per 4 espècies:
* Hemignathus lucidus - nukupuu d'Oahu.
* Hemignathus hanapepe - nukupuu de Kauai.
* Hemignathus affinis - nukupuu de Maui.
* Hemignathus wilsoni - akiapolaau.

## Referències

* ↑ PDF Arxivat 2009-07-17 a Wayback Machine. Helen F James. 2004. The osteology and phylogeny of the Hawaiian finch radiation (Fringillidae: Drepanidini), including extinct taxa. Zoological Journal of the Linnean Society, 141: 207-255. Rev. 18/10/2012
* ↑ PDF Arxivat 2013-07-17 a Wayback Machine. Heather R.L. Lerner, Matthias Meyer, Helen F. James, Michael Hofreiter, Robert C.Fleischer. Multilocus Resolution of Phylogeny and Timescale in the Extant Adaptive Radiation of Hawaiian Honeycreepers, Current Biology (2011), doi:10.1016/j.cub.2011.09.039 Rev. 18/10/2013