OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Camí de roses

Camí de roses (original: Primrose Path) és una pel·lícula estatunidenca de Gregory La Cava estrenada el 1940 i doblada al català. Marjorie Rambeau fou guardonada a l'Oscar a la millor actriu secundària per la seva interpretació en aquest film.

## Argument

Al si d'una família de classe popular i treballadora, Ginger Rogers intenta eludir la seva condició i el seu destí traçat: la prostitució. Ellie May, filla d'una prostituta i d'un alcohòlic que amenaça de suïcidar-se (acabarà matant la seva dona accidentalment), s'enamora d'Ed Wallace (Joel McCrea), pragmàtic home en un modest restaurant local. Després d'un matrimoni fet a corre-cuita, Ellie May es decideix a presentar-li la seva família allotjada en una llardosa casa situada a Primrose Path, un barri reservat llavors als porto-riquencs. Les presentacions es desenvoluparan malament i el jove fugirà caçat per una àvia proxeneta i malèvola que ha criat "al millor possible" una germana delectant-se en la ignomínia familiar. Després de la mort de la seva mare (Marjorie Rambeau), la valenta Ellie May acabarà trobant l'amor d'Ed Wallace, que requerirà finalment la responsabilitat de la família.

## Repartiment

* Ginger Rogers: Ellie May Adams
* Joel McCrea: Ed Wallace
* Marjorie Rambeau: Mamie Adams
* Henry Travers: Gramp
* Miles Mander: Homer Adams
* Queenie Vassar: Àvia
* Joan Carroll: Honeybell Adams
* Vivienne Osborne: Thelma
* Carmen Morales: Carmelita
* Nestor Paiva (no surt als crèdits): Gerent del Bluebell

## Referències

* ↑ Camí de roses
* ↑ «Primrose Path». The New York Times.
# Carles VII

Carles VII és el nom dels següents personatges:
* Carles VII d'Espanya o Carles de Borbó i Àustria-Este (Ljubljana, Imperi Austrohongarés, 1848 - Varese, Llombardia, 1909), pretendent carlí al tron d'Espanya
* Carles VII de França (París, 1403 – 1461), rei de França (1422-1461)
* Carles VII de Hohenlohe-Neuenstein (Langenburg, 1582 -Regensburg, 1641), noble alemany
* Carles VII del Sacre Imperi Romanogermànic (Brussel·les, 1697 - Múnic, 1745), Elector de Baviera (1726 -1745), i emperador del Sacre Imperi (1740 -1745)
* Carles VII de Nàpols o Carles III d'Espanya (Madrid, 1716 - 1788), rei de les Dues Sicílies (1735-1759) i rei d'Espanya (1759-1788)
* Carles VII Sverkersson (? - Visingsö, 1167), Rei de Suècia (1161- 1167)
# Can Xicrau

Can Xicrau és una obra de Sant Iscle de Vallalta (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia situada sobre una bifurcació de camins que porten a Can Vives de la Cortada i a Can Maresme, a tocar de Can Patiràs i Can Carabisco. En un ampli pati s'aixeca la masia de planta rectangular bastant gran, formada per planta baixa i primer pis amb la coberta a dues vessants. A la planta baixa hi ha dues portes adovellades formant un arc escarser i dues finestres col·locades alternant-se amb les portes. A la primera planta s'obren tres finestres de llinda plana.

## Referències

* ↑ «Can Xicrau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Carnaval de Santa Cruz de Tenerife

El Carnaval de Santa Cruz de Tenerife té, juntament amb el Carnaval de Cádiz, la màxima consideració per a festes que concedeix el ministeri amb competències en turisme a Espanya. És considerat el segon carnaval més popular i conegut internacionalment, després dels que se celebren a Rio de Janeiro (Brasil). De fet la ciutat de Santa Cruz de Tenerife està agermanada amb la ciutat de Rio de Janeiro per aquesta raó.
El 18 de gener de 1980 va ser declarat Festa d'Interès Turístic Internacional. Milers de persones surten cada dia al carrer a participar amb una disfressa. Ballen al so d'orquestres locals, dels ritmes caribenys, música electrònica i les apostes musicals de l'any durant tota la nit. L'acte més destacat és la Gran Gala de l'Elecció de la Reina del Carnaval de Santa Cruz de Tenerife i els grans desfilades de carrosses engalanades que discorren per les principals avingudes de la ciutat. El Carnaval de Santa Cruz de Tenerife és una de les festes més multitudinàries i internacionals d'Espanya.

## Referències

* ↑ Tenerife-ABC
* ↑ «Fiestas de España. El Carnaval de Tenerife». Arxivat de l'original el 2010-09-21. [Consulta: 31 maig 2010].
* ↑ «El Carnaval de Tenerife». Arxivat de l'original el 2017-08-02. [Consulta: 31 maig 2010].
* ↑ «Ciudades hermanadas con Santa Cruz de Tenerife». Arxivat de l'original el 2011-07-16. [Consulta: 31 maig 2010].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del Carnaval de Santa Cruz de Tenerife
# Cap Vidio

El cap Vidio es troba en el litoral asturià en el concejo de Cudillero i proper a la població de Riego de Abajo, en la parròquia de Oviñana. Es tracta d'un dels caps més importants d'Astúries, des del qual es pot albirar Estaca de Bares o el Cap de Peñas. Aquest cap forma un penya-segat de 80 m sobre el mar i una de les seves majors atraccions són el far (a baix) i la iglesiona, que és una cova formada per l'erosió de l'onatge i que es pot visitar en baixamar. Geològicament aquest cap està format per quarsites i pissarres. Dins de la fauna cal destacar que el penya-segat és una important zona de cria de diferents aus marines entre les quals sobresurten el cormorán moñudo i gavines.

## Far

El far de Cap Vidio es troba en el cap del mateix nom, en la localitat de Oviñana, concejo de Cudillero, Principat d'Astúries. Enclavat en el cap es troba l'últim far construït fins avui a Astúries i un dels més nous d'Espanya, ja que es va construir entre els anys 1948 i 1950. És un complex format pel far i dos habitatges que va substituir l'antic senyal d'avís. Està situat a 89 metres sobre el nivell del mar. La llanterna està situada a 76 m sobre el nivell mitjà del mar i 10 m d'altura respecte al cap. El senyal lluminós emet 4 centelleigs cada 20 segons, amb un abast de 35,8 milles amb bon temps i 16 milles amb boira. Avui dia és automàtic i s'acciona remotament per tècnics de senyals marítims.
En 1942, començà a plantejar-se la possibilitat de construir un far en la zona propera al Cap Vidio, sobre tot degut al considerable nombre de naufragis a la zona del Cap Vidio i els illots propers. D'aquesta manera s'aprova establir en els penya-segats de la punta nord una llum blanca de llampades aïllades equidistants i 25 milles d'abast. Finalment, en 1950 s'inaugura el far. El 1951 va començar a funcionar una sirena elèctrica que arriba a les cinc milles.
Presenta una òptica catadriòptica des del seu origen, i l'aparell òptic està format per quatre panells diòptrics, és a dir, quatre prismes de feix aeri que peremeten la desviació dels centelleigs 28º cap amunt, cosa que gtambé és agraïda per la navegació aèria. Presenta un recinte emmurallat, amb dues construccions independents, a la vora d'uns impressionants penya-segats de gairebé 100 metres d'altura. El far està situat en una torre cilíndrica, de nou metres d'altura, de mamposteria, adossada a l'edifici principal. Al far no hi viu cap persona, tampoc existeix cap museu a les seues instal·lacions i no es permet la visita. Està adscrit a l'Autoritat Portuaria d'Avilés.

## Vegeu també

* Far de Cap Vidio

## Referències

* ↑ «Faro Vidio Asturias». Arxivat de l'original el 2006-09-09. [Consulta: 25 març 2015].
* 1 2 Miguel Anxo Lareo. Navegando Asturias: De Tina Mayor al Eo. abooks, 15 febrer 2014, p. 146–. ISBN 978-84-15045-24-3.
* ↑ «02510 - Cabo Vidio». lighthousesofspain. Ministerio de Fomento. [Consulta: 21 desembre 2019].
* ↑ http://www.puertoaviles.es/es/servicioscomerciales/sedeelectronica/datosabiertos.asp
* ↑ http://www.puertoaviles.es/es/puerto/ayudasnavegacion.asp
# Cap Verd (desambiguació)

«Cap Verd» té aquests significats:
* Cap Verd, en portuguès Cabo Verde, estat insular independent d'Àfrica
* Cap Verd (Senegal), en francès Cap-Vert, en portuguès Cabo Verde, península al Senegal (dona nom a l'estat insular situat enfront del cap)
* Cabo Verde (Brasil) municipi de Minas Gerais al Brasil
Viccionari
# Parah

Parah (en hebreu: מסכת פרה) (transliterat: Masechet Parah ) és el nom d'un tractat de la Mixnà i el Talmud, el tractat està inclòs a l'ordre de Tohorot. La llei de la Torà (Llibre dels Nombres 19) decreta que una vedella vermella, "en la qual no hi ha taca, i sobre la qual mai va arribar el jou," serà cremada i les seves cendres seran barrejades amb l'aigua d'una font, perquè la barreja així obtinguda es pugui fer servir per ruixar i netejar a tot aquell que estigui en un estat d'impuresa ritual. La cremació de la vedella, i la preparació de les seves cendres, així com la recol·lecció de l'aigua i la seva mescla, solien estar acompanyades d'estrictes cerimònies. El tractat Parah conté una descripció detallada d'aquestes cerimònies, així com diverses regulacions concernents a la puresa de l'aigua de reg i els seus diferents efectes. A la majoria de les edicions, el tractat és el quart de l'ordre de Tohorot de la Mixnà, i està dividit en dotze capítols, contenint noranta-sis paràgrafs en total.

## Referències

* ↑ «PARAH - JewishEncyclopedia.com». [Consulta: 12 octubre 2022].
* ↑ «www.halakhah.com/» (en anglès).
# Cap a les altures

Cap a les altures (original: Christopher Strong) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Dorothy Arzner, estrenada el 1933 i doblada al català.

## Argument

En una festa, el parlamentari Sir Christopher Strong, un home casat, coneix l'elegant pilot d'avió Lady Cynthia Darrington. Al principi, el seu tracte és innocent però a poc a poc comencen una relació que afectarà la felicitat matrimonial del parlamentari i les carreres professionals d'ambdós.

## Repartiment

* Katharine Hepburn: Lady Cynthia Darrington
* Colin Clive: Sir Christopher Strong
* Billie Burke: Lady Elaine Strong
* Helen Chandler: Monica Strong
* Ralph Forbes: Harry Rawlinson
* Irene Browne: Carrie Valentine
* Jack La Rue: Carlo
* Desmond Roberts: Bryce Mercer
* Margaret Lindsay: no surt als crèdits

## Producció

La pel·lícula va ser produïda per David O. Selznick i Pandro S. Berman, productor associat, per la RKO Ràdio Pictures.

## Distribució

Distribuïda per la RKO Ràdio Pictures, la pel·lícula va ser estrenada a Nova York el 9 març, sortint després a les sales cinematogràfiques dels EUA el 31 març 1933 amb el títol original Christopher Strong. Va ser distribuïda a tot el món: al Japó, va sortir el 1934, a Portugal on, amb el títol O Que Faz o Amor, va ser distribuïda el 3 de març de 1934. A Turquia, va ser titulada Ates böcegi, sortint el 1936.

## Referències

* ↑ Cap a les altures
* ↑ «Christopher Strong». The New York Times.
* ↑ IMDb Release Info
# Cantó de Vassy

El cantó de Vassy és un cantó francès del departament de Calvados, situat al districte de Vire. Té 14 municipis i el cap és Vassy.

## Municipis

* Bernières-le-Patry
* Burcy
* Chênedollé
* Le Désert
* Estry
* Montchamp
* Pierres
* Presles
* La Rocque
* Rully
* Saint-Charles-de-Percy
* Le Theil-Bocage
* Vassy
* Viessoix

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-19.. | Camille Voivenel | RPF |
| 19..-1980 | M. Bertrand | divers droite, després UDR |
| 1980-2008 | Pierre Geoffroy | Divers droite |
| 2008- | Michel Roca | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 6.131 | 5.769 | 5.271 | 5.398 | 5.363 | 5.420 | 5.940 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Canal de València

El canal de València és un canal submarí que recorre l'eix de la mar Catalana, amb una geomorfologia molt marcada. En el seu tram final és anomenat canal de Ramon Llull, però no hi ha acord en quin punt s'esdevé el canvi de nom. Alguns autors proposen canviar el nom un cop creuat el canyó del Foix.
Al canal de València van a desembocar la majoria dels canyons i canals submarins de la mar Catalana, recollint les seves aportacions sedimentàries i conduint-les fins a les zones més profundes de la plana abissal. En la major part del seu recorregut té una orientació cap al nord-est, però un cop travessat el mont de Muntaner, al nord de Menorca i on fa un gran meandre, canvia la direcció progressivament fins a anar cap al sud, ja fora dels límits de la Mar Catalana, passant entre l'illa de Menorca i els doms de la Renaixença Catalana.

## Referències

Canals, M.; Serra, J. i Riba, O. (1983). Toponímia de la Mar Catalano-Balear. Bol. Soc. Hist. Nat. Baleares. v. 1982/2

## Vegeu també

* Mar Catalana#Canyons i canals submarins

## Enllaços externs

* Mapa batimètric de la Mar Catalanobalear, de l'Institut de Ciències del Mar (CSIC) de Barcelona Arxivat 2010-03-27 a Wayback Machine. (Descàrrega per al Google Earth (format kmz) Arxivat 2012-02-09 a Wayback Machine.)
# Paulo Luiz Beraldo

Paulo Luiz Beraldo Santos (Guarulhos, Estat de São Paulo, 14 de juny de 1988) és un futbolista brasiler.
Alçada: 1,77 m
Pes: 63 kg
Inici de la carrera esportiva: 2007
Equip actual: Guarani Futebol Clube (Davanter)
# Carl Zeller

Carl Zeller (de nom complet Carl Adam Johann Nepomuk Zeller) (Sankt Peter in der Au, 19 de juny de 1842 – Baden bei Wien, 17 d'agost de 1898) va ser un compositor d'operetes austríac.
Seguí al mateix temps els estudis de música amb Simon Sechter i de Dret. El Ministeri d'Instrucció Pública el nomenà Conseller el 1893, però tingué temps per a dedicar-se al piano, a la composició i a l'ensenyament. També es dedicà a l'ensenyament, tenint una Acadèmia de Música en la que hi tingué alumnes com el que després seria gran pianista Theodor Stein.

## Operetes

* 1876. Joconde
* 1878. Die Fornarina
* 1880. Capitän Nicoll
* 1886. Der Vagabund
* 1891. Der Vogelhändler (El venedor d'ocells)
* 1894. Der Obersteiger (L'estranger)
* 1901. Der Kellermeister

## Referències

* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopèdia de la Música Clàsica, vol. IV, pàg. 1593. (ISBN 84-7291-226-4)
# Parcs nacionals de la República d'Irlanda

Els parcs nacionals de la República d'Irlanda són sis, des de 1998, el primer que es va establir fou el de Killarney el 1932. A continuació se n'han establert uns altres cinc; El més recent és el de Ballycroy, que a més, és el més gran de la República d'Irlanda amb 110 km². Per contra, el més petit és el The Burren amb només 15 km².
| Parc Nacional | Regió | Superfície | Establiment |
| Ballycroy | Comtat de Mayo | 110 km$^2$ (42 sq mi) | 1998 |
| Connemara | Comtat de Galway | 30 km$^2$ (12 sq mi) | 1990 |
| Glenveagh | Comtat de Donegal | 57 km$^2$ (22 sq mi) | 1984 |
| Killarney | Comtat de Kerry | 105 km$^2$ (41 sq mi) | 1932 |
| The Burren | Comtat de Clare | 15 km$^2$ (5.8 sq mi) | 1998 |
| Muntanyes Wicklow | Comtat de Wicklow | 205 km$^2$ (79 sq mi) | 1991 |

## Notes i referències

* ↑ Ballycroy National Park Website

## Enllaços externs

* Web oficial dels parcs nacionals irlandesos
# Carles de Nassau-Usingen

Carles de Nassau-Usingen (en alemany Karl von Nassau-Usingen) (Usingen, Alemanya, 31 de desembre de 1712 - Biebrich, 21 de juny de 1775). Era fill de Guillem Enric de Nassau-Usingen (1684-1718) i de Carlota Amàlia de Nassau-Dillenburg (1680-1738). Va ser príncep de Nassau-Usingen de 1718 a 1775, i príncep de Nassau-Idstein de 1735 a 1775.

## Matrimoni i fills

El 26 de desembre de 1734 es va casar amb Cristina Guillemina de Saxònia-Eisenach (1711-1740), filla del duc Joan Guillem de Saxònia-Eisenach (1666-1729) i de la princesa Magdalena Sibil·la de Saxònia-Weissenfels (1673-1726). El matrimoni va tenir quatre fills: Carles Guillem (1735-1803), casat amb Carolina de Leiningen (1734-1810); Francesca (1736-1741); Frederic August. (1738-1816), casat amb la princesa Lluïsa de Waldeck.(1751-1816) i Joan Adolf (1740-1793).
En un segon matrimoni, el 19 de juny de 1743 Carles es va casar amb Maria Magdalena Gross (1714-1787), amb qui va tenir quatre fills més: Felipa Caterina de Biburg (1744-1798); Carles Felip (1746-1789); Sofia Cristina, nascuda i morta el 1750 i Guillem Enric, nascut i mort el 1755.

## Enllaços externs

* Geneall.net
# Carthade

Carthade és un gènere monotípic d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Carthade caecalis, que es troba a Colòmbia.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 17 febrer 2011].
# Casa Godó (Igualada)

La Casa Godó és una obra eclèctica de Igualada (Anoia) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres amb elements neoclàssics i amb una tribuna que tot i ser posterior s'integra totalment a l'edifici.
Edifici entre mitgeres amb façanes a la Rambla i al carrer de Sant Cristòfol.
La façana principal, de llenguatge eclèctic on es barregen elements neoclàssics amb altres més propers al modernisme imperant en l'època del projecte (especialment elements florals, garlandes, llindes, esgrafiats, forja de les baranes, ...) està actualment molt modificada per la tribuna situada al primer pis, i que actua com a terrassa de la planta segona, construïda més tard. La forja de les baranes dels balcons és diferent de la que apareix al projecte.
La façana posterior està ordenada segons cinc eixos, marcats per les obertures, i amb una cornisa i barana de remat que acusa el gir que fa l'alineació del carrer.
Sobre la porta d'entrada, a la rambla hi ha el medalló amb les inicials J.G. del propietari.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa Godó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 octubre 2018].
# Terrier escocès

El Terrier escocès o Scottie és una raça de gos que forma part del grup dels Terriers. És coneguda pel seu característic perfil i la seva gran lleialtat.

## Descripció

El Terrier escocès o Scottie és un terrier petit però resistent. Els Scottie són ràpids i tenen un cos bastant musculós, el que els converteix en gossos extremadament pesats per a la grandària que tenen. Existeixen diferents varietats de color de pèl com el negre, blat (en diferents tonalitats) i el Brindle (atigrat), cal ressaltar que els Scottish Terrier de color Brindle presenten el pèl més dur. Una de les seves característiques més cridaneres és la gran longitud del seu musell si ho comparem amb la mida del seu rostre. Aquest fet li confereix una mandíbula poderosa i és molt normal que els cadells, que no presenten aquesta característica de forma acusada, es queixin quan comenci el seu ràpid desenvolupament cap al musell adult. La seva silueta més característica resulta quan està concentrat o en alerta i manté el pit cap endavant i la cua completament estirada cap amunt.

## Història

Van ser criats originalment a Escòcia (el seu nom original va ser el d'Aberdeen Terrier) al començament del segle xviii, però havien aconseguit la seva grandària i forma abans del 1890. Els Scottie són "cavadors naturals", com altres terriers, el nom deriva de la mateixa arrel de "terre", "terra" en francès. Els Scottie van ser criats originalment per buscar teixons a les muntanyes d'Escòcia. També els van criar amb les cues fortes de manera que els seus amos poguessin tirar d'elles per treure els seus gossos dels forats cavats.

## Scottie famosos

"Fala" va ser el "Scottie" del president Franklin Delano Roosevelt que va viure a la casa blanca als EUA, i "Barney" i "Miss Beazley" pertanyien al President George W. Bush. "Burly" va ser el "Scottie" de Hitler i Eva Braun.

## Referències

* "Identifying a Scottie". Scottish Terrier Club of America. http://clubs.akc.org/stca/IdentifyAScottie.htm#Ref2 Arxivat 2008-04-17 a Wayback Machine.. Retrieved 2008-08-13.
* Orsborn, Jim (2002). "A Study of the Scottish Terrier". Scottish Terrier Club of America. http://clubs.akc.org/stca/illustrated_standard-Pg7.htm Arxivat 2008-04-03 a Wayback Machine.. Retrieved 2009-08-13.
* Cunliffe, Juliette (2002). The Encyclopedia of Dog Breeds. Parragon. p. 248. ISBN 0-75258-018-3.
* Orsborn, Jim (2002). "Hindquarters and Coat". Scottish Terrier Club of America. http://clubs.akc.org/stca/illustrated_standard-Pg13.htm Arxivat 2008-05-30 a Wayback Machine.. Retrieved 2008-08-13.
* "Scottish Terrier". Breeds of Dogs. http://www.thebreedsofdogs.com/SCOTTISH_TERRIER.htm. Retrieved 2008-08-13.
# Keedysville

Keedysville és una població dels Estats Units a l'estat de Maryland. Segons el cens del 2000 tenia 482 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Keedysville tenia 482 habitants, 172 habitatges, i 131 famílies. La densitat de població era de 218,9 habitants/km².
Dels 172 habitatges en un 41,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 69,2% hi vivien parelles casades, en un 5,8% dones solteres, i en un 23,3% no eren unitats familiars. En el 20,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,8 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,27.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,6% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 31,1% entre 25 i 44, un 25,5% de 45 a 60 i un 8,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 53.250 $ i la renda mediana per família de 61.607 $. Els homes tenien una renda mediana de 43.438 $ mentre que les dones 30.938 $. La renda per capita de la població era de 19.911 $. Cap de les famílies i l'1,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Keedysville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Keedysville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Educacionista

Educacionista fou una publicació quinzenal editada a Llucmajor, Mallorca, entre 1912 i 1913 pel mestre nacional Rufino Carpena Montesinos (1860-?), que fou director de l'escola pública entre 1909 i 1916. Era elaborada pels alumnes de l'escola i tenia un objectiu pedagògic en el marc de l'ensenyament actiu enfront del memorístic. Contenia bàsicament narracions curtes, treballs escolars i notícies del municipi de Llucmajor. Estava redactada en castellà i il·lustrada amb nombroses fotografies i gràfics. Es finançava per mitjà de donatius particulars i no contenia publicitat.
El Educacionista representa la primera aplicació pràctica a l'Estat espanyol del mètode que creà posteriorment el pedagog francès Célestin Freinet, involucrat en el moviment de l'Escola Nova. La idea d'aquesta revista sembla que l'agafà de les experiències que Carpena coneixia de l'Argentina, on el periodisme escolar havia pres força durant els anys que hi residí (1903-1909). Un dels números més interessants és el del 10 de novembre de 1912 on hi ha fins a 75 col·laboracions de nins, d'edats que van dels 5 als 15 anys. El darrer número que es conserva, el 17, correspon al mes de juny de 1913, hi figura a la capçalera que era una revista mensual ilustrada, i es diu que hi col·laboren distinguidos educacionistas de uno y otro sexo de España y América y niños de Escuelas nacionales. Sembla que tenia una difusió considerable, ja que tenia representants a Amèrica (Argentina, Cuba, Xile, Mèxic i Puerto Rico), a la península (Barcelona, Girona, València, Salamanca, Madrid i Alcanyís) i a diferents localitats de Mallorca (Palma, Muro, Inca, Sóller i Manacor). Entre aquests representants destaquen Josep Dalmau Carles i Joan Benejam Vives.
La impremta on es donava a tirar la revista era la casa Amengual i Muntaner, de Palma. Carpena deixà d'editar la revista per motius econòmics, ja que només en mig any havia perdut 1500 pessetes.

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 4. Palma: Promomallorca, p. 374. ISBN 84-8661702-2.
* 1 2 Jaume Campaner, M «Antecedents de Freinet a les Illes Balears». BSAL, 66, 2010, pàg. 183-210. Arxivat de l'original el 2016-08-09 [Consulta: 16 juny 2016]. Arxivat 2016-08-09 a Wayback Machine.