OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bouhans-lès-Montbozon

Bouhans-lès-Montbozon és un municipi francès situat al departament de l'Alt Saona i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 98 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Bouhans-lès-Montbozon era de 98 persones. Hi havia 41 famílies, de les quals 12 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 17 parelles sense fills i 12 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 56 habitatges, 42 eren l'habitatge principal de la família, 12 eren segones residències i 2 estaven desocupats. 50 eren cases i 5 eren apartaments. Dels 42 habitatges principals, 28 estaven ocupats pels seus propietaris, 11 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 3 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 5 en tenien tres, 9 en tenien quatre i 26 en tenien cinc o més. 33 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 20 habitatges hi havia un automòbil i a 20 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Bouhans-lès-Montbozon el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 8 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 8 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 12 | 15 a 19 | 8 |
| 0 | 10 a 14 | 12 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 67 persones, 57 eren actives i 10 eren inactives. De les 57 persones actives 51 estaven ocupades (30 homes i 21 dones) i 6 estaven aturades (2 homes i 4 dones). De les 10 persones inactives 3 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa immobiliària.
L'any 2000 a Bouhans-lès-Montbozon hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Bouhans-lès-Montbozon a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Bouhans-lès-Montbozon a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# CHD

CHD té els següents significats:
* Central Hindi Directorate, institució oficial índia per a la promoció de l'hindi
* Confederació Hidrogràfica del Duero, organisme gestor de les aigües i infraestructures de la conca hidrogràfica del Duero a Espanya
* chd també és el codi ISO 639-3 del chontal d'Oaxaca, llengua parlada a Mèxic pels chontals d'Oaxaca
# CaixaForum València

CaixaForum València és un centre cultural de La Caixa, situat a la Ciutat de les Arts i les Ciències de València.

## Edifici

És obra de l'estudi Cloud 9 amb la direcció de l'arquitecte Enric Ruiz-Geli. Té una superfície útil de 6.500 m² i disposa de dues sales d'exposicions que se situen a la planta baixa, a més d'aules polivalents, un auditori, espais familiars i educatius, una llibreria i un restaurant.
Les obres van començar l'any 2018 a l'interior de l'edifici Àgora, una gran plaça coberta dissenyada per l'arquitecte Santiago Calatrava a la Ciutat de les Arts i les Ciències de València, entre el pont de l'Assut de l'Or i l'Oceanogràfic.

## Activitats i exposicions

S'hi realitzen exposicions d'art, cicles de conferències, concerts i espectacles, com també jornades socials i tallers educatius i familiars que s'adrecin a tots els públics.
La programació inaugural inclou les exposicions Horitzó i límit. Visions del paisatge, Faraó. Rei d'Egipt i un espai d'experimentació i debat: #ElNúvol{IA], sobre l'ús de la intel·ligència artificial en l'educació a través d'un recorregut interactiu per a conèixer projectes internacionals de recerca.

## Referències

* ↑ «#ElNúvol{IA]». CaixaForum Valencia.

## Enllaços externs

* «CaixaForum València».
# Cal Gubianes

Cal Gubianes és un edifici de Calders (Moianès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa amb llinda rectangular en pedra calcària que forma part del portal d'entrada de cal Gubianes. Destaca un alt relleu amb una figura circula que simbolitza el sol. El sol és representat per una cara amb nas, ulls i boca. Al seu voltant, també amb forma de cercles s'hi reparteixen els raigs entremig dels quals hi ha una sanefa avui mig desdibuixada. La resta de la llinda és llisa sense cap inscripció.

## Història

La casa data del segle xvii. Una llinda d'una finestra de l'edifici manté la data de 1611 (16XI). Podria ser el prototipus de casa del poble de Calders, construïda al XVII, quan hi ha el creixement del nucli, al llarg del camí ral.

## Referències

* 1 2 «Cal Gubianes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 març 2019].
# Cal Guarro

Cal Guarro és un obra al municipi de Santa Margarida de Montbui (Anoia) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Aquesta casa ha estat propietari de diferents famílies. El mot de Cal Guarro prové d'un masover. Una de les famílies foren grans propietaris de Montbui i la seva finca s'estenia a l'altra banda de carrer on avui dia encara resten uns edificis destinats al trull de l'oli i també d'una sala cafè.
L'edifici de planta quadrada amb planta baixa, pis i golfes té una coberta a quatre vessants sostinguda per mènsules que sobresurten molt de la façana. La construcció actual és fruit d'una reforma (1918) la qual va comportar l'addició d'un cos cobert amb terrat amb barana de balustres, reforma de les obertures de la planta baixa entre les quals destaca el balcó de la façana lateral. Té un sòcol de pedra, guardapols a les obertures i òculs de ventilació a les golfes.

## Referències

* 1 2 «Cal Guarro». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].
# Campephaga

Campephaga és un gènere d'ocells de la família dels campefàgids (Campephagidae ).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.6, 2010) aquest gènere està format per 4 espècies:
* Campephaga flava - eruguera d'espatlles grogues.
* Campephaga phoenicea - eruguera d'espatlles vermelles.
* Campephaga petiti - eruguera de Petit.
* Campephaga quiscalina - eruguera porpra.
# Camper (empresa)

Camper és una empresa internacional de calçat amb seu a Inca (Mallorca). Fou fundada per Llorenç Fluxà Rosselló el 1975 després d'heretar una fàbrica de sabates del seu pare, Llorenç Fluxà Figuerola, que al seu torn havia heretat del seu pare Antoni Fluxà. Camper opera 52 botigues propietat de la companyia a Nord-amèrica, Europa, Àsia i Austràlia, i també distribueix a milers de botigues multimarca d'altri. El lema de la companyia és "la imaginació camina."
L'any 1998 va rebre el Premio Nacional de Diseño en la modalitat d'empreses.
Camper ha començat a ampliar la seva marca en el sector de l'hostaleria amb un hotel i un restaurant a Barcelona i un a Berlín. Al costat de cada hotel hi ha un bar DosPalillos, un restaurant concepte de tapes asiàtiques però d'estil espanyol. Inaugurat el desembre de 2008 sota la gestió d'Albert Raurich, l'ex cap de cuina d'El Bulli entre 2001 i 2007. Ferran Adrià i Fernando Amat de Vinçon també van participar en aquest projecte.

## Referències

* ↑ «Història - Camper Espanya». [Consulta: 14 juny 2022].
* ↑ «Premios Nacionales de Diseño 1998» (en castellà). Idi.mineco.gob.es, 1998. Arxivat de l'original el 2016-10-22. [Consulta: maig 2016].
* ↑ Bruni, Frank «Barcelona: Casa Camper» (en anglès). The New York Times, 15-05-2005. ISSN: 0362-4331.

## Enllaços externs

* Camper - Lloc web oficial
Viccionari
# Campo de' Fiori

La Piazza Campo de' Fiori és una plaça oberta en el centre de Roma, situada entre la Palau Farnese i el carrer Corso Vittorio Emanuele II. Aquesta plaça pren el seu nom del paisatge de prat florit que caracteritzava el lloc fins al segle xv, quan es convertí en un mercat. Durant el matí, a l'interior de la plaça, se situa un mercat on es venen flors, carn i peix.
El Campo de' Fiori va ser durant l'edat mitjana una plaça oberta sense gran importància, però durant el segle xv es van moure les activitats comercials, entre d'altres, de la zona del Capitoli cap a aquesta àrea. El Campo de' Fiori es va convertir així, ràpidament en un mercat de la ciutat de Roma. En els barris del voltant s'establiren una gran nombre de fondes i hotels. Destaca l'establiment La Locanda della Vacca de Vannozza Cattanei, la mare dels quatre fills del Papa Alexandre VI.
El Campo de' Fiori no era només un mercat. Aquest espai s'utilitzava ocasionalment per efectuar les execucions, encara que el lloc més comú d'execució es troba junt al Ponte Sant'Angelo.
En Giordano Bruno, filòsof i frare dominicà, fou cremat com a heretge en aquesta plaça, el 17 de febrer de 1600. El 1889 es va erigir, després de nombrosos debats, una estàtua en el seu honor, al centre de la plaça. Fou un treball de l'escultor Ettore Ferrari. L'inici d'aquesta commemoració fou una iniciativa els estudiants de la Universitat de Roma.

## Referències

* ↑ «Campo de' Fiori» (en italià). Protecció Civil del "Comune" de Roma, 2010. [Consulta: 4 març 2012].
* ↑ Giannottu, Caterina. «Un narratore arguto e ancichissimo. Paschino in Parione e la satira in Roma fra tradizione e modernità» (en italià) p. 2, 2011. [Consulta: 4 març 2012].
* ↑ Dal Maso, Cinzia. «La Locanda della Vacca» (en italià), 2004. [Consulta: 4 març 2012].
* ↑ Pogge, Richard W. Essay: The folly of Giordano Bruno (en anglès), 2009.
* ↑ Donzelli Editore. Giordano Bruno: la falena dello spirito (en italià). Donzelli Editore, 2002, p. 289. ISBN 8879896768.
* ↑ «Bozzetti del monumento di Ettore Ferrari» (en italià). giordanobruno.info, 2002. [Consulta: 4 març 2012]. «A' XIX marzo MDCCCLXXVI, costituitosi fra studenti dell' Università Romana un Comitato per erigere un monumento a Giordano Bruno, in Roma, in Campo de' Fiori, fu indetta universale sottoscrizione, depositando cumulare le somme in tre anni raccolte. Nel novembre MDCCCLXXXIV altro Comitato universitario rinnovò in Roma il proposito, raccolse in cinque anni nuove somme, affidò ad Ettore Ferrari l'esecuzione del monumento. Ai IX giugno MDCCCLXXXIX in Roma Capitale intangibile i due Comitati riuniti sciolsero in Campo de' Fiori il comune voto. Gli iniziatori del MDCCCLXXVI curarono che dell'alto concetto civile attuato rimanesse in questa medaglia memoriale documento perenne.»
# Campionat britànic de trial 1987

La temporada de 1987 del Campionat britànic de trial fou la 38a edició d'aquest campionat, organitzat per l'ACU. El calendari oficial constava de 10 proves puntuables.

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Steve Saunders | Fantic | 135 |
| 2 | Tony Scarlett | JCM | 120 |
| 3 | Harold Crawford | Yamaha | 84 |
| 4 | Gerald Richardson | Yamaha | 73 |
| 5 | Phil Alderson | Yamaha | 65 |
| 6 | Ian Weaterill | Aprilia | 31 |
| 7 | Rob Sartin | Yamaha | 28 |
| 8 | Marck Hicken | Yamaha/Fantic | 19 |
| 9 | Jeremy Gregg | Fantic | 18 |
| 10 | Duncan Walmsley | Yamaha/Beta | 15 |

## Referències

* «Great Britain - 1987» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 19 març 2023].
# Campo do Vao

El Campo do Vao és un camp de futbol de la parròquia de Coruxo, al municipi de Vigo (Pontevedra), situat a la vora de la platja del mateix nom i de l'illa de Toralla. Hi juga com a local el Coruxo Fútbol Club.
El 2013 la Diputació de Pontevedra va invertir 100.000 euros en la reforma dels vestidors i en el camp annex de minifutbol de gespa sintètica. Fins a l'octubre del 2020 O Vao tenia una capacitat de 1.500 localitats, que va veure augmentada en aquesta data fins a 2.000, en ser habilitades grades supletòries a banda i banda de la petita tribuna que acull la llotja d'autoritats.

## Referències

* ↑ «O Vao, el estadio de España con las mejores vistas» (en castellà). ABC, 12-05-2016. [Consulta: 16 desembre 2021].
* ↑ «La Diputación inaugura el 'nuevo' campo de Fragoselo» (en castellà). Atlántico, 03-10-2013.

## Enllaços externs

* Informació sobre l'estadi a la web de l'Ajuntament de Vigo Arxivat 2013-10-17 a Wayback Machine. (gallec)
# Cala des Degollador

La Cala des Degollador està situada a l'illa de Menorca i concretament dins del municipi de Ciutadella de Menorca.

## Descripció

També coneguda com sa platja Gran forma part del litoral urbà de Ciutadella. Aquest entrant de mar es caracteritza per ésser molt allargat (s'endinsa en terra ferma mig quilòmetre) i estret, té unes dimensions petites, l'aigua és tranquil·la i els seus banyistes locals solen ser famílies i turistes. Les condicions d'aquesta platja són aptes per fondeig d'embarcacions. La platja Gran també compta amb una petita cala que té el nom típic de Platja Petita. Aquesta platja disposa de servei de socorrista i de vàter. Aquesta platja s'allarga molt i els seus límits es troben d'entre Punta des Gegant i sa Galera, per accedir a sa platja es pot anar a peu i en cotxe.

## Referències

* ↑ «Cala des Degollador». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* platges de Balears Arxivat 2014-01-16 a Wayback Machine.
# Camp Municipal de Beisbol Can Torelló

El Camp Municipal de Beisbol Can Torelló és un estadi de beisbol de Gavà, Baix Llobregat, inaugurat l'any 1976. Remodelat el febrer de 2011, va ser el primer camp de Catalunya que implantà gespa artificial d'última generació, quedant homologat per acollir-hi competicions internacionals. També conté banquetes cobertes, graderies amb una capacitat entre 200 i 250 espectadors, túnel de batuda i zona d'escalfament dels llançadors. En les seves instal·lacions, hi disputen els partits de manera simultània el Club de Beisbol i Softbol Gavà i el Projecte Softball Gavanenc.

## Referències

* ↑ «Camp Municipal de Beisbol Can Torelló». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Gavà disposa a Can Torelló d'un nou camp de referència a Europa». El Mundo Deportivo, 18-02-2011. [Consulta: 18 setembre 2019].
# Can Madurell

Can Madurell és una obra de Molins de Rei (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Mansió senyorial envoltada de jardí. La seva estructura és de planta, pis i golfes, amb teulada a dos aigües perpendiculars a la façana. Al mig de la teulada sobresurt un cos amb coberta a quatre aigües. El plantejament de la casa és molt senzill doncs només té finestres, però tota la seva importància radica en la decoració. Aquesta alterna dos colors: cru i roig teula i combinant-los forma pilastres, frontons, rebaixos, dovelles, etc., tot creant un enganyatall. El primer pis hi ha una eixida coberta.

## Referències

* ↑ «Can Madurell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 gener 2019].
# Campionat brasiliense

El Campionat Brasiliense o Campionat Candango, és el campionat estatal de futbol del Districte Federal, Brasil. Hi poden prendre part equips d'altres estats afiliats a la federació de futbol de Brasília i que estiguin situats a menys de 200 quilòmentres de la capital. És el cas d'alguns equips dels estats de Goiás i Minas Gerais.

## Campions

| 1959 Grêmio Brasiliense 1960 Defelê FC 1961 Defelê FC 1962 Defelê FC 1963 AE Cruzeiro do Sul 1964 (amateur) AA Guanabara 1964 (professional) Rabello FC 1965 (amateur) Pederneiras FC 1965 (professional) Rabello FC 1966 (amateur) AA Guanabara 1966 (professional) Rabello FC 1967 Rabello FC 1968 Defelê FC 1969 Coenge FC 1970 Grêmio Brasiliense 1971 CA Colombo 1972 AA Serviço Gráfico 1973 CEUB 1974 Pioneira FC 1975 Campineira | 1976 Brasília EC 1977 Brasília EC 1978 Brasília EC 1979 SE Gama 1980 Brasília EC 1981 Taguatinga EC 1982 Brasília EC 1983 Brasília EC 1984 Brasília EC 1985 Sobradinho EC 1986 Sobradinho EC 1987 Brasília EC 1988 Grêmio Tiradentes 1989 Taguatinga EC 1990 SE Gama 1991 Taguatinga EC 1992 Taguatinga EC 1993 Taguatinga EC 1994 SE Gama 1995 SE Gama | 1996 CR Guará 1997 SE Gama 1998 SE Gama 1999 SE Gama 2000 SE Gama 2001 SE Gama 2002 CFZ de Brasília 2003 SE Gama 2004 Brasiliense FC 2005 Brasiliense FC 2006 Brasiliense FC 2007 Brasiliense FC 2008 Brasiliense FC 2009 Brasiliense FC 2010 Ceilândia EC 2011 Brasiliense FC 2012 Ceilândia EC 2013 Brasiliense FC 2014 Luziânia |

## Títols per equip

* 10 Sociedade Esportiva do Gama (Gama)
* 8 Brasília Futebol Clube (Brasília)
* 8 Brasiliense Futebol Clube (Taguatinga)
* 5 Taguatinga Esporte Clube (Taguatinga)
* 4 Defelê Futebol Clube (Brasília)
* 4 Rabello Futebol Clube (Brasília)
* 2 Ceilândia Esporte Clube (Ceilândia)
* 2 Associação Atlética Guanabara (Brasília)
* 2 Grêmio Esportivo Brasiliense (Núcleo Bandeirante)
* 2 Sobradinho Esporte Clube (Sobradinho)
* 1 CEUB Esporte Clube (Brasília)
* 1 Coenge Futebol Clube (Brasília)
* 1 Clube Atlético Colombo (Núcleo Bandeirante)
* 1 Associação Esportiva Cruzeiro do Sul (Brasília)
* 1 Clube de Regatas Guará (Guará)
* 1 Pederneiras Futebol Clube (Brasília)
* 1 Pioneira Futebol Clube (Brasília)
* 1 Associação Atlética Serviço Gráfico (Brasilia)
* 1 Grêmio Esportivo Tiradentes (Brasília)
* 1 Centro de Futebol Zico de Brasília Sociedade Esportiva (Brasília)
* 1 Campineira
* 1 Luziânia

## Referències

* ↑ «Brazil - Distrito Federal - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 20 octubre 2012].

## Enllaços externs

* Campionat brasiliense - Lloc web oficial
# Cant espiritual

Cant espiritual és un poema d'Ausiàs March en el llindar del Renaixement que planteja un diàleg entre l'autor i Déu sobre la salvació en termes cristians. El títol aparegué en la seva edició de València del 1539. El poema està format per 224 versos, que es mostren a través de 28 estrofes de vuit versos cadascuna.
L'obra mostra el conflicte de l'autor entre la seva voluntat de creure i la certesa de la seva insuficiència i la seva pròpia desaparició. S'ha destacat la influència d'Anselm de Canterbury en el sentit del pecador que demana clemència i també pel que fa a la forma, ja que s'observen manlleus lèxics de sant Anselm. Estudiosos han apuntat que l'autor es presenta com un pecador atrapat per la justícia divina, i s'ha dit que traspua semipelagianisme en apuntar que només rep ajuda qui la busca, que també mostra en part el pessimisme agustinià-luterà i finalment que en part és jansanista perquè destaca el pes de la rigorositat divina sobre el pecador quan pensa en el moment de la mort.

## Referències

* 1 2 «Cant espiritual | enciclopedia.cat». [Consulta: 19 febrer 2023].
* ↑ March, Ausiàs. Cant Espiritual. E. Ferrando Roca, 1864, p. 252-258.
* ↑ Zimmermann, Marie-Claire. Ausiàs March, o, L'emergència del jo. Universitat de València, 1998, p. 226. ISBN 978-84-7826-908-2.
* ↑ Catalanes, Associació Internacional de Llengua i Literatura. Miscel·lània Germà Colón. L'Abadia de Montserrat, 1994, p. 48-50. ISBN 978-84-7826-877-1.
* ↑ Borrell, Agustí. Teresa de Lisieux: Déu en la Vida de Cada Dia: Actes Del II Congrés D'Espiritualitat. L'Abadia de Montserrat, 1998, p. 132. ISBN 978-84-7826-931-0.
* ↑ López, Elena Sánchez. Estudi de la llengua d’Ausiàs March a través de les col·locacions: Una aproximació semiautomàtica. Walter de Gruyter, 2013-08-28, p. 84. ISBN 978-3-11-029769-0.
# Bloody Mary

«Bloody Mary» té aquests significats:
* Bloody Mary, sobrenom popular que els anglesos van donar a la reina Maria I d'Anglaterra, Maria Tudor, per la dura repressió contra els protestants en el seu intent de restaurar el catolicisme.
* Un Bloody Mary és un còctel de vodka i suc de tomàquet.
* Bloody Mary és la versió en zones de parla anglesa de la llegenda urbana de Verònica, fantasma que apareix als miralls quan algú repeteix el seu nom tres cops.
Viccionari
# Châtel-Saint-Denis

Châtel-Saint-Denis és un municipi suís del cantó de Friburg, cap del districte de la Veveyse.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Bloody Oranges

Bloody Oranges (originalment en francès, Oranges sanguines) és una pel·lícula de comèdia francesa del 2021 dirigida per Jean-Christophe Meurisse. La pel·lícula es va projectar fora de competició al Festival de Canes de 2021. S'ha subtitulat al català.

## Repartiment

* Denis Podalydès
* Christophe Paou
* Guilaine Londez

## Referències

* ↑ «Bloody Oranges». FilminCAT. [Consulta: 26 juliol 2022].
* ↑ «Best Friend Forever Boards Black Comedy 'Bloody Oranges' With Denis Podalydes, Blanche Gardin». Variety, 01-03-2021. [Consulta: 12 juliol 2021].
* ↑ «Bloody Oranges». The Upcoming. [Consulta: 12 juliol 2021].
* ↑ «'Bloody Oranges': Cannes Review». ScreenDaily. [Consulta: 12 juliol 2021].
* ↑ «Bloody Oranges». Goita què fan ara. [Consulta: 26 juliol 2022].
# Břeclav

Břeclav (en alemany Lundenburg) és una ciutat de la República Txeca, al sud-est de Brno. Està situada a la frontera amb el nord d'Àustria al riu Dyje. La ciutat austríaca més propera és Hohenau an der March.

## Història

Cap als volts de la Segona Guerra Mundial una considerable part de la població de Břeclav era germanòfona. El 1880 tenia 5681 habitants.

## Trànsit

Břeclav és un punt important de la xarxa ferroviària. Està situat a la intersecció de camins que van i venen de Brno, Praga i Ostrava (República Txeca), Cracòvia (Polònia), Kúty i Bratislava (Eslovàquia), i Hohenau i Viena (Àustria).

## Ciutats agermanades

* Trnava, Eslovàquia
* Brezová pod Bradlom, Eslovàquia

## Enllaços externs

* Breclav.org: Web Oficial Arxivat 2011-08-14 a Wayback Machine.
* Breclav.info: Informació turística Arxivat 2005-08-29 a Wayback Machine.
# Unitat catòlica d'Espanya

Es coneix com a unitat catòlica d'Espanya el principi legislatiu que establia la religió catòlica com a única dels espanyols, amb exclusió de qualsevol altre culte. L'origen d'aquesta unitat, segons els seus defensors, es trobava l'any 589, data del III Concili de Toledo, en què el rei visigot Recared va abjurar de l'arrianisme i es va convertir al catolicisme, religió que passaria a ser l'única oficial del regne. Aquest principi va imperar en la legislació espanyola des dels Reis Catòlics fins a la Constitució de 1869 i, en menor mesura (exceptuant els períodes del Sexenni Democràtic i la Segona República), fins a la llei de llibertat religiosa de 1967.
Els detractors de la unitat catòlica espanyola la combatien des del punt de vista del dret personal a la llibertat de consciència i pel respecte a causa de les exigències del bé comú, que els governs estan obligats a promoure, conservar i desenvolupar, mentre que els seus defensors arguïen que la unitat catòlica era part molt principal i fonamental del bé comú d'Espanya i els espanyols, sense greuge de la llibertat de consciència dels qui, respectant la dels espanyols, s'acollien a l'hospitalitat d'aquests, tot i no ser catòlics.

## Referències

* ↑ Manifestacion de la prensa tradicionalista, p. 44-45.
* ↑ Espasa-Calpe, 1928, p. 504.
* ↑ «El Concilio, la doctrina de la Iglesia y nuestra unidad católica». Cristiandad, 393, 01-11-1963.

## Bibliografia

* Moliner Prada, Antonio. Fèlix Sardà i Salvany y el integrismo en la Restauración. Universitat Autònoma de Barcelona.