OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Junc Rubia

El Junc Rubia fou un junc, embarcació tradicional xinesa, que va fer la travessa de Hong Kong a Barcelona.
Va arribar al Port de Barcelona a l'estiu de 1959 i va ser rebut amb tots els honors per les autoritats de l'època. Aquestes incloïen l'alcalde accidental Marcelino Coll Ortega, el contraalmirall Alejandro Molins, i una dona "oriental" Madame Le Laudais Goze que va fer la benvinguda oriental amb tres pals de sàndal perfumat, flors i fruites. El mateix dia es va fer una recepció amb dinar al Reial Club Marítim de Barcelona.
El capità fou Josechu Tey, aventurer que va rebre la Creu del Mèrit Naval per l'esforç. Tey es feu popular publicant un llibre sobre aquest viatge que també es va traduir a l'anglès. Un dels membres de la tripulació fou Oriol Regàs, que posteriorment va adquirir fama com a representant de la "Gauche Divine".
El junc Rubia va ser amarrat al final de la Rambla, on ara comença la passarel·la que va cap al Maremàgnum. Convertit en atracció turística va romandre flotant al costat de la "rèplica" de la caravel·la Santa María fins a mitjan des 1970.
El viatge del junc Rubia va provar la bona construcció d'aquestes embarcacions xineses, que tenen la capacitat de navegar milers de milles en condicions oceàniques prou dures. Tot i el mèrit de la seva acció, Tey no fou el primer a emprendre un viatge llarg amb aquest tipus d'embarcació. Prèviament, l'any 1938, E. Allen Petersen havia navegat de Xangai a Califòrnia en el jonc "Hummel Hummel" i el 1955, sis joves americans varen viatjar de Formosa (Taiwan) a San Francisco a bord del vell jonc "Free China".

## Referències

* ↑ La Vanguardia, dijous 10-IX-1959, pàgina 3
* ↑ La Vanguardia, dijous 10-IX-1959, pàgina 4
* ↑ Jose Maria Tey, Hong Kong to Barcelona in the Junk "Rubia", George G. Harrap & Co. Ltd, London 1962
# Nemacheilus longipinnis

Nemacheilus longipinnis és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo 1993. Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ljubomir Petrović

Ljubomir Petrović, també conegut com a Ljupko Petrović, (en serbi: Љубомир Петровић Љупко) (Brusnica Velika, 15 de maig de 1947) fou un futbolista serbo-bosnià dels anys 1970 i posteriorment entrenador.

## Trajectòria

Com a futbolista passà la major part de la seva trajectòria al NK Osijek, club amb el qual aconseguí l'ascens a la primera divisió iugoslava a finals dels anys 1970. Posteriorment també passà alguns anys al futbol dels Estats Units.
On més destacà fou en la faceta d'entrenador. A Iugoslàvia dirigí els clubs NK Osijek, FK Spartak Subotica, FK Rad, FK Vojvodina, i finalment l'Estrella Roja de Belgrad, club amb el qual fou campió de la Copa d'Europa de futbol la temporada 1990-91. La següent temporada fou contractat pel RCD Espanyol però fou destituït abans de finalitzar la temporada. Posteriorment dirigí el CA Peñarol, Grazer AK i els clubs xinesos Shanghai Shenhua i Beijing Guoan. Als anys 2000 entrenà els clubs búlgars PFC Levski Sofia i PFC Litex Lovech. Retornà a Sèrbia on es feu càrrec el març de 2008 de l'OFK Beograd, i el juliol del mateix any el club croat Croatia Sesvete. El desembre de 2008 fou contractat pel FK Vojvodina de Novi Sad.

## Palmarès
### Spartak Subotica

* Segona divisió iugoslava:
** 1988

### Vojvodina Novi Sad

* Lliga iugoslava de futbol:
** 1989

### Estrella Roja

* Copa d'Europa de futbol:
** 1991
* Lliga iugoslava de futbol:
** 1991
* Lliga serbo-montenegrina de futbol:
** 1995
* Copa serbo-montenegrina de futbol:
** 1995; 1996

### Levski Sofia

* Lliga búlgara de futbol:
** 2001

### Beijing Guoan

* Copa xinesa de futbol:
** 2003

### Litex Lovech

* Copa búlgara de futbol:
** 2004

## Referències

* ↑ «Novac nije bitan, želim biti selektor BiH». sarajevo-x.com. [Consulta: 20 gener 2010].
* ↑ «Petrovic: ha Ilegado un “crack”». Mundo Deportivo, 26-06-1991. [Consulta: 20 gener 2010].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2008-11-18 a Wayback Machine.
* Estadístiques a la MISL
# Capa pluvial

La capa pluvial és la que porten els sacerdots o diaques en els actes de culte diví que porta caputxa a l'esquena. Té el seu origen a la romana lacerna, amb la qual es confonia fins al punt de servir en un primer moment, les mateixes capes de prínceps o magnats que després s'oferien al culte. Com aquesta peça de roba va començar a portar-se a | les processons, fora dels temples i es va utilitzar per protegir-se de la pluja i del fred, es va dir «pluvial» a Itàlia, nom que s'ha conservat fins avui al llenguatge eclesiàstic.
La capa pluvial va començar a utilitzar-se a la litúrgia per sacerdots i cantors el segle x i servia no solament en les processons sinó també per a uns certs actes del cor i d'altres cerimònies. Des del segle xi ha tingut sempre la mateixa forma que a l'actualitat havent variat tan sols la caputxa i les bandes o tires davanteres. Aquestes consistien durant els primers segles en una orla estreta però des del segle xiii aquesta s'eixampla notablement, admetent brodats amb imatgeria convertint-se així mateix el fermall metàl·lic o fíbula que des del començament va servir per tancar la capa al pit en un elegant ornament.
Pel que fa a la caputxa de què estaven dotades les primeres capes, tot just sí que va arribar a servir per al seu objecte més enllà del segle xi doncs al XII era més aviat una peça decorativa i al XIII va esdevenir un pany triangular col·locat a la part superior de l'esquena per transformar-se en una mena d'escut des del segle xiv. Aquest escut pren la forma ogival per la part inferior i es va engrandint successivament fins que ja molt entrat el segle xvi s'arrodoneix i, envaeix la regió central del vestit. En tot moment al llarg de la història, acostuma a adornar-se amb serrells i brodats.
Algunes capes ostenten rics brodats en tota l'extensió de la peça de roba, els quals, si daten dels segles xiii al XVI, contenen imatgeria disposada dintre de petits cercles o a zones concèntriques. Per entre aquesta classe de peces, a les quals se suprimeix en general l'escut, destaquen les angleses dels segles xiii i XIV, conegudes amb el nom d'opus anglicum. D'elles i d'altres no menys precioses es conserven magnífics exemplars a diversos museus i en els tresors de les esglésies majors.

## Referències

* El contingut d'aquest article incorpora material de Arqueología y bellas artes, de 1922, de Francisco Naval y Ayerbe, que es troba en el domini públic.
# Alcides

Alcides o Alcidas (en llatí Alcidas, en grec antic Ἀλκίδας) fou un militar espartà que va viure al segle v aC.
L'any 428 aC va ser nomenat cap de la flota (navarc) de la Lliga del Peloponnès enviada a Lesbos, en ajut de Mitilene, assetjada pels atenencs. Mitilene es va rendir set dies abans de l'arribada dels espartans, i Alcides va decidir de tornar a Esparta sense intentar recuperar la ciutat o atacar algun punt de la costa de Jònia, encara que això se li havia recomanat.
Mentre baixava per la costa va capturar molts vaixells enemics i va matar molts atenencs o els seus aliats. Va arribar a Efes i d'allí va sortir cap Esparta tan de pressa com va poder, perquè era perseguit per la flota atenenca dirigida per Paques, que el va empaitar fins a Patmos, segons diu Tucídides.
Després de rebre reforços, Alcides va anar a Corcira l'any 427 aC, i quan els atenencs i la gent de Corcira van sortir del port per atacar-lo, els va derrotar i va desembarcar a l'illa, però assabentat que una flota atenenca molt forta es dirigia cap allí, va reembarcar i es va dirigir cap al Peloponnès.
El 426 aC fou un dels caps de la colònia lacedemònia establerta a Heraclea Traquínia, prop de les Termòpiles.

## Referències

* ↑ Alcidas a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 101
# Chicas nuevas 24 horas

Chicas nuevas 24 horas és un documental dirigit per Mabel Lozano estrenat en 2015.

## Sinopsi

El documental realitza una recerca en cinc països (Argentina, Colòmbia, Paraguai, Perú i Espanya) sobre el negoci de l'esclavitud sexual, a través del testimoniatge de dones i nenes. Reconstrueix així un negoci que mou 32 mil milions de dòlars a l'any. L'ONU calcula en 2,4 milions les víctimes de tràfic d'éssers humans, de les quals el 79% són dones i nenes que han estat introduïdes a Europa per a ser explotades sexualment.
Enganyades amb la promesa d'aconseguir una vida millor, són explotades sexualment contra la seva voluntat. Conscienciar a Governs, mitjans de comunicació i ciutadania pot ajudar a erradicar l'esclavitud sexual.

## Nominacions i premis

* Nominada al millor documental a les Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 2015.
* Nominada al Goya al millor documental.
* Menció d'Honor Mujeres en Unión als XXV Premis de la Unión de Actores.

## Referències

* ↑ Imdb, ed., <http://www.imdb.com/title/tt4718872/>
* ↑ Cinemateca de Madrid. «Chicas nuevas 24 horas».
* ↑ «Documental: Chicas nuevas 24 horas» (en castellà). [Consulta: 23 gener 2019].
* ↑ «Nominaciones a las 71 Gala Medallas CEC. Películas 2015». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2020-08-01. [Consulta: 18 febrer 2018].
* ↑ Chicas nuevas 24 horas al web dels Goya
* ↑ Premios de la Unión de Actores 2016 'La novia' y 'B, la película', protagonistas de los Premios de la Unión de Actores, RTVE, 15 de març de 2016
# Juncadella

«Juncadella» té aquests significats:
* Agulla Juncadella, muntanya a la província d'Osca (Aragó)
* Casa-fàbrica Juncadella, fàbrica de teixits que ocupava l'espai que actualment ocupen tota una illa d'edificis entre el carrer Vistalegre
* Domènec Juncadella i Ballbé (Barcelona, 1900), escriptor i poeta
* Emili Juncadella i Vidal (1885-1936), aficionat a la fotografia, col·leccionista d'armes, apassionat de l'excursionisme i la caça
* Rafael Juncadella i Urpinas, sacerdot i líder veïnal barceloní del barri de Roquetes (Nou Barris)
# Nemacheilus monilis

Nemacheilus monilis és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.
Els mascles poden assolir els 4,8 cm de longitud total.
Es troba als Ghats Occidentals (l'Índia).

## Referències

* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. vol 1. A.A. Balkema, Rotterdam. 541 p.

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
# Ljósá

Ljósá [ˈljɔuːsɔ] és una localitat situada al nord-oest de l'illa d'Eysturoy, a les illes Fèroe. Forma part del municipi d'Eiði. El 2021 tenia una població total de 36 habitants.
La localitat està situada a la costa nord-oest de l'illa d'Eusturoy, a la falda del Slættaratindur (880 m), la muntanya més alta de l'arxipèlag. Té un petit port a les aigües de l'estret de Sundini que separa Eysturoy de Streymoy; enfront de Ljósá s'hi poden veure les cases de Haldórsvík, a Streymoy. L'Hellisá (al nord) i el Ljósá (al sud) són els dos rius que marquen els límits del poble.
El poble es va fundar el 1840 responent a les necessitats d'una població creixent que necessitava més terra de conreu.

## Referències

* ↑ «Statistics Faroe Islands» (en anglès).
* ↑ «Fjøll» (en feroès). Arxivat de l'original el 2011-07-20. [Consulta: 11 desembre 2019]. «Llista de muntanyes de les Fèroe per alçada»
* ↑ «Mapa de les Fèroe» (en danès). Trap Danmark. [Consulta: 11 desembre 2019].
* ↑ «Ljósá» (en anglès). faroeislands.dk. [Consulta: 11 desembre 2019].

## Vegeu també

* Llista de municipis de les Illes Fèroe.
* Eiðisvatn.

## Enllaços externs

* Web de l'ajuntament d'Eiði. (feroès)
# Alcidamant

Alcidamant (en grec antic: Ἀλκιδάμας, llatí: Alcidamas) fou un orador i sofista de l'antiga Grècia oriünd de la ciutat d'Elea (Eòlia). És un autor de transmissió directa del qual es conserven dos discursos epidíctics.
Va néixer cap al 440 aC. El seu pare es deia Díocles, i era ciutadà d'Elea, a l'Àsia Menor. De ben jove, cap al 432 aC, Alcidamant va arribar a Atenes i va entrar a l'escola retòrica de Gòrgies, on va ser company de l'orador Isòcrates. Es va dedicar a l'ensenyament de retòrica, tal vegada al capdavant de la mateixa escola fundada per Gòrgies, i fou mestre de Demòstenes i Èsquines, dos grans oradors. A partir d'un passatge de Llucià, hom ha volgut concloure que hauria tengut relació amb l'escola cínica.
De l'obra d'Alcidamant, han arribat per transmissió directa els discursos Sobre els sofistes i Odisseu, en el qual Ulisses acusa Palamedes de traïció als grecs; val a dir que hi ha filòlegs que els han volgut considerar espuris. Es tracta de dues obres que tracten temes recurrents per la sofística, com ara com ara el valor del text improvisat o del text assajat, l'escaiença d'un sistema polític democràtic o d'un d'oligàrquic, però també més filosòfics, com ara l'origen de la societat i l'evolució de la política, temes introduïts per Demòcrit i Protàgores. No obstant això, la seva obra havia estat molt més extensa, i bona part es conservava encara el segle xii. Es coneixen títols d'altres discursos seus, com ara el Físic, el Messeníac, el Museu, l'Art Retòrica, un Elogi de la mort, els encomis de l'hetera Nais, i discursos sobre Proteu el Cínic, sobre la pobresa i una obra sobre música que esmenta la Suïda, dels quals també es té notícia gràcies a troballes papiràcies.

## Edicions

* Redondo, Jordi. Alcidamant d'Elea. Discursos i fragments. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 2014. ISBN 978-84-9859-238-2.

## Referències

* 1 2 Alcidamas a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 101
* 1 2 Redondo, Jordi. «Introducció». A: Alcidamant d'Elea. Discursos i fragments. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 2014, p. 7-16. ISBN 978-84-9859-238-2.
# Estació de Sant Martí

Mapa Metro Línia 2 :
Sant Martí és una estació de la L2 del Metro de Barcelona situada sota la Rambla Guipúscoa al districte de Sant Martí de Barcelona i es va inaugurar el 1997 amb l'obertura del tram de la L2 entre Sagrada Família i La Pau.
Metro de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Paral·lel | Bac de Roda | | La Pau | Badalona Pompeu Fabra |

## Accessos

* Rambla Guipúscoa - Carrer Agricultura
* Rambla Guipúscoa - Carrer Cantàbria

## Vegeu també

* Línia 2 del metro de Barcelona
* Metro de Barcelona
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Chicahuaztli

El chicahuaztli és un instrument de percussió d'origen asteca. És un bastó en forma de raig de sol; a la part superior tenia una esfera de bronze que contenia llavors o perdigons de metall i es batia com un sonall. Aquests elements s'associaven a les deïtats de l'aigua, la fertilitat i la vida, especialment a Xipe-Totec i Tlàloc.
Xipe-Totec feia servir el chicahuaztli per a llançar raigs per atraure la pluja perquè cresqués la dacsa, i algunes vegades l'instrument era representat com una serp.

## Notes

* ↑ Stevenson, Robert. Music in Aztec and Inca Territory. University of California Press, 1968.
* ↑ Heyden, Doris. Metaphors, Nahualtocaitl and Other "Disguised" Terms among the Aztecs. In Symbol and Meaning beyond the Closed Community. Essays in Mesoamerican Ideas. Institute for Mesoamerican Studies, 1986, p. 40.
# Farnam

Farnam és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 223 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Farnam tenia 223 habitants, 95 habitatges, i 64 famílies. La densitat de població era de 128,5 habitants per km².
Dels 95 habitatges en un 30,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,8% hi vivien parelles casades, en un 8,4% dones solteres, i en un 32,6% no eren unitats familiars. En el 31,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,3% tenia menys de 18 anys, un 4% entre 18 i 24, un 22% entre 25 i 44, un 26,9% de 45 a 60 i un 18,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 88,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.327 $ i la renda mediana per família de 30.455 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.438 $ mentre que les dones 22.188 $. La renda per capita de la població era d'11.959 $. Aproximadament el 9,4% de les famílies i el 9,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Farnam». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Farnam». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# FamilySearch

FamilySearch, històricament coneguda com la Societat Genealògica de Utah, és una organització sense ànim de lucre dedicada, de forma col·laborativa, al descobriment i la conservació de les històries famíliars i la recerca dels avantpassats, mitjançant l'accés gratuït a través de la web a tota mena de registres. La pàgina està finançada i gestionada per l'Església Mormona.
Les col·leccions de FamilySearch inclouen documents històrics de valor genealògic com ara actes dels registres civil i eclesiàstic, successions, cens, registres fiscals i militars. FamilySearch utilitza la tecnologia pels diferents processos de captura d'imatges, la seva conversió digital i preservació, la indexació i l'accés en línia. Disposa d'una xarxa de més de 4.600 centres d'història familiar i es basa en la col·laboració dels voluntaris.
Des de 2010 quasi tots els llibres sacramentals de l'Arxiu Diocesà de Girona són accessibles en format d'imatge des del web de FamilySearch. S'hi poden fer recerques per cognom a escala mundial i es poden filtrar segons criteris cronològics, per països o per tipus de dades (matrimoni, bateig, etc).
Segons les seves pròpies dades, a l'agost del 2016 tenia 6000 milions de noms indexats de 202 països diferents, afegint-s'hi al voltant d'un milió i mig nou al dia, mentre 319 equips amb càmeres continuaven fotografiant documents d'arreu del món. En total uns 18 petabytes de dades. Alguns registres s'han pogut preservar perquè mentre el document original ha estat destruït, FamilySearch en tenia una còpia.

## FamilyTree

El seu gran projecte on-line és el FamilyTree, on cada persona morta que hagi existit mai de la que sigui possible traçar-ne la genealogia té una pàgina dedicada on s'indiquen aspectes de la seva vida i com estan relacionats amb els seus parents. FamilyTree consta amb 1.100 milions de fitxes personals afegides per col·laboradors desinteressats de manera semblant a com es realitza la Viquipèdia. Algunes formen part d'arbres molt petits, però el més gros de tots entrellaça més de 300 milions de persones en un sol i gegantí arbre genealògic. El servei és totalment gratuït i lliure de publicitat, malgrat que cal registrar-se per a accedir-hi.

## Referències

* 1 2 «L'associació entre OCLC i FamilySearch permetrà la combinació de recursos per millorar la recerca genealogica» (en anglès). Online Computer Library Center (OCLC), 31-01-2013. [Consulta: 16 febrer 2015].
* 1 2 Vivern, Dani «I els besavis, d'on eren? Apunts per genealogistes gironins». Revista de Girona, 258, 2010, p. 38-40 [Consulta: 23 agost 2016].
* ↑ Peay, Dan R. «Miracles in Records Negotiations. Meeting at the Crossroads (Conferència sobre la captura de FamilySearch)». Riverton FamilySearch Library. FamilySearch, 16-07-2016 [Consulta: 30 agost 2016].
* ↑ Destrucció dels documents de Niue
* ↑ Conferència a Rootstech

## Vegeu també

* Societat Catalana de Genealogia, Heràldica, Sigil·lografia, Vexil·lologia i Nobiliària
* Genealogia
* Arbre genealògic
* Genograma
* Find a Grave

## Enllaços externs

* FamilySearch - Lloc web oficial
# Forat del Gel (Llimiana)

El Forat del Gel, és un cova del terme municipal de Llimiana, al Pallars Jussà.
Està situada en el vessant septentrional del Montsec de Rúbies, al nord-est del Tossal de la Torreta i al nord-oest del Tossal de Mirapallars. És a llevant de Sant Salvador del Bosc.

## Bibliografia

* AYMAMÍ I DOMINGO, Gener i PALLARÈS-PERSONAT, Joan. "El trogloditisme al Pallars. Estat de la Qüestió". A: Collegats. Anuari del Centre d'Estudis del Pallars 1997, 7. Tremp: Centre d'Estudis del Pallars i Garsineu Edicions, 1997. ISBN 84-88294-64-6
* DE VALLES, Jordi. "Forat del Gel". Dins Catàleg Espeleològic de Catalunya. Volum I. Alta Ribagorça. Pallars Jussà. Pallars Sobirà. Vall d'Aran. Barcelona: Espeleo Club de Gràcia, 2008. Sense ISBN.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Forat des Arts

El Forat des Arts és un congost del terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, a la vall del riu de Carreu, en terres del Mas de Vilanova, o Vilanoveta. És al sud-est de Vilanoveta, a llevant del Planell de les Bruixes i a ponent de les Arts; és, de fet, la cinglera que forma el Serrat de les Comelletes damunt del riu de Carreu. Es tracta d'un dels passos que s'ha obert al llarg dels segles el riu de Carreu a la vall que queda delimitada al nord per la Serra de Boumort i al sud per la de Carreu.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya