OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Xavier Barroso i Mayordomo

Xavier Barroso i Mayordomo (Caldes de Montbui, 14 de novembre de 1992) és un jugador d'hoquei sobre patins català, que juga de migcampista a la União Desportiva Oliveirense des de la temporada 2018/19.
Va començar a jugar de ben petit al club del seu poble, el Club Hoquei Caldes, fins que als 13 anys es va incorporar als equips base del Futbol Club Barcelona. La temporada 2011/12 va debutar amb el primer equip del FC Barcelona, quan encara júnior, disputant 151 minuts i marcant 2 gols. La temporada 2012/13 va ser cedit al Club d'Esports Vendrell obtenint excel·lents resultats. Més enllà d'aconseguir la Copa espanyola i la Copa de la CERS amb l'equip penedesenc, va fer 20 gols a Lliga. A la següent temporada, el FC Barcelona va recuperar Barroso i li renovà el contracte fins a la temporada 2016/17, amb dret d'opció per a les dues darreres. Després de ser renovat una temporada més, al febrer de 2018 se sapigué que la UD Oliveirense estava interessat en ell. Fou així com, dos mesos després, s'anuncià el seu fitxatge pel club portuguès de cara a jugar la temporada següent.

## Palmarès
### CE Vendrell

* 1 Copa de la CERS (2012/13)
* 1 Copa del Rei / Copa espanyola (2013)

### FC Barcelona

* 3 Copes d'Europa (2013/14, 2014/15, 2017/18)
* 1 Copa Continental (2014/15)
* 2 Supercopes espanyoles (2011/12, 2013/14)
* 6 OK Lligues / Lligues espanyoles (2011/12, 2013/14, 2014/15, 2015/16, 2016/17, 2017/18)
* 4 Copes del Rei / Copes espanyoles (2012, 2016, 2017, 1018)

### Selecció espanyola

* 2 Campionats del Món "A" (2011, 2013)
* 1 Copa Llatina (2012)
* 1 Campionat del Món júnior (2011)
* 1 Campionat d'Europa juvenil (2007)

## Referències

* 1 2 «Marc Torra i Xavi Barroso deixen l'OK Lliga i se'n van a l'Oliveirense». CCMA.cat, 16-04-2018. [Consulta: 20 juny 2018].
* 1 2 3 «Perfil de Xavier Barroso». FCB.cat. [Consulta: 1r juliol 2014].
* ↑ Graell, Jordi. «El Barça d'hoquei patins recupera Xavi Barroso». Ara.cat, 19-07-2013. [Consulta: 1r juliol 2014].
* ↑ «Situen Barroso a l'Oliveirense». LEsportiuDeCatalunya.cat, 06-02-2018. [Consulta: 20 juny 2018].
* ↑ Graell, Jordi. «Un gol d'or de Barroso a la pròrroga permet el Vendrell endur-se la seva primera Copa del Rei (3-4)». Ara.cat, 03-03-2013. [Consulta: 1r juliol 2014].
* ↑ «Un gol d'or de Barroso dona al Vendrell la primera Copa del Rei d'hoquei (3-4)». 324.cat, 03-03-2013. [Consulta: 1r juliol 2014].
* ↑ Gallén, Carles. «Egurrola gana su novena Copa de Europa particular en el Palau Blaugrana» (en castellà). El Mundo Deportivo, 04-05-2014. [Consulta: 5 maig 2014].

## Enllaços externs

* Perfil al web del FC Barcelona
* LesFranqueses.cat - El jugador del Barça Xavi Barroso fa promoció de l'hoquei patins a les escoles del municipi
# Xapat d'or

El xapat d'dor, també conegut com a "or llaminat", és un tipus de material utilitzat en joieria i bijuteria, compost per una capa sòlida d'or molt prima que està enllaçat químicament mitjançant l'acció de la calor i la pressió a un base de metall com el bronze. Algunes peces d'alta qualitat de xapat d'or tenen la mateixa aparença que l'or de 14 quirats (58% de puresa). D'aquesta manera les joies romanen protegides molt de temps, atès que el seu acabat d'or és molt més gruixut que altres acabats: de 50 a 100 vegades més gruixut que un revestiment normal.
Als EUA la qualitat del xapat d'or el defineix la Comissió Federal de Comerç. Si la capa d'or és de 10 quirats de puresa, la capa mínima d'un article segellat com GF ha de ser igual o superior a 1/10 del pes del total de la peça. Si la capa d'or és de 12 quirats o més, la capa mínima d'un article segellat GF ha de ser igual o superior a 1/20 del pes del total de la peça. Els segells més comuns que es troben als xapats d'or en joieria són 1/20 12kt GF i 1/20 14K GF. També és comú 1/10 de 10kt. Alguns productes fan servir plata de llei com a base, encara que aquesta fórmula resulta més cara i no és massa comú avui en dia.
El "xapat doble" consisteix a situar un full d'or ple amb la meitat del gruix a cada costat. Així, un full d'1/20 de 14 quirats d'or en xapat doble té una capa de 14k a cada costat d'1/40 de gruix fent que el contingut total d'or sigui d'1/20.
La joieria d'or xapat té una llarga història, que data d'abans del començament del segle passat, sent un tipus d'acabat utilitzat àmpliament a Europa fins a la Segona Guerra Mundial.

## Vegeu també

* Joieria
* Bijuteria
* Bany d'or

## Referències

* ↑ A jewelry industry site with detailed description of gold filled manufacturing Arxivat 2013-09-05 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ C. Jeanenne Bell. Answers To Questions About Old Jewelry (en anglès). Krause Publications, 6 gener 2009, p. 387. ISBN 978-0-89689-695-6 [Consulta: 24 agost 2013].
# Alizée Dufraisse

Alizée Dufraisse (Peçac de Bordèu, 13 de juny de 1987) és un escaladora professional occitana. Viu a Ais de Provença. Va començar a escalar amb set anys. El 2003, va escalar per primer cop el grau 8a (5.13b).
El 2008, va ser medalla d'or al campionat francès. El 2009, va guanyar la competició de boulder al Rock Master d'Arco. El 2010, va guanyar una medalla de bronze al Campionat d'Europa d'Imst en la prova de dificultat.
Fou la quarta dona en escalar una via de 9a (5.14d) o superior quan va escalar La Reina Mora, a Siurana, el gener de 2012. Fins llavors, La Reina Mora només només l'havien escalat Ramon Julian Puigblanque, Daniel Andrada i Nicolas Favresse. Practica també altres esports, com el el salt de perxa.

## Referències

* ↑ «Alizée Dufraisse» (en francès). pyrenees-pireneus.com. Arxivat de l'original el 21 gener 2012. [Consulta: 10 maig 2013].
* ↑ «Rock Master 2009: Czech Libor Hroza wins speed». czechclimbing.com, 06-09-2009. [Consulta: 10 maig 2013].
* ↑ «3ème journée de Championnat d'Europe, 1ère médaille pour la France» (en francès). ffme.fr. Arxivat de l'original el 7 gener 2011. [Consulta: 10 maig 2013].
* ↑ «9a for Alizee Dufraisse». Rock and Ice. Arxivat de l'original el 27 gener 2012. [Consulta: 10 maig 2013].
* ↑ «Alizée Dufraisse entra en el 9a con 'Estado crítico' en Siurana». Desnivel, 13-04-2017. [Consulta: 29 març 2020].
* ↑ Fred Guston. «Alizée Dufraisse, toujours haut perchée» (en francès), 22-12-2010. Arxivat de l'original el 31 desembre 2010. [Consulta: 10 maig 2013].
# Club Bàsquet Manresa

El Club Bàsquet Manresa fou un club català de bàsquet de la ciutat de Manresa que jugà entre les dècades de 1950 i 1990.
Els primers clubs de basquetbol de la ciutat de Manresa foren el Manresa BB (1931) i el CEC Bages (1932). El 23 d'agost de 1934 ambdós clubs es fusionaren constituint-se la Unió Manresana de Basquetbol. L'any 1940 la Unió Manresana passà a formar part del Centre d'Esports Manresa, adoptant-ne el nom i colors. Posteriorment, la secció es separà del club i es creà el Manresa Esportiu Bàsquet (1979, actual Bàsquet Manresa). A començament dels anys 1940 també existí a la ciutat el CD Oriamendi, de vida breu.
L'any 1944 es va fundar la secció de basquetbol del Club Natació Manresa. Davant les dificultats que representava mantenir la secció federada, es decidí escindir-la i constituir un nou club amb el nom Club Bàsquet Manresa. Al setembre del 1954 inaugurà la pista del Castell. El club ascendí ràpidament al Campionat de Catalunya i la temporada 1954-55 arribà a la primera divisió catalana. Amb la creació de la lliga espanyola passà a segona divisió, on jugà fins a l'ascens a la primera espanyola la temporada 1972-73. Només s'hi va poder mantenir una temporada. Des d'aleshores, el club es mantingué en un segon nivell, mentre que el Manresa EB, el rival ciutadà, jugava a primera divisió.
L'any 1992 les categories inferiors del club s'integraren en les del Manresa Esportiu Bàsquet per a formar la Unió Manresana de Bàsquet i uns anys més tard, el 1999, l'equip sènior també s'hi afegí, convertint-se en CB i Unió Manresana del Foment del Bàsquet Fundació Privada.

## Palmarès

* Copa Hernán: 1945

## Referències

* ↑ La Veu de Catalunya : diari catalá d'avisos, noticias y anuncis: Any 44, Núm. 11917 (25 ag. 1934) Ed. Matí
* 1 2 [BRUNET, Pau i FINESTRES, Jordi. "Manresa, la ciutat del bàsquet". Ed. Federació Catalana de Bàsquet, 2006.]
* 1 2 [COMAS i PANADÈS, Vicenç. "Perfil històric del bàsquet manresà". Ed. Associació Cultural Dovella, 1989.]
* 1 2 3 4 «Clulb Bàsquet Manresa». Enciclopèdia de l'Esport. [Consulta: 5 setembre 2022].
# Bassagri

Bassagri (en rus: Басарги) és un poble del krai de Perm, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 4 habitants.

## Referències

* ↑ «ВПН-2010. Численность и размещение населения Пермского края» (en rus). Arxivat de l'original el 2013-07-10. [Consulta: 10 setembre 2014].
# Tulsita

Tulsita és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 20 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Tulsita tenia 20 habitants, 8 habitatges, i 6 famílies. La densitat de població era de 3,9 habitants per km².
Dels 8 habitatges en un 37,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 37,5% hi vivien parelles casades, en un 25% dones solteres, i en un 25% no eren unitats familiars. En el 12,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,83.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 40% tenia menys de 18 anys, un 0% entre 18 i 24, un 20% entre 25 i 44, un 30% de 45 a 60 i un 10% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 71,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 16.250 $ i la renda mediana per família de 23.125 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.063 $ mentre que les dones 0 $. La renda per capita de la població era de 7.412 $. Aproximadament el 37,5% de les famílies i el 56% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Tulsita». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Tulsita». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Alfonso Gesualdo

Alfonso Gesualdo (Calitri, 20 d'octubre de 1540 - Nàpols, 14 de febrer de 1603) va ser un cardenal italià des de 1561. La seva assistència al conclave de 1565–1566 a l'edat de 25 anys el fa un dels cardenals més joves que mai ha participat en una elecció papal.
Va ser arquebisbe de Conza el 1564, bisbe d'Albano el 1583, bisbe de Frascati el 1587, bisbe de Porto-Santa Rufina el 1589, bisbe d'Òstia el 1591, i arquebisbe de Nàpols el 1596.
Va ser patró de Sant'Andrea della Valle a Roma, l'església mare dels teatins. El compositor Carlo Gesualdo era el seu nebot.

## Successió episcopal

Com a bisbe, va ser el Consagrador principal de:
* Salvatore Caracciolo, Arquebisbe de Sant'Angelo dei Lombardi-Conza-Nusco-Bisaccia (1572);
* Marcantonio Pescara, Arquebisbe de Sant'Angelo dei Lombardi-Conza-Nusco-Bisaccia (1574);
* Silvio de Sainte-Croix, Bisbe d'Arle (1574);
* Ippolito Aldobrandini, Papa (1592);
* Filippo Spinelli, bisbe titular de Colossae i coadjutor bisbe de Policastro (1592);
* Marco Magnacervo, Bisbe de Lucera-Troia (1593);
* Vincenzo Giustiniani, bisbe de Gravina di Puglia (1593);
* Basilio Pignatelli, Arquebisbe de l'Aquila (1593);
* Annibale D'Afflitto, Arquebisbe de Reggio Calàbria-Bova (1593);
* Cesare Del Pezzo, Bisbe de Sulmona-Valva (1593);
* Benedetto Mandina, Bisbe de Caserta (1594); i
* Juan de Castro, Arquebisbe de Tàrent (1600).

## Referències

* ↑ Miranda, Salvator. «Consistory of February 26, 1561 (II)», 1998.
* ↑ Marcia B. Hall, Rome (2005), p. 303.
* ↑ David M. Cheney. «"Alfonso Cardinal Gesualdo di Conza (Gonza)"». Catholic-Hierarchy.org.
# Collonges-lès-Bévy

Collonges-lès-Bévy és un municipi francès, situat al departament de la Costa d'Or i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 88 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Collonges-lès-Bévy era de 88 persones. Hi havia 31 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (8 homes vivint sols), 8 parelles sense fills i 15 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 47 habitatges, 33 eren l'habitatge principal de la família, 9 eren segones residències i 5 estaven desocupats. Tots els 47 habitatges eren cases. Dels 33 habitatges principals, 23 estaven ocupats pels seus propietaris, 7 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 4 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia dues cambres, 2 en tenien tres, 8 en tenien quatre i 22 en tenien cinc o més. 25 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 16 habitatges hi havia un automòbil i a 16 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Collonges-lès-Bévy el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 8 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 8 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 12 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 12 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 8 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 59 persones, 53 eren actives i 6 eren inactives. De les 53 persones actives 47 estaven ocupades (25 homes i 22 dones) i 7 estaven aturades (4 homes i 3 dones). De les 6 persones inactives 3 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa de serveis i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
Els 2 serveis als particulars que hi havia el 2009 eren paletes.
L'any 2000 a Collonges-lès-Bévy hi havia 3 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Collonges-lès-Bévy a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Collonges-lès-Bévy a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Xapo Ortega

Xapo Ortega (Barcelona, 1972). Soci de la cooperativa i productora audiovisual Metromuster. El 2013 va presentar, amb Xavier Artigas, Ciutat morta, un dels documentals més influents dels últims temps a Catalunya. Ha dirigit també "Tarajal" (2016) i "Idrissa, crònica d'una mort qualsevol" (2018) on recuperen la història d'Idrissa Diallo, un jove guineà que va morir el 2012 al CIE de la Zona Franca.

## Referències

* ↑ «Entrevista a Xapo Ortega i a Xavier Artigas a lÀrtic' [VIDEO]», 07-11-2018. [Consulta: 2 desembre 2020].
* ↑ «IMDB - Xapo Ortega». [Consulta: 2 desembre 2020].
# Alexander von Bunge

Alexander Georg von Bunge, Alexander Andrejewitsch von Bunge o Aleksandr Andréyevich von Bunge (Kíiv, 29 de setembre de 1803 - Tartu, 7 de juny de 1890) va ser un naturalista, zoòleg i botànic alemany de Rússia. En rus el seu nom s'escriu Александр Андреевич Бунге. Va ser professor de botànica a la Universitat de Tartu i va ser director de departament des de 1842 fins a 1844.
Va prendre part en expedicions científiques a Àsia, especialment a Sibèria.

## Obra

* Enumeratio plantarum, quas in China boreali collegit …. Sant Petersburg 1831
* Plantarum mongolica-chinensium decas prima. Kasan 1835
* … Tentamen generis Tamaricum species accuratius definiendi. Dorpat 1852
* Anabasearum revisio. Sant Petersburg 1862
* Generis Astragali species gerontogeae, Petersburg 1868–1869; 2 Teile
* Labiatae persicae. Sant Petersburg 1873

## Honors

En el seu honor, porta el seu nom, a les illes de Nova Sibèria, un altiplà sorrenc que uneix les illes de Kotelny i Faddeyevsky, Terra de Bunge (Земля Бунге).
També un cràter d'impacte al planeta Mart porta el seu nom.

### Gènere

* Bungea C.A.Mey.

### Espècies

* bungei, bungeana, bungeanus

## Abreviatura

L'abreviatura Bunge es fa servir per indicar Alexander von Bunge com autoritat en la descripció i taxonomia dins la zoologia.

## Referències

* ↑ Turčaninov, N.S.; Kirilov, P. Enumeratio plantarum, quas in China boreali collegit et mecum communicavit Porph. Kirilow (en llatí), 1840 [Consulta: 6 abril 2022].
* ↑ Deutsche Gartenbau-Gesellschaft. Gartenflora: zeitschrift für garten- und blumenkunde (en alemany). Verlag von Ferdinand Enke, 1890, p. 442 [Consulta: 6 abril 2022].
* ↑ Bunge, A. Tentamen generis Tamaricum species accuratius definiendi (en neerlandès). ex officina academica viduae J.C. Schuenmanni et C. Mattieseni, 1852, p. 7 [Consulta: 6 abril 2022].
* ↑ von Bunge, A. Anabasearum revisio. Petropoli, Eggers 1862. 102 S., III Taf. Eggers, 1862, p. 101 [Consulta: 6 abril 2022].
* ↑ von Bunge, A. Generis astragali species gerontogeae: Pars prior[-altera ...]. Eggers et C.ie, H. Schmitzdorff et J. Issakof., 1869 [Consulta: 6 abril 2022].
* ↑ Labiatae Persicae, Von A. Bunge (en alemany), 1873 [Consulta: 6 abril 2022].
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).

## Enllaços externs

* «Bibliografia relacionada amb Alexander von Bunge» (en alemany). Al catàleg de la Biblioteca Nacional d'Alemanya.
# Tululita

La tululita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom de Tulul Al Hammam, a Jordània, la seva localitat tipus.

## Característiques

La tululita és un òxid de fórmula química Ca$_{14}$(Fe$^{3+}$,Al)(Al,Zn,Fe$^{3+}$,Si,P,Mn,Mg)$_{15}$O$_{36}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2014. Cristal·litza en el sistema isomètric. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6,5.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu geològic de Sibèria Central, a Novosibirsk (Rússia), amb el número de catàleg: vii-91/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Tulul al Hammam, a la localitat de Siwaga, dins la regió de Hashem (Governorat d'Amman, Jordània), on es troba en grups prims en forma de grans irregulars, associada a altres minerals com la zincita, la spurrita, la periclasa, la fluorel·lestadita i la calcita. Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Tululite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 gener 2022].
# Un drame dans les airs

Un drame dans les airs és un curtmetratge mut francès de 1904 dirigit per Gaston Velle i distribuït a França per Pathé Frères. Està basat lliurement en la novel·la homònima de Jules Verne.

## Argument

Un globus de gas amb dos passatgers s'alça davant d'una gran multitud de persones. Un primer pla de la cistella del globus mostra als aeronautes saludant i observant a través d'un telescopi la ciutat de París, alguns vaixells i una costa rocosa. De sobte esclata una tempesta, un llamp incendia el globus que cau al mar. Els passatgers aferrats a la cistella són rescatats per un home en una barca de rem.

## Distribució

Un drame dans les airs va ser distribuïda per Pathé Frères el 1904 a França, Itàlia i, sota el títol Drama in the Air als Estats Units, on també va ser distribuïda per la Kleine Optical Company, l'Edison Manufacturing Company i la Lubin Manufacturing Company. La pel·lícula també es va distribuir al Regne Unit amb el títol Tragedy in Mid-Air.

## Anàlisi

El programa de l'estrena de la pel·lícula a Verdun el 27 d'agost de 1904 indicava de la següent manera els títols de les 8 escenes 1. Llastar el globus. 2. La Sortida. 3. A l'aire. 4. El que es veu des de la cistella. 5. Tempesta terrible. 6. Els llamps encenen el gas del globus. 7. Caiguda terrible dels aeronautes a mar obert. 8. El rescat.
Les escenes 1 i 2 es van rodar in situ i van mostrar la preparació i el vol reals d'un globus de gas. Les escenes 3 i 4 van alternar una presa d'estudi de la cistella del globus davant d'un teló de fons pintat que representa núvols amb dos homes a bord mirant a través d'un telescopi, i fotografies d'iris que mostraven el que els aeronautes estaven mirant: una imatge panoràmica d'una ciutat vista des d'un punt alt, un pla fet des d'un vaixell que mostra altres vaixells al mar i un pla d'una costa rocosa. L'escena 5 consisteix en una presa d'estudi d'un model de globus davant d'un fons panoràmic de núvols amb efectes afegits que representen la pluja i els llamps. A partir de l'1:52, quan el llamp colpeja el globus, la pel·lícula es pinta a mà amb el procés de plantilla Pathécolor per mostrar que el globus s'encén i explota abans de caure. Les escenes 6 i 7 consisteixen en un pla filmat in situ sobre un cos d'aigua i tenyit de blau.

## Referències

* 1 2 Review and link to watch the film: «A cinema history». [Consulta: 26 novembre 2020].
* ↑ Matteo Merzagora, Scienza da vedere: l'immaginario scientifico sul grande e sul piccolo schermo, Alpha Test, 2006, p.155
* ↑ IMDB: Un drame dans les airs (1904)
* ↑ «Fondation Jérôme Sédoux-Pathé». Arxivat de l'original el 13 de setembre 2019. [Consulta: 26 novembre 2020].
* ↑ Quoted by Suzan Dalton in The Pathé Cinematograph Co. Ltd. London:, Pathé, 1905., p 017

## Enllaços externs

* Un drame dans les airs (1904) Drama in the Air a A Cinema History
* (francès) Un drame dans les airs – Gaston Velle – 1904 Arxivat 2019-09-13 a Wayback Machine. a Fondation Jérôme Seydoux-Pathé