OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dracs: el regal de la fúria nocturna

Dracs: el regal de la fúria nocturna (títol original en anglès, Gift of the Night Fury) és un curtmetratge estatunidenc d'animació per ordinador de 2011 de DreamWorks Animation i dirigit per Tom Owens. Es va estrenar el 15 de novembre de 2011 en DVD i Blu-ray, juntament amb un altre curtmetratge d'animació original El manual dels dracs. S'ha doblat al català pel canal SX3.
Basat en Com ensinistrar un drac, el curt té lloc enmig de la preparació per a les vacances d'hivern viking. Després que tots els dracs volin inexplicablement, l'últim d'ells segresta sense voler en Singlot. Jay Baruchel, Gerard Butler, Craig Ferguson, America Ferrera, Jonah Hill, T.J. Miller, Kristen Wiig i Christopher Mintz-Plasse reprenen els seus papers de la pel·lícula original.

## Referències

* ↑ «How to Train Your Dragon Continues On DVD». , 07-09-2011 [Consulta: 7 setembre 2011]. Arxivat 11 de gener 2014 a Wayback Machine.
* ↑ CCMA. «Dracs: El regal de la fúria nocturna». [Consulta: 8 maig 2023].
* ↑ Crump, William D. Happy Holidays—Animated! A Worldwide Encyclopedia of Christmas, Hanukkah, Kwanzaa and New Year's Cartoons on Television and Film. McFarland & Co, 2019, p. 118. ISBN 9781476672939.

## Enllaços externs

* Dracs: el regal de la fúria nocturna - Lloc web oficial
# Netxàievka (Novi Oskol)

* Per a altres significats, vegeu «Netxàievka».
Netxàievka - Нечаевка (rus) - és un poble (un possiólok) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 18 habitants. Pertany al districte (raion) de Novi Oskol.

## Referències

* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 24 febrer 2022].
* ↑ «Схема территориального планирования Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
# Illa del Príncep de Gal·les

«Illa del Príncep de Gal·les» té aquests significats:
* Illa del Príncep de Gal·les (Alaska), illa de l'arxipèlag Alexander, al sud-est d'Alaska
* Illa del Príncep de Gal·les (Austràlia), una de les illes de l'estret de Torres, pertanyent a l'estat de Queensland
* Illa del Príncep de Gal·les (Canadà) del Canadà, pertanyent al territori de Nunavut
* Illa del Príncep de Gal·les, nom amb què era coneguda antigament l'illa de Penang, a Malàisia
# Ilhéu Branco

Ilhéu Branco (illot Blanc) és un illot a les illes de Barlavento de l'arxipèlag de Cap Verd. Branco es troba flanquejat per l'illa de Santa Luzia al nord-oest i per l'ilhéu Raso al sud-est.

## Descripció

El nom que li van donar els portuguesos, illot blanc, es deu als importants dipòsits de guano. L'illot és una roca llarga rectangular de menys de 4 km de llarg per més d'un kilòmetre d'ample alçant-se considerablement a una carena que s'estén la longitud de l'illot, amb una alçada màxima de 327 m. El seu cim és menor que la de Santa Luzia però més alta que la de Raso. El mar al voltant de l'illot és generalment aspra al llarg de l'any, el que fa difícil l'accés.
El clima de l'illot és sec, i només plou entre agost i novembre. Les temperatures són de 25 °C a l'estiu i 20 °C a l'hivern.

## Fauna

Es troba deshabitat, excepte per les aus, l'illot és conegut pel seu guano i la vida marina circumdant. També va ser al costat de l'illot Raso un dels llocs on habitava el llangardaix gegant de Cap Verd (Macroscincus coctei), espècie que es considera extinta Es creu que ha estat eliminat a causa de la sobreexplotació pels éssers humans degut a la seva pell i per aliment. Anteriorment també va ser la llar de l'alosa de Raso (Alauda razae), espècie en perill crític d'extinció i el geco gegant de Cap Verd (Tarentola gigas) encara hi és present. L'illa ha estat identificada com a Important Bird Area (IBA) per BirdLife International perquè alberga 2.500–3.570 parelles reproductores de baldrigues de Cap Verd, falcons pelegrins i pardals de Cap Verd.

## Història

La muntanya submarina es va formar fa al voltant de 122 milions d'anys de l'antiga escorça oceànica durant el Cretaci.
Durant l'Edat de gel, Santa Luzia juntament amb São Vicente i Santo Antão eren una part de l'illa del Nord-Oest, que tenia uns 1.500 km². Del 5000 al 4000 aC l'illa es va dividir i es formaren l'illa de Santa Luzia i els illots Branco i Raso després que els nivells del mar van pujar a l'última edat de gel. L'illot fou descobert el 1462.

## Referències

* ↑ National Geospatial-Intelligence Agency, Bethesda, Maryland, Estados Unidos. «Ilhéu Branco: Cape Verde». Geographic.org, 21-12-1993. [Consulta: 7 novembre 2011].
* ↑ Rubén Barone Tosco. «Las aves endémicas de las islas de Cabo Verde». VieiraYClavijo.org, 01-01-2005. [Consulta: 7 novembre 2011].
* 1 2 «Ilhéu Branco». Important Bird Areas factsheet. BirdLife International, 2013. [Consulta: 10 agost 2013].
* ↑ Guadalupe Fernández Presas. «Lagarto extinto: Invasão de domicílio». Super.Abril.com.br, 01-11-2004. [Consulta: 10 novembre 2011].
* ↑ «Raso Lark Alauda razae» (en anglès). BirdLife.org. [Consulta: 7 novembre 2011].
* ↑ Muller, R., Sdrolias, M., & Roest, W.: Age, spreading rates and spreading symmetry of the world's ocean crust. In: Geochemistry Geophysics Geosystems. 9(Q04006), 2008, S. 1525-2027.

## Enllaços externs

* Ilhéu Branco Important Bird Area a Birdlife
# Braçalet de l'Oxus

El Braçalet de l'Oxus, que forma part del conegut com Tresor de l'Oxus, és una braçalet d'or que data de l'any 500 aC., en època de la dinastia Aquemènida fundada per Cir II el Gran, que va dominar Pèrsia i gran part de Mesopotàmia des de l'any 550 aC. fins al 331 aC. La seva caiguda fou provocada per la conquesta d'Alexandre Magne l'any 331 aC.
Pertany al Museu Britànic.

## Lloc del descobriment

El braçalet va ser trobat a la vora del riu Oxus, actualment anomenat Amudarià i abans també conegut com a Pamir o Jayhoun, riu que travessa l'Afganistan, el Tadjikistan, el Turkmenistan i l'Uzbekistan i que desemboca en el Mar d'Aral.

## Característiques

* Està fet amb or i originàriament amb incrustacions de pedres precioses.
* Forma part de l'art mesopotàmic amb possibles influències assíries i urarties (d'Urartu).
* Està format per dos grius, (criatura mitològica, la part superior de la qual és la d'un àliga gegant, amb plomes daurades, bec afilat i poderoses urpes; la part inferior és la d'un lleó, amb pelatge groc, potes musculoses i cua) que coronen els extrems del braçalet.

## Enllaços externs

* Web del Museu Britànic
* Web del Museu Aquemènida Arxivat 2006-11-26 a Wayback Machine.. (en francès i anglès)
# Botxí gegant

El botxí gegant (Lanius giganteus) és un ocell de la família dels lànids (Laniidae).

## Hàbitat i distribució

Habita garrigues i boscos clars de l'alta muntanya de la Xina central.

## Taxonomia

Considerat sovint una subespècie del botxí de la Xina (Lanius sphenocercus), ara es considera una espècie de ple dret.

## Referències

* ↑ «Botxí gegant». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 31/12/2022(català)
* ↑ Dickinson EC i L Christidis (Eds). 2014. The Howard & Moore Complete Checklist of the Birds of the World. 4th Edition, Volume 2 Passerines. Aves Press, Eastbourne, U.K.
# Botyodes

Botyodes és un gènere d'arnes de la família Crambidae.

## Taxonomia

* Botyodes andrinalis Viette, 1958
* Botyodes asialis Guenée, 1854
* Botyodes borneensis Munroe, 1960
* Botyodes brachytorna Hampson, 1912
* Botyodes crocopteralis Hampson, 1899
* Botyodes diniasalis (Walker, 1859)
* Botyodes fraterna Moore, 1888
* Botyodes fulviterminalis Hampson, 1898
* Botyodes principalis Leech, 1889
* Botyodes rufalis Hampson, 1896

## Espècies antigues

* Botyodes flavibasalis Moore, 1867
* Botyodes inconspicua Moore, 1888

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 17 febrer 2011].
# Bora

«Bora» té aquests significats:
* Bora (vent), nom que rep el vent del Nord-est a la regió del mar Adriàtic.
* Bora (personatge), personatge de Bola de Drac.
* Bora (mutant), mutant que apareix als còmics de Marvel.
* Borà, compost químic constituït de bor i hidrogen.
* Poble bora, ètnia peruana de l'Amazones
Viccionari
# Dracontides

Dracontides (en llatí Dracontides, en grec antic Δρακοντίδης) fou un dels Trenta Tirans d'Atenes, un govern oligàrquic pro-espartà compost de trenta magistrats anomenats tirans, que succeí a la democràcia atenenca al final de la Guerra del Peloponès l'any 404 aC, segons diu Xenofont.
És amb tota probabilitat el Dracontides que menciona Lísies, del que diu que va ser qui va elaborat el decret pel que van pujar al poder els Trenta. Aquesta notícia la confirma Aristòtil a la Constitució d'Atenes. Probablement també és el Dracontides que menciona Aristòfanes a Les vespes, que el presenta com un personatge condemnat freqüentment per les corts de justícia atenenques.

## Referències

* ↑ Dracontides a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1073
# Big Falls (Wisconsin)

Big Falls és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 85 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Big Falls tenia 85 habitants, 40 habitatges, i 24 famílies. La densitat de població era de 68,4 habitants per km².
Dels 40 habitatges en un 30% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 42,5% hi vivien parelles casades, en un 5% dones solteres, i en un 40% no eren unitats familiars. En el 40% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,13 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,9% tenia menys de 18 anys, un 2,4% entre 18 i 24, un 28,2% entre 25 i 44, un 25,9% de 45 a 60 i un 17,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 125 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.806 $ i la renda mediana per família de 41.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.000 $ mentre que les dones 23.750 $. La renda per capita de la població era de 16.510 $. Aproximadament el 13,8% de les famílies i el 8,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Big Falls» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Big Falls». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Bora (poble)

Els bora és un poble indígena que habita al baix Igará Paraná i les boques del riu Cahuinar, afluents del riu Putumayo, al departament colombià d'Amazones i en alguns llocs del Perú, on hi van ser traslladats forçadament pels caucheros. Són aproximadament 1.700 persones.
Viuen en cases comunals o "malocas" octogonals amb una entrada principal i dos laterals. La maloca es considera una representació del cosmos i s'inaugura amb una festa todzigwa. Tambors cerimonials kümüba (maguare) es troben prop de l'entrada principal de la maloca.
La seva economia combina la caça, pesca i agricultura itinerant. Els homes s'encarreguen de caçar, pescar, confeccionar hamaca i preparar les chagras, en tant les dones practiquen la terrisseria i sembren, cuiden i cullen la chacra, en la qual produeixen iuca amarga (Manihot esculenta), maní (Arachis hypogaea), plàtans (Musa), tabac (Nicotiana spp.), coca (Erythroxylum coca), chontaduro (Bactris gasipaes) i fruites. Recol·lecten fruits silvestres i ous de la tortuga charapa (Podocnemis expansa).
La seva llengua pertany a la família Bora i està estretament relacionada amb la dels Miraña del riu Caquetá i els Muinane de la Sabana de l'alt Cahuinarí i de l'alt Igará Paraná.

## Referències

* ↑ Hardenburg, W. E. (1912). "The Putumayo; The Devil's Paradise".
* ↑ Bora Arxivat 2016-02-17 a Wayback Machine. al web oficial del govern peruà
* ↑ «Urarina Society, Cosmology, and History in Peruvian Amazonia».

## Bibliografia

* Guyot, Mireille (1972) "La maison des indies Bora et Miraña"; Journal de la Société des américanistes 61: 141-176. París. (en francés)
    (1985) "Cantos del hacha de los bora y miraña de las selvas colombiana y peruana"; Amazonia Indígena 4 (8). Lima: COPAL.
* Telban, Blaz (1988) "Bora"; Grupos Étnicos de Colombia. Etnografía y Bibliografía: 149-153. Cayambe: Ediciones Abya-Yala.
* Pedro Major Aparicio, Richard E. Bodmer: Pueblos indígenas de la Amazonía peruana Arxivat 2021-07-21 a Wayback Machine.. Centro de Estudios Teológicos de la Amazonía (CETA), Iquitos 2009. ISBN 978-612000069-4
* Julian Steward: The Witotoan Tribes. In: Handbook of South American Indians, Band 3, S. 749–762. Smithsonian Institution, Washington (DC) 1948.
* Wesley Thiesen, David J. Weber: A Grammar of Bora: With Special Attention to Tone. Kapitel The Bora People, S. 1–25. SIL International, 2012.
* Píívyéébé Ihjyu. El Nuevo Testamento en el idioma Bora de la Amazonía en el Perú. La Liga Bíblica, 2008.
Pobles indígenes del Brasil :
Pobles indígenes de la Regió Nord :
Pobles indígenes de la Regió Nord-est :
Pobles indígenes de la Regió Centre-Oest :
Pobles indígenes de les regions Sud i Sud-est :
Articles relacionats :
# Comitè Internacional per a la Conservació del Patrimoni Industrial

The International Committee for the Conservation of the Industrial Heritage (TICCIH), o Comitè Internacional per a la Conservació del Patrimoni Industrial, és una organització internacional dedicada a l'estudi de l'Arqueologia industrial i a la conservació, protecció, difusió i interpretació del Patrimoni industrial. Està integrat al comitè científic del patrimoni industrial de l'ICOMOS i és l'única xarxa mundial d'especialistes sobre aquesta disciplina.
El TICCIH és un organisme intel·lectual d'especialistes convençuts de la necessitat d'incloure al camp de la cultura patrimonial, els camps de la història de la tècnica, la història social i l'arquitectònica, la vessant industrial. També és un instrument de comunicació eficaç i una xarxa que, actualment, inclou la participació de seixanta nacions i cinc-cents membres.

## Història

El TICCIH es va fundar arran el "Primer Congrés Internacional per a la Conservació del Patrimoni Industrial" realitzat a Ironbridge, Anglaterra, en 1973. Aquell mateix any, l'organització ja havia començat la seva tasca de difusió fundant l'Ironbridge Gorge Museum Trust.
Uns dels pilars de les seus activitats són l'organització, cada tres anys, d'una conferència plenària amb diversos països del món (actualment n'hi porten tretze congressos), encontres científics professionals i fòrums des d'on s'han desenvolupat una ampla xarxa de contactes interpersonals i institucionals.
Des de la dècada de 1980, el TICCIH ha estat l'organisme assessor de l'ICOMOS per a la selecció dels monuments, llocs i paisatges de la indústria i de la industrialització per incloure'ls a la llista de Patrimoni de la Humanitat.

## Organització

El TICCIH és dirigit per un comitè designat pels representants dels diversos països, compost per setze membres efectius i tres membres honoraris. L'actual president és Eusebi Casanelles, director del Museu de la Ciència i de la Tècnica de Catalunya.
La comissió està dividida en diverses seccions temàtiques dedicades a les diferents àrees d'estudi i d'intervenció:
* Agricultura i indústria alimentària
* Indústria elèctrica
* Metal·lúrgica
* Indústria minera
* Indústria del paper
* Indústria tèxtil
* Ferrocarrils
* Ponts
* Comunicacions
* Aigua

## Vegeu també

* Arqueologia industrial
* Patrimoni industrial

## Referències

* ↑ 324cat. «El director del mNATEC és reelegit president del Comitè Internacional per a la Conservació del Patrimoni Industrial», 19-09-2006. [Consulta: 10 octubre 2020].

## Enllaços externs

* (anglès) Pàgina oficial del TICCIH Arxivat 2010-10-09 a Wayback Machine.
# Consell comunal de Differdange

El consell comunal de Differdange (francès: Conseil communal de Differdange) és el consell local de la comuna de Differdange, al sud-oest de Luxemburg.
És constituït per dissett membres, elegits cada sis anys per representació proporcional. Les darreres eleccions foren el 9 d'octubre de 2005, resultant en la victòria del Partit Democràtic (PD). Al collège échevinal, el Partit Democràtic va formar una coalició amb Els Verds, sota el liderat per l'alcalde del partit PD Claude Meisch.
| Partit | Partit | Escons | Consellers |
| | Partit Democràtic (PD) | 8 | Carlo Bernard, Eric Cillien, Jeannot Kremer, Jean Lorgé, Claude Meisch, Camille Mersch, Jean-Didier Munch, Christiane Saeul |
| | Partit Socialista dels Treballadors (LSPA) | 4 | François Anthony, Fred Bertinelli, Nadine Ewerling, Erny Muller |
| | Partit Popular Social Cristià (CSV) | 3 | Robert Mangen, Pierrette Schambourg, Tom Ulveling |
| | Els Verds | 2 | Georges Liesch, Roberto Traversini |
| Font:Ville de Differdange ||||

## Referències

* 1 2 «Le Conseil communal de Differdange» (en francès). Ville de Differdange. Arxivat de l'original el 2017-12-21. [Consulta: 17 desembre 2015].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Consell comunal de Diekirch

El consell comunal de Diekirch (francès: Conseil communal de Diekirch) és el consell local de la comuna de Diekirch, al nord-est de Luxemburg.
És constituït per tretze membres, elegits cada sis anys per representació proporcional. Les darreres eleccions foren el 9 d'octubre de 2005, resultant d'un empat entre el Partit Popular Social Cristià (CSV) i el Partit Socialista dels Treballadors (LSPA). Al collège échevinal, el CSV va formar una coalició amb Els Verds, sota el liderat de l'alcalde del partit CSV Jacques Dahm.
| Partit | Partit | Escons | Consellers |
| | Partit Popular Social Cristià (CSV) | 5 | Robert Bohnert, Paul Bonert, Jacques Dahm, Françoise Kerger-Faber, Nico Michels |
| | Partit Socialista dels Treballadors (LSPA) | 5 | René Blum, Emile Eischen, Claude Haagen, René Kanivé, Claude Thill |
| | Els Verds | 2 | Elisabeth Hoffmann, Fränk Thillen |
| | Partit Democràtic (PD) | 1 | Ernest Breuskin |
| Font:La vie politique Arxivat 2015-12-22 a Wayback Machine. ||||

## Referències

* 1 2 «Conseil communal» (en francès). Ville de Diekirch. Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 17 desembre 2015].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Consell comunal de Bertrange

El consell comunal de Bertrange (francès: Conseil communal de Bertrange) és el consell local de la comuna de Bertrange, al sud-oest de Luxemburg.
És constituït per onze membres, elegits cada sis anys per representació proporcional. Les darreres eleccions foren el 9 d'octubre de 2005, resultant en la victòria del Partit Democràtic (PD). Al collège échevinal, el Partit Democràtic governa direcxtament sota el liderat de l'alcalde Pablo Geimer.
| Partit | Partit | Escons | Consellers |
| | Partit Democràtic (PD) | 6 | Frank Colabianchi, Frank Demuyser, Paul Geimer, Émile Krier, Patrick Michels, Michel Reuland |
| | Partit Popular Social Cristià (CSV) | 3 | Carlo Lux, Marc Rauchs, Nicolas Schaeffer |
| | Partit Socialista dels Treballadors (LSPA) | 1 | Fernand Caas |
| | Els Verds | 1 | Pierre Weiland |
| Font:Commune of Bertrange Arxivat 2008-01-18 a Wayback Machine. ||||

## Referències

* 1 2 «Conseil communal» (en francès). Commune of Bertrange. Arxivat de l'original el 2008-01-18. [Consulta: 5 febrer 2008].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Sant Fructuós (la Pobla de Segur)

L'església de Sant Fructuós, popularment de Sant Fruitós, és una capella del terme municipal de la Pobla de Segur, a la comarca del Pallars Jussà.
Està situada a lo Pla, la partida d'horts situada a la llera esquerra del Flamisell, al nord-oest de la vila.

## Bibliografia

* GIMENO I LLARDÉN, Manuel. "Noms de casa, renoms i toponímia de la Pobla de Segur i els seus agregats: Montsor, Sant Joan de Vinyafrescal i Puimanyons". A: Collegats. Anuari del Centre d'Estudis del Pallars 1989, 3. Tremp: Centre d'Estudis del Pallars i Virgili & Pagès, 1989. ISBN 84-7856-033-5.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Domenico Alaleona

Domenico Alaleona (Montegiorgio, regió de les Marques, 16 de novembre de 1881 - 28 de desembre de 1928) fou un historiador i compositor italià.
Cursà la carrera musical en el Liceu de Santa Cecília, de Roma, sota la direcció de, De Sanctis, Alessandro Bustini i Renzi. Dirigí des de 1906 societats corals i instrumentals a Leghorn i Roma.
Les seves composicions inclouen diverses melodies per a cant, amb acompanyament d'orquestra:
* un Rèquiem per a 4 veus;
* un quartet d'arc
* dues obres simfòniques;
* Mirra, (òpera) estrenada amb èxit a Roma el 1920.
Entre els seus treballs crítics, el més important és una col·lecció d'estudis històrics envers els Oratoris a Itàlia. En morí era professor d'estètica musical del mencionat Liceu de Santa Cecília.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Apèndix núm 1, pàg. 261 (ISBN 84-239-4571-5)
# Domenico Annibali

Domenico Annibali (Macerata (Marques), vers el 1705 - Roma, 1779) va ser un castrat italià que tingué una carrera internacional activa des de 1725-1764.
L'aparició més primerenca coneguda de Annibali era a Roma en 1725 en una de les òperes de Nicola Porpora. Després d'altres aparicions a Roma el 1726, va ser actiu en els teatres a Venècia des de 1727-1729.
Va començar la seva carrera al seu país natal i després es va comprometre amb els Grosses Königliches Opernhaus de Dresden, des de 1729 fins a la seva retirada dels escenaris 35 anys després. A Dresden es va destacar en les òperes de Johann Adolf Hasse, creant en particular papers en les estrenes de dues de les seves òperes. També va ser admirat allà en obres de Nicola Porpora. El 1729 va acceptar un lloc a la Royal Opera House a Dresden, on va estar actiu fins al 1764. En Dresden va ser escoltat en les estrenes mundials de dues òperes de Johann Adolf Hasse: fou Alessandro a Cleofide (1731) i Attilio Regolo (1750. També va cantar en Cajo Fabricio d'Hasse (1734), Tito Vespasiano, Demetrio, Lucio Papirio, Arminio, Semiramide, Demofoonte, i Adriano a Síria. El 18 juliol de 1747 va cantar el paper protagonista en Filandro de Porpora en una actuació en honor de l'aniversari de princesa Maria Antònia de Baviera.
Al mateix temps que l'òpera de Dresden, Annibali el van admetre com a artista convidat en molts altres teatres a nivell internacional. Annibali va fer aparicions a Roma en 1730, 1732, i 1739; en particular, va aparèixer en l'estrena de Germànic de Porpora a Alemanya al Teatre Capranica al febrer de 1732. En 1731 tenia un gran triomf a Viena en el paper principal de Demetrio d'Antonio Caldara que va atreure l'admiració de Pietro Metastasio. D'octubre 1736 a juny de 1737 va ser membre de la companyia d'òpera de Händel al Royal Opera House de Londres; fent un sensacional debut al teatre, el 8 de desembre en el paper principal de Porus de Handel. Després va passar a crear funcions en les estrenes mundials de les tres òperes de Handel: els papers principals dArminio (12 de gener de 1737) i Giustino (16 de febrer de 1737), i el paper de Demetrio a Berenice (18 de maig de 1737). També va cantar en l'estrena de la cantata de Handel Sempre un portador de glòria, el pasticcio Abbandonata Didone, i en la versió revisada d'Il Trionfo del Tempo; i en reposicions de Partenope, Festa d'Alessandro, i Esther (en italià).
Quan Annibali es va retirar dels escenaris en 1764, va deixar Dresden amb el títol de Kammermusikus i amb una pensió de 1.200 thaler. Va tornar a la seva ciutat natal, on va mantenir una residència fins a 1776 quan es va traslladar a Roma. Va morir a Roma tres anys més tard. També va ser actiu com a mestre de cant durant la seva vida. Un dels seus alumnes notables va ser el compositor d'Ucraïna Timofiy Bilohradsky.

## Referències

* ↑ Highfill, Jr., Philip H.; Burnim, Kalman A.; Langhans, Edward A. A Biographical Dictionary of Actors, Actresses, Musicians, Dancers, Managers, and Other Stage Personnel in London, 1660-1800: Abaco to Belfille. SIU Press, Desembre de 1973, p. 87–88. ISBN 978-0-8093-0517-9.