OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# East Cleveland (Ohio)

East Cleveland és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 27.217 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, East Cleveland tenia 27.217 habitants, 11.210 habitatges, i 6.423 famílies. La densitat de població era de 3.379 habitants/km².
Dels 11.210 habitatges en un 28,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 21,2% hi vivien parelles casades, en un 30,3% dones solteres, i en un 42,7% no eren unitats familiars. En el 38% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,39 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,7% tenia menys de 18 anys, un 9% entre 18 i 24, un 26,6% entre 25 i 44, un 21,4% de 45 a 60 i un 13,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 72,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 20.542 $ i la renda mediana per família de 26.053 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.123 $ mentre que les dones 21.960 $. La renda per capita de la població era de 12.602 $. Aproximadament el 28% de les famílies i el 32% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- East Cleveland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- East Cleveland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Dotzè Doctor

El Dotzè Doctor és la dotzena encarnació del protagonista de la sèrie britànica de ciència-ficció de la BBC Doctor Who. És interpretat per Peter Capaldi, després de la marxa de Matt Smith com l'Onzè Doctor en l'especial nadalenc de 2013. Capaldi ja havia aparegut anteriorment en la sèrie interpretant a Lucius Caecilius Iucundus en l'episodi de la quarta temporada moderna Els focs de Pompeia, i havia interpretat el buròcrata John Frobisher en Els nens de la Terra, en l'spin-off Torchwood.
Capaldi fa la seva primera aparició com el Doctor en l'especial nadalenc de 2013. L'acompanyarà en la futura vuitena temporada moderna de 2014 l'última acompanyant de l'Onzè Doctor, Clara Oswald (Jenna Coleman).
En la narrativa de la sèrie, el Doctor és un alienígena de segles d'edat, de la raça dels senyors del temps del planeta Gallifrey, que viatja pel temps i l'espai en el seu TARDIS, sovint amb acompanyants. Quan el Doctor és ferit mortalment, pot regenerar el seu cos, però en fer-ho guanya una nova aparença física i amb ella, una nova personalitat distintiva.

## Referències

* ↑ «Oscar winner Peter Capaldi unveiled as 12th Doctor». Irish Times, 04-08-2013 [Consulta: 4 agost 2013].
* 1 2 «Peter Capaldi revealed as Doctor Who's new lead». BBC, 04-08-2013. [Consulta: 4 agost 2013].
* ↑ «John Frobisher». BBC. Arxivat de l'original el 8 d’agost 2013. [Consulta: 4 agost 2013].
* ↑ The Doctor Who Team. «Peter Capaldi exclusively revealed to the nation as the Twelfth Doctor». BBC Online. [Consulta: 4 agost 2013].
* ↑ Lazarus, Susanna. «Doctor Who: Jenna-Louise Coleman confirms her return for series eight». Radio Times, 12-03-2013. [Consulta: 13 març 2013].
# Eduardo Sirera Blanco

Eduardo Sirera Blanco (Murla, Marina Alta, País Valencià), més conegut com a Edi, va ser un jugador professional d'Escala i corda, en la posició de «mitger». Per ser de Murla, Edi començà a practicar la pilota valenciana en la modalitat de llargues, fet que el portà a ser membre de la Selecció Valenciana de Pilota en els primers Campionats Internacionals de Pilota.

## Palmarés

* Escala i corda:
** Campió Nacional d'Escala i corda: 1988
** Subcampió del Circuit Bancaixa: 1992
* Campionats Internacionals de Pilota:
** Subcampió d'Europa de Joc internacional, 1994, Valenciennes (França)
** Subcampió d'Europa de Llargues, 1994, Valenciennes (França)
** Campió del món de Llargues, 1996, València
# Downhill (pel·lícula)

Downhill és una pel·lícula d'Alfred Hitchcock, estrenada el 1927.
Un noi és acusat erròniament de robar dins la seva escola. Més endavant, el jove s'enamora d'una dona més gran que ell. Al matí, quan la dona es desperta, el noi descobreix la seva cara arrugada, mentre uns homes entren un bagul per la finestra.

## Enllaços externs

* Downhill (pel·lícula) al Screenonline del British Film Institute (anglès)
# Downeyita

La downeyita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el seu nom de Wayne F. Downey, Jr., qui va descobrir el mineral, en aquella època estudiant de secundària.

## Característiques

La downeyita és un òxid de fórmula química SeO₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1974. Cristal·litza en el sistema tetragonal. Es tracta d'un mineral extremadament higroscòpic. En l'aire mostra deliqüescència, i en uns pocs minuts és absorbit en el substrat o evaporat deixant una pel·lícula incolora.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la downeyita pertany a «04.De: Òxids i hidròxids amb proporció Metall:Oxigen = 1:2 i similars amb cations de mida mitjana; amb diversos poliedres» juntament amb els següents minerals: koragoïta, koechlinita, russel·lita, tungstibita, tel·lurita, paratel·lurita, bismutotantalita, bismutocolumbita, cervantita, estibiotantalita, estibiocolumbita, clinocervantita i baddeleyita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'anu 1971 a Forestville, al comtat de Schuylkill, a Pennsilvània (Estats Units). Només ha estat descrita a la seva localitat tipus i a Burnside, al comtat de Northumberland, també a Pennsilvània.

## Referències

* ↑ «Downeyite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 abril 2017].
# Eastville

Eastville és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 203 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Eastville tenia 203 habitants, 69 habitatges, i 42 famílies. La densitat de població era de 356,3 habitants per km².
Dels 69 habitatges en un 27,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,9% hi vivien parelles casades, en un 14,5% dones solteres, i en un 37,7% no eren unitats familiars. En el 34,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 23,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,2 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,84.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 17,2% tenia menys de 18 anys, un 15,3% entre 18 i 24, un 26,1% entre 25 i 44, un 23,2% de 45 a 60 i un 18,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 154,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.250 $ i la renda mediana per família de 60.208 $. Els homes tenien una renda mediana de 16.250 $ mentre que les dones 22.083 $. La renda per capita de la població era de 21.621 $. Cap de les famílies i el 6,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Eastville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Eastville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Drongo cua de ventall

El drongo cua de ventall (Chaetorhynchus papuensis) és una espècie d'ocell de la família dels ripidúrids (Rhipiduridae) i única espècie del gènere Chaetorhynchus.

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les muntanyes de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ «Drongo cua de ventall». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15-2-2021 (català)
# Drongo d'Aldabra

El drongo d'Aldabra (Dicrurus aldabranus) és un ocell de la família dels dicrúrids (Dicruridae).
Habita boscos i vegetació secundària de les illes d'Aldabra.

## Referències

* ↑ «Drongo d'Aldabra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
# El Cerc

El Cerc és una masia situada al municipi d'Olius, a la comarca catalana del Solsonès. Data del segle xi. Es troba prop de Sant Pere de l'Alguer.
# D̦

La D̦ és una lletra que formava part de l'alfabet romanès per representar el so /z/ o /dz/ si es derivava d'una d llatina (per exemple, d̦i, pronunciat /zi/ venia del llatí die, dia). Era l'equivalent de les lletres ciríl·liques З i Ѕ.
Aquesta lletra va ser introduïda per primera vegada per Petru Maior al seu llibre de 1819 Ortographia romana sive Latino–Valachica, una cum clavis, qua penetralia originationis vocum reserantur...: " d̦ sicut Latinorum z ac cyrillicum з".
El 1844, Ioan Eliade va presentar d̦ de nou, a la seva revista Curierul de ambe sexe, com a substitut de з.
El 23 d'octubre de 1858, l'Eforia Instrucțiunii Publice de Valàquia va emetre un decret en què, entre altres normes, s'adoptava per tercera vegada d̦ en lloc del ciríl·lic з. Tanmateix, la regla no s'adoptarà completament fins més tard.
Prenent l'assumpte a les seves mans, el ministre d'Afers Interiors Ion Ghica va declarar el 8 de febrer de 1860 que qui en la seva ordre ignorés el nou alfabet de transició seria acomiadat.
A Moldàvia, l'alfabet de transició i la lletra d̦ es van adoptar molt més tard. A la seva gramàtica, publicada a París el 1865, Vasile Alecsandri va adoptar aquest signe en lloc de з, veient la coma sota d com una s petita (d̦ sovint es pronunciava /dz/, /ds/. Aquest va ser també el cas de ș — ss i ț — ts).
Aquesta carta va ser abandonada l'any 1904 i ja no s'utilitza.
Ḑ ḑ forma part de l'alfabet livonià, però s'escriu amb una cedilla.

## Codificació informàtica

Unicode no inclou caràcters precompostos per a D̦ d̦; s'han de representar amb un signe diacrític de combinació, que pot ser que no s'alinei correctament en alguns tipus de lletra. No obstant això, la seqüència de caràcter base + combinació de signes diacrítics rep un nom únic. En cas contrari, la D amb cedilla (Ḑ ḑ) és una mica un substitut com a part dels estàndards Unicode perquè el punt de vista tipogràfic de la D amb cedilla és molt semblant, però conté una coma.

## Vegeu també

* Ș
* Ț

## Bibliografia

* Negruzzi, Constantin, Studii asupra limbei române, al vol. " Alexandru Lăpuşneanul ", Ed. Pentru Literatură, Bucarest, 1969.
* Vîrtosu, Emil, Paleografia româno-chirilică, Ed. Ştiinţifică, Bucarest, 1968.

## Referències

* ↑ Negruzzi, p. 234.
* ↑ Vîrtosu, p. 208
* ↑ Vîrtosu, p. 223.
* ↑ Vîrtosu, p. 234–235.
* ↑ Vîrtosu, p. 236.
* ↑ Vîrtosu, p. 245.
# E017

* No s'ha de confondre amb E17.
La ruta europea E017 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Ielabouga (Rússia) i finalitza a Ufà (Rússia). Té una longitud de 300 km. Té una orientació de nord a sud.
# El Solà (Riner)

El Solà és una masia situada al municipi de Riner a la comarca catalana del Solsonès.
# El Solà de Moreta

El Solà de Moreta és un edifici de les Llosses (Ripollès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici rústic, d'arquitectura medieval tradicional, i adaptat segons les èpoques a les necessitats del moment. Compta amb murs exteriors de pedres semi arrebossades, forjat en cabirons de fusta i guix i coberta a dues aigües amb teula àrab.
L'edifici es troba bastant ben conservat.

## Història

No hi ha notícies documentals d'aquest edifici, per bé que, pel seu nom, hom el suposa lligat a la casa Moreta, la qual cosa es veu confirmada pels propietaris d'aquesta última casa, que la varen vendre ara fa pocs anys.
El Solà de Moreta, continuà essent una masoveria de la pairalia de Moreta, que es construí donada la seva situació molt assolejada, per a servir com a graner i assecador de les collites. Encara existeix davant de la casa una cabana, arquitectònicament i tipològica destacable.

## Referències

* 1 2 3 4 «El Solà de Moreta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 març 2019].
# Echium pininana

Echium pininana és una espècie de planta de la família de les Boraginàcies.

## Descripció

És una espècie biennal (o fins i tot triennal) que mostra poc més que fulles durant el primer any, però que posteriorment produeix una densa espiga floral de 4 metres d'alçada (potencialment), que porta una massa densa de fulles i petites flors blaves. La planta mor després de la floració.

## Distribució i hàbitat

És una planta indígena de La Palma, a les Illes Canàries, que ara es cultiva als jardins del Regne Unit i d'Irlanda. Creix al bosc de laurisilva al nord-est de l'illa, només en uns pocs llocs a uns 600 m sobre el nivell del mar; per exemple, al "Cubo de La Galga", el "Barranco de Los Tilos" i el "Monte de Barlovento". Habita la laurisilva, que ara està amenaçada per la pèrdua d'hàbitat.

## Cultiu

És més vulnerable a les gelades en el seu primer any. A causa de les seves grans fulles quan ha crescut parcialment, també és molt susceptible al dany del vent. Per tant, una posició protegida al jardí és essencial.

## Taxonomia

Echium pininana va ser descrita per Webb i Berthel., i publicada a la Histoire Naturelle des Îles Canaries 2(3): 44, l'any 1844.

### Etimologia

* Echium: nom genèric que deriva del grec echium, que significa "escurçó", per la forma triangular de les llavors, les quals recorden vagament al cap d'un escurçó.
* pininana: epítet que coincideix amb el nom comú de la planta, derivat probablement de "pi nan".

## Referències

* ↑ «Echium pininana». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 19 setembre 2013].
* ↑ Echium pininana a Flora de Canarias
# Echis

Echis és un gènere de serps verinoses de la família Viperidae, pròpies de regions seques d'Àfrica, Orient Mitjà, el Pakistan, Índia i Sri Lanka. Tenen una característica actitud d'amenaça, fregant seccions del seu cos per produir un so d'avís.

## Taxonomia

El gènere Echis inclou 12 espècies:
* Echis borkini Cherlin, 1990
* Echis carinatus (Schneider, 1801)
* Echis coloratus Günther, 1878
* Echis hughesi Cherlin, 1990
* Echis jogeri Cherlin, 1990
* Echis khosatzkii Cherlin, 1990
* Echis leucogaster Roman, 1972
* Echis megalocephalus Cherlin, 1990
* Echis ocellatus Stemmler, 1970
* Echis omanensis Babocsay, 2003
* Echis pyramidum (Geoffroy Saint-Hilaire, 1827)
* Echis romani Trape, 2018

## Referències

* ↑ Mallow D, Ludwig D, Nilson G. 2003. True Vipers: Natural History and Toxinology of Old World Vipers. Malabar, Florida: Krieger Publishing Company. 359 pp. ISBN 0-89464-877-2.
* ↑ Reptile Database
# Echium aculeatum

Echium aculeatum és una espècie de planta herbàcia de la família de les boraginàcies. Com la majoria de les espècies del gènere Echium endèmiques de les illes Canàries, Echium aculeatum és un arbust més o menys ramificat amb diverses inflorescències. Junt a l'espècie del mateix gènere, E.brevirame Sprague & Hutch., té fulles amb els marges i el nervi central espinosos, diferenciant-se pel fet que els segments del calze són tan llargs com la corol·la que és de color blanc.
Es coneix amb el nom comú de "alinajo". L'epítet específic d'aculeatum procedeix del llatí aculeatus, que significa "tallant o punxant", referint-se a les espines que apareixen a les fulles.

## Referències

* ↑ «Echium aculeatum a EOL» (en anglès). [Consulta: 3 març 2015].
* ↑ «Echium aculeatum a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 3 març 2015].
* ↑ http://www.floradecanarias.com/echium_aculeatum.html
# Edifici al raval del Convent, 21 (Guissona)

Edifici al raval del Convent, 21 és una obra de Guissona (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici arrebossat de tres plantes i golfes. A la planta baixa, centrada a la façana, trobem una porta rectangular de doble fulla que dona accés a l'habitatge. Al primer pis trobem un balcó de forja i al segon una finestra amb un ampit de pedra molt malmès. A les golfes hi ha un ull de bou central. Una cornisa corona l'edifici.

## Referències

* ↑ «Edifici al raval del Convent, 21». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2021].
# El Soler de l'Espina

El Soler de l'Espina és una masia del terme municipal de Balenyà, a la comarca catalana d'Osona. Pertany a la parròquia de Santa Coloma Sasserra.
Està situada a prop del límit sud-occidental del terme, a prop i a l'oest-nord-oest de Puigsagordi. És al nord-oest de la masia de Puig-alt i al sud-oest de Mirambell. És a l'esquerra del torrent de la Font de la Collada i a la dreta del torrent de la Font del Pardal. Es troba al costat de llevant de la Bassa del Soler, petit embassament del torrent de la Font de la Collada.
# El signe dels quatre

El signe dels quatre (títol oríginal en anglès: The Sign of the Four) és una novel·la de l'autor escocès sir Arthur Conan Doyle publicada l'any 1894. Es tracta de la segona de les novel·les protagonitzades pel detectiu Sherlock Holmes. Com la resta de novel·les i relats del cànon holmesià, ha tingut diverses adaptacions cinematogràfiques, televisives i radiofòniques.

## Gènesi de la novel·la

La novel·la va nàixer com un encàrrec per a l'editor nord-americà J. M. Stoddart, de l'editorial Lippincott's, que havia viatjat fins a Londres per tal d'aconseguir contractes amb escriptors britànics famosos. En el mateix dinar en què es va formalitzar el tracte hi havia Oscar Wilde, qui també va arribar a un acord amb Stoddart, del qual naixeria la seva obra més cèlebre, El retrat de Dorian Gray.

## Adaptacions
### Cinema

La primera versió cinematogràfica coneguda d'aquesta història va ser un film mut estrenat el 1905 per la productora estatunidenca Vitagraph. Tot i que el títol va ser The Adventures of Sherlock Holmes, or Held for a Ransom, sembla -segons les notícies que hom té d'aquesta cinta perduda- que es basava en l'argument d'El signe dels quatre i va suposar segurament la primera aparició del personatge de Sherlock Holmes a la gran pantalla. El 1913 es va fer una nova versió nord-americana dirigida per Edwin Thanhouser, amb Harry Benham en el paper de Holmes. Va existir una versió britànica del 1914, que actualment es troba perduda. També es té notícia d'una versió del 1923, protagonitzada per Eille Norwood, dins del context de tot un seguit de films muts que va fer en els quals adaptà gran quantitat d'històries del cànon holmesià. El 1932 arribà la primera versió sonora amb Arthur Wontner, una de les cinc vegades que aquest actor interpretà el paper de Holmes per al cinema.

### Televisió

La primera adaptació televisiva d'El signe dels quatre arribà el 1974 dins d'una sèrie de producció franco-alemanya titulada Monsieur Holmes. El 1983 el canal de televisió per cable nord-americà Home Box Office va fer una versió d'aquesta història amb Ian Richardson com a Sherlock Holmes i David Healy com a Watson.

## Traduccions al català

* El signe dels quatre, traducció de Jordi Vidal Tubau, Laertes, 1993, ISBN 9788475840758
* El signe dels quatre, traducció d'Albert Torrescana, adaptació de Rebeca Martín López, Vicens Vives, 2014, ISBN 9788468219455 (versió adaptada per a un públic infantil).

## Referències

* ↑ Pogrebin, Robin. «When Sherlock Got His Quirks» (en anglès). The New York Times, 03-12-1996. [Consulta: 13 setembre 2019].
* 1 2 3 4 5 Molina Foix, Juan Antonio. «Introducción». A: El signo de los cuatro (en castellà). 2a edició. Madrid: Valdemar, juny 2011, p. 17 (Sherlock Holmes / El Canon). ISBN 9788477023500.
# El Amaiem

El Amaiem (àrab: العمايم, al-ʿAmāym) és un poble situat a la delegació de Fahs, a la governació de Zaghouan, a Tunísia. Té escola de primària.

## Economia

És una fèrtil zona agrícola.

## Administració

Constitueix la municipalitat o baladiyya homónima, amb codi geogràfic 16 18 (ISO 3166-2:TN-12), creada el 2017.
També forma part de la delegació o mutamadiyya d'El Fahs, amb codi geogràfic 16 54 (ISO 3166-2:TN-12), de la qual constitueix dos sectors o imades:
* El Amiem Nord (16 54 60)
* El Amiem Sud (16 54 61)

## Referències

* ↑ «Sites web des municipalités» (en francès). Portail des Collectivités Locales. Ministère de l'Intérieur. [Consulta: 9 octubre 2023].
* ↑ SIGMA Ingénierie. Élaboration d'une étude stratégique pour le développement du gouvernorat de Zaghouan a l'horizon 2030. Troisième phase : Rapport de synthèse et moyens de mise en œuvre (version provisoire) (en francès). Ministère de développement, de l’investissement et de coopération internationale. Commissariat Général au Développement Régional, novembre 2017, p. 17.
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 01-12-2012, pàg. 53-54. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
# El Castellot (Castellví de la Marca)

El Castellot és una muntanya de 464 metres que es troba al municipi de Castellví de la Marca, a la comarca de l'Alt Penedès. La torre del segle x ha estat restaurada el 2021. Al cim hi ha un vèrtex geodèsic (referència 275128001).
Aquest cim està inclòs al Repte dels 100 cims de la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya (FEEC).

## Referències

* ↑ «La segona fase de les obres de restauració del Castellot de Castellví de la Marca començaran al juny». Eix Diari, Diari independent del Penedès, 20-05-2020.
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
# Elizabeth Rae Magnuson

Elizabeth Rae Magnuson (1968) és una soprano estatunidenca.
Estudià música als Estats Units i a Europa. S'especialitzà en Beethoven, Rossini, Mozart i Bizet. Ha treballat al costat de grans artistes de l'òpera com: Carlos Chausson, Liliana Nikiteanu, Marijana Mijanovic, Manuel Lanza, Vesselina Kasarova, Reinaldo Macías, Nicolai Ghiaurov, Isabel Rey, Franco Vassallo, Lawrence Brownlee, Günther Groissböck, Gabriel Bermúdez, Boguslaw Bidzinski,etc.
Ha interpretat en les óperes del Japó, Alemanya, Suïssa, Itàlia, França, Austria, Anglaterra, etc
Magnuson és una habitual del Teatre de l'òpera de Zúric (Suïssa) i de la Royal Opera House de Londres.

## Referències

* Guía de la Gran Ópera de Todos los Tiempos. De Planeta de Agostini.

## Enllaços externs

* Biografia a web.operissimo.com
* Fitxa Arxivat 2009-06-24 a Wayback Machine. a naxos.com
* Fitxa a operabase.com
# Els homes del clan

Els homes del clan (Klansman) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Terence Young, estrenada el 1974. Ha estat doblada al català.

## Argument

Finals dels anys seixanta. Encara que la majoria de la població d'Atoka (Alabama) és negra, està dominada pels blancs, molts dels quals pertanyen al "Ku Klux Klan", una organització racista que imposa el terror. A aquest poble arriba Loretta, una jove negra que treballa a Chicago.

## Repartiment

* Lee Marvin: Xèrif Track Bascomb
* Richard Burton: Breck Stancill
* Cameron Mitchell: Butt Cutt Cates
* O.J. Simpson: Garth
* Lola Falana: Loretta Sykes
* David Huddleston: Maire Hardy Riddle
* Luciana Paluzzi: Trixie
* Linda Evans: Nancy Poteet
* Vic Perrin: Hector
* Susan Brown: Maybelle Bascomb
* Larry Williams: Lightning Rod
* The Staple Singers: Ells mateixos
* Ed Call: Shaneyfelt
* Hoke Howell: Bobby

## Referències

* ↑ «Els homes del clan». esadir.cat.
* ↑ «The klansman». The New York Times.