OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Afusellament dels vuit estudiants de Medicina el 27 de novembre de 1871 a l'Havana

L'Afusellament dels vuit estudiants de Medicina el 27 de novembre de 1871 a l'Havana va ocòrrer quan l'exèrcit espanyol va afusellar a vuit estudiants de la Universitat de l'Havana, acusats de profanar tres dies abans la tomba del periodista espanyol Gonzalo Castañón. Les edats dels estudiants afusellats estaven entre els 16 i 21 anys. Entre els detinguts en aquest procés va estar Fermín Valdés Domínguez, amic i company de lluita de José Martí, que va ser condemnat a 6 anys de presó.

## Referències

* ↑ López Espinosa, José Antonio «Noviembre 27 de 1871. Fusilamiento de Ocho Inocentes Estudiantes de Medicina». Revista Humanidades Médicas, Vol 4, Núm. 3, 2004. ISSN: 1727-8120 [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ Cordoví Núñez, Yoel «El crimen de los ocho estudiantes de Medicina». Radio Caden Agramonte, 14-02-2005. Arxivat de l'original el 15 de maig 2006 [Consulta: 18 agost 2019].
* ↑ «Fusilamiento de los ocho estudiantes de Medicina». EcuRed [Consulta: 18 agost 2019].

## Bibliografia

* Guevara, E. «Los estudiantes de medicina fusilados el 27 de noviembre de 1871». Bohemia, Vol. 53, Núm. 49, 1961, pàg. 76.
* Le Roy Gálvez, Luis Felipe «Muerte de Castañón y sucesos del 23 al 27 de noviembre de 1871». Vida Universitaria, Núm. 78-79, 1957, pàg. 3-6.
* Le Roy Gálvez, Luis Felipe. Partidas de bautismo y asientos de enterramiento de los ocho estudiantes de medicina fusilados el día 27 de noviembre de 1871. La Habana: Universidad de La Habana, 1957.
* Le Roy Gálvez, Luis Felipe «Responsabilidad de España por los sucesos del 27 de noviembre de 1871». Patria, Vol. 26, Núm. 11, 1970, pàg. 1-2.
* Valdés-Domínguez, Fermín; Stebbins, Consuelo E. Tragedy in Havana: November 27, 1871. University Press of Florida, 2000. ISBN 978-0-8130-1747-1.

## Enllaços externs

* Poesía de José Martí: "A mis hermanos muertos". Poesías Dispersas-1868-1895 Arxivat 2008-11-21 a Wayback Machine.
# Gradeta

Una gradeta és un instrument de laboratori que té per finalitat mantenir-hi drets tot tipus de tubs o vials, incloent tubs d'assaig, tubs d'hemòlisi, tubs de centrífuga, tubs eppendorf, criovials, etc. Existeixen diversos tipus de gradetes (materials i mides) adaptades a les dimensions dels tubs i als seus usos.
Gràcies a les gradetes s'aconsegueix una major comoditat en treballar al laboratori, ja que sense elles es necessitaria un altre sistema per a sostenir els tubs per tal de prevenir la seva caiguda, el vessament del seu contingut o altres incidents.

## Referències

* ↑ «gradeta». GEC. [Consulta: 2 octubre 2020].
Equipament de laboratori de química :
# Cantó de Nanterre-Nord

El cantó de Nanterre-Nord és un antic cantó francès del departament dels Alts del Sena, que estava situat al districte de Nanterre. Comptava amb part del municipi de Nanterre.
Al 2015 va desaparèixer i el seu territori es va repartir entre el cantó de Nanterre-1 i el cantó de Nanterre-2.

## Municipis

* Nanterre (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1976 | Juliette Dubois-Plissonnier | PCF |
| 1976-1982 | Jacqueline Fraysse-Cazalis | PCF |
| 1982-2008 | Michel Laubier | PCF |
| 2008- | Patrick Jarry | PCF, després FASE |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | - | - | - | 35.172 | 33.173 | 35.386 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Dipòsit circular (Arbúcies)

El Dipòsit circular és una obra d'Arbúcies (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Dipòsit de planta circular de pedra, que es podria haver utilitzat per fabricar algun producte com l'oli o el vi. A una de les vores té un tall en forma de V on segurament hi havia clavada una peça metàl·lica. Les seves dimensions són 170 x 130 x 10 x 50 cm. Està situat vora una casa abandonada que es fa servir de corral.

## Referències

* ↑ «Dipòsit circular». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 agost 2021].
# Cisplatí

El cisplatí o cis-diaminodicloroplatí(II) (CDDP) i nom IUPAC = (SP-4-2)-diaminodicloroplatí, amb la fórmula química H₆Cl₂N₂Pt, és un compost de coordinació, un medicament basat en el platí usat en quimioteràpia per al tractament de diversos tipus de càncer, entre els quals s'inclouen sarcomes, alguns carcinomes (p. ex. càncer de pulmó de cèl·lules petites, càncer d'ovari), linfomes i tumor de cèl·lules germinals. Va ser el primer membre d'una família de medicaments contra el càncer que actualment inclouen el carboplatí i oxaliplatí. Aquests complexos basats en el platí reaccionen in vivo, unint-se a l'ADN cel·lular i causant l'apoptosi de la cèl·lula (mort cel·lular programada).
S'administra per via intravenosa.

## Efectes secundaris

El cisplatí té una sèrie d'efectes secundaris que poden limitar el seu ús:
* Nefrotoxicitat (dany al ronyó)
* Neurotoxicitat (dany a les neurones)
* Nàusea i vòmits
* Ototoxicitat (pèrdua de l'oïda)
* Alopècia (caiguda del cabell): però no és freqüent amb el cisplatí.
* Desequilibris electrolítics: El cisplatí pot causar hipomagnesèmia, hipopotasèmia i hipocalcèmia.

## Història

El compost cis-PtCl₂(NH₃)₂ va ser descrit per primera M. Peyrone en 1845, i conegut com a sal de Peyrone. L'estructura va ser descoberta per Alfred Werner el 1893.

## Referències

* ↑ Peyrone M. Ann Chemie Pharm, 51, 1845, pàg. 129.
* ↑ Stephen Trzaska «Cisplatin». C&EN News, 83, 25, 20-06-2005.

## Enllaços externs

* Cisplatin: The Invention of an Anticancer Drug Arxivat 2007-04-05 a Wayback Machine. by Andri Smith
* Anti-cancer Agents: A treatment of Cisplatin and their analogues by Sia M. Liu (excellent detailed overview)
* MedlinePlus page on cisplatin
* IARC Monograph: "Cisplatin"
# El capitalista

El capitalista (també conegut com a El president) és un joc de cartes que es juga habitualment amb una baralla de cartes espanyola, tot i que també s'hi pot jugar amb una baralla francesa adaptant el valor de les cartes. Es poden fer servir comodins o no; en cas que s'utilitzin, tenen el valor que el jugador desitgi.
És un joc per a entre 2 i 10 jugadors, tot i que és aconsellable que hi juguin com a mínim 3 persones. Si hi juguen més de 6 persones, caldrà fer servir dues baralles. Es comença el joc repartint totes les cartes entre els jugadors. L'objectiu del joc és ser el primer a quedar-se sense cartes.
El valor de les cartes, de major a menor, és el següent: dosos, asos, reis, cavalls, sotes, i les numerades, 9, 8, 7, 6, 5, 4, 3. Un jugador comença tirant una carta, parella, trio o quartet (normalment les de valor més baix, ja que són les que costa més treure), i els següents jugadors, per ordre, han d'anar tirant cartes de valor superior a les que s'han jugat, respectant el nombre de cartes que s'ha jugat. És a dir, si la primera persona treu una parella de quatres, la següent només pot jugar una parella, i que ha de ser com a mínim de cincs (tot i que podria ser, per exemple, una parella de sets). Quan un jugador fa una tirada i ningú més després d'ell juga per superar les cartes, aleshores les cartes es retiren i aquest jugador és el que comença la següent ronda.
Aquest procés es repeteix fins que els jugadors es queden sense cartes. En acabar la partida, el primer que ha guanyat rep el nom de "President" o "Capitalista", el segon "Vicepresident", el penúltim "Semicul" o "Vicemenjamerda", i l'últim "Cul" o "Menjamerda". Un cop repartides les cartes per a la següent partida, i abans de començar a jugar, el "Cul" li ha de donar les seves dues millors cartes al "President", que li dona a ell les dues pitjors. El semicul i el vicepresident fan el mateix, però només intercanviant-se una carta.

## Variacions

* El 2 d'oros és la carta amb més valor. Com a excepció a la regla que només es poden jugar parelles després de parelles, trios després de trios, etc., es pot fer que el 2 d'oros es pot jugar després de qualsevol figura, i sempre ho supera tot.
* Després que es juguin sets només es poden jugar vuits i sets.
* Si es tira una carta i el següent tira la mateixa figura o el mateix número, el següent perd un torn.
* Si es tira un 10, la següent carta ha de ser una de valor inferior.

## Referències

* (castellà) Ludoteka Origen i regles del joc
# Pla de l'Arca

El Pla de l'Arca és un pla carener situat a 648,3 m alt a la carena de la Serra de l'Albera que separa els termes comunals de l'Albera, a la comarca del Vallespir, a la Catalunya del Nord i de la Jonquera, que pertany a l'Alt Empordà.
És a prop de l'extrem central-sud del terme de l'Albera i al nord del de la Jonquera. Queda al nord-oest del Coll de la Vinyassa i al sud-est del Puig dels Homes. El topònim evidencia l'existència en el lloc d'un dolmen, ara desaparegut.

## Referències

* ↑ El Pla de l'Arca en els ortofotomapes de l'IGN
# Mx

Mx (generalment pronunciat /mɪks/ o /mʌks/ i, de vegades /ɛmˈɛks/) és un honorífic neològic en anglès que no indica gènere. Es va desenvolupar com a alternativa als honorífics de gènere comuns, com Mr i Ms, a finals de la dècada de 1970. Sovint l'utilitzen persones no binàries, així com aquelles persones que no desitgen revelar ni fer referència al seu gènere. És un títol de gènere neutre que és àmpliament acceptat pel govern del Regne Unit i per moltes empreses del mateix país. S'inclou en diversos diccionaris de llengua anglesa.

## Referències

* ↑ «Definition of Mx». Arxivat de l'original el 28 de maig 2019.
* ↑ «The prevalence and pronunciation of the title Mx (2019)».
* ↑ «Now pick Mr, Mrs, Miss, Ms . . . or Mx for no specific gender». The Sunday Times, 03-05-2015. Arxivat 21 de febrer 2017 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-02-21. [Consulta: 2 abril 2021].
* ↑ Goldhill, Olivia «What's it like to be a Mx?». The Telegraph, 11-05-2015.
* ↑ «Mx (Mixter) title adopted in Brighton for transgender people». BBC News, 10-05-2013.
* ↑ Saner, Emine «RBS: The bank that likes to say Mx». The Guardian, 17-11-2014.
* ↑ Pai, Tanya. «10 words that explain 2015», 31-12-2015.
* ↑ «A Gender-Neutral Honorific».

## Bibliografia

* Rivas, Lourdes. They Call Me Mix / Me Llaman Maestre. Oakland: Lourdes Rivas, 2018. ISBN 0692148833.
# Giuseppe Calegari

Giuseppe Calegari (Pàdua, 1750 - Pàdua, 1812) ser un violoncel·lista i compositor italià germà d'Antonio Calegari.
Va passar la major part de la seva vida a Pàdua, ciutat en la qual va estudiar música com pupil d'Antonio Vandini. En 1778 va ser nomenat violoncel·lista principal de l'orquestra de la Basílica de Sant Antoni a Pàdua. Va compondre nombroses obres, de les que es conserven 6 òperes i 6 cantates.

## Obres profanes

* Obras
* L'isola disabitata (L'illa deshabitada), òpera amb llibret de Pietro Metastasio, 1770, Pàdua)
* Ezzelino, cantata, 1776, Pàdua.
* Il convitato di pietra, libreto de Pietro Pariati. 1777, Venecia.
* La Zenobia in Palmira, opera con libreto de Pietro Metastasio, 1779, Mòdena.
* Artemisia, òpera amb llibret de Giovanni Ambrogio Migliavacca, 1782, Venècia.
* Il natal d'Apollo, òpera amb llibret de Saverio Mattei, 1783, Pàdua.
* Voti d'Euganea all'eternità cantata coral amb lletra de F. Pimbiolo, 1787, Pàdua.

## Obres sacres

* La morte d'Abel (oratori, llibret de Pietro Metastasio, Florència)
* Kyrie para 4 veus i orgue.
* Kyrie para 3 veus i orgue.
* Gloria per 3 veus i orgue.
* Credo para 3 veus.
* Requiem para 4 veus.
* Dominus regit me para 3 veus.
* Si quaeris miracula para 3 veus i baix continu.

## Referències

* ↑ Bertil van Boer: Historical Dictionary of Music of the Classical Period. Consultado el 12 de febrero de 2014.
# Cantó de Nantes-11

El cantó de Nantes-11 (bretó Kanton Naoned-11) és una divisió administrativa francesa situat al departament de Loira Atlàntic a la regió de Loira Atlàntic, però que històricament ha format part de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega el quartier de Nantes Sud, a la comuna de Nantes.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1985- | Patrick Mareschal | PS | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Dedinky

Dedinky és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1380.
# Sant Miquel de Bresca

Sant Miquel de Bresca és l'església del poble de Bresca, de l'antic terme municipal de Gerri de la Sal, i de l'actual de Baix Pallars, a la comarca del Pallars Sobirà. És una obra protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Petita capella d'una única nau amb capçalera rectangular a llevant i porta d'arc de mig punt a la façana de ponent que s'obre a la plaça del llogarret. Per damunt de la porta un petit ull de bou il·lumina la nau. A l'angle nord de la façana s'aixeca una diminuta espadanya de secció cúbica amb coberta de teula a dues aigües i un sol arc.
Els murs externs de l'església presenten un arrebossat de calç. La coberta de la nau és a dues vessants asimètriques, ample i planera la meridional i estreta i de forta pendent la del costat septentrional.

## Referències

* 1 2 «Sant Miquel de Bresca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 març 2019].

## Bibliografia

* DALMAU i Argemir, Delfí: Campanars parroquials de torre de Catalunya, pàgs. 708-709. Lliçà de Vall, 2014. pdf.
* Gavín, Josep Maria. Pallars Sobirà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 9). ISBN 84-85180-26-7.
* MADOZ, Pascual: Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar, vol. IV, pàg. 438. Madrid: Establecimiento literario-tipográfico de P. Madoz y L. Sagasti, 1846. Edició facsímil: Articles sobre El Principat de Catalunya, Andorra i zona de parla catalana del Regne d'Aragó al «Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar» de Pascual Madoz. Vol. 1. Barcelona: Curial Edicions Catalanes, 1985. ISBN 84-7256-256-5.
* Pladevall i Font, Antoni; Castilló Cadena, Arcadi. «Gerri de la Sal». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
# Tros de Gassó

El Tros de Gassó és una zona de camps de conreu del municipi de Castell de Mur, al Pallars Jussà, a l'antic terme de Mur, en terres del poble de Collmorter.
Està situat a ponent de Collmorter, al nord de la Colomina i al sud-oest del Tornall. El lloc és especialment destacat perquè temps enrere podria haver allotjat el cementiri de Mur, que donà nom al lloc: Collmorter procedeix de collem mortuorium (pujol mortuori) que, segons Joan Coromines, és l'origen etimològic d'aquest poble.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació

## Referències

* ↑ COROMINES, Joan. "Collmorter", a Onomasticon Cataloniae, III, Bi-C. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona "La Caixa", 1995. ISBN 84-7256-902-0.
# Platja de Riudecanyes

La platja de Riudecanyes és una platja natural del municipi de Mont-roig del Camp (Baix Camp), situada a l'extrem més oriental del municipi. Limita a llevant amb la riera de Riudecanyes, a la Punta de la Riera de Riudecanyes, al límit del terme municipal de Cambrils, que la separa de la platja de l'Ardiaca, i a ponent amb un espigó, que la separa de la platja de la Pixerota. La platja és verge, però hi ha un projecte de construcció d'un càmping. Té una longitud de 349 metres, i una amplada mitjana de 26 metres, formada per còdols, amb restes de posidònia, procedents de les praderies de posidònia que es troben front la platja.

## Referències

* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «El futuro camping de lujo de Mont-roig prevé su apertura definitiva en 2024». Diari de Tarragona, 22-01-2022.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «Platges verges». Ajuntament de Mont-roig del Camp.
# Powersville

Powersville és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 86 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Powersville tenia 86 habitants, 41 habitatges, i 27 famílies. La densitat de població era de 59,3 habitants per km².
Dels 41 habitatges en un 26,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,7% hi vivien parelles casades, en un 4,9% dones solteres, i en un 34,1% no eren unitats familiars. En el 34,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 22% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,1 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,56.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,3% tenia menys de 18 anys, un 2,3% entre 18 i 24, un 29,1% entre 25 i 44, un 25,6% de 45 a 60 i un 19,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.750 $ i la renda mediana per família de 28.958 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.375 $ mentre que les dones 7.500 $. La renda per capita de la població era de 13.795 $. Cap de les famílies i el 6,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Powersville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Powersville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Aiolosita

L'aiolosita és un mineral de la classe dels sulfats que pertany al grup de l'hedifana i al supergrup de l'apatita. S'anomena així per la localitat tipus, situada a les illes Eòlies.

## Característiques

L'aiolosita és un sulfat de fórmula química Na₄Bi(SO₄)₃Cl. Cristal·litza en el sistema hexagonal.

## Referències

* ↑ «Aiolosite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Glòria Serra i Ramos

Maria Glòria Serra i Ramos (Barcelona, 21 d'octubre del 1964) és una periodista catalana.
Llicenciada en periodisme per la Universitat Autònoma de Barcelona, Glòria Serra treballa als mitjans de comunicació des del 1987. La seva carrera professional va començar als informatius de Ràdio Barcelona, de la Cadena SER, així com als informatius locals de tarda i a Hora 25, però també com a editora de Matinal SER-Catalunya i directora d'El Balcó. També va col·laborar amb la Júlia Otero a ¿Y nosotras qué? a Ràdio Miramar i va presentar Catalunya Matí a Catalunya Ràdio.
Pel que fa al món de la televisió, va començar desenvolupant diverses funcions a Televisió Espanyola de Catalunya. Entre el 1998 i el 2001 va treballar a Telecinco en tant que sotseditora i presentadora de la primera edició dels informatius del canal de televisió. També va ser directora i presentadora de l'espai La mirada crítica.
Paral·lelament, entre el 1999 i el 2001 va copresentar, amb en Josep Cuní, el debat “L'aventura quotidiana” a Televisió de Catalunya. Tot seguit, va dirigir el debat “Coses que passen” i va col·laborar al magazín Els matins, programes de TVC presentats per Josep Cuní.
Entre juliol i agost de 2003 va tornar un breu període a la radio per presentar el magazín matinal d'estiu de COMRàdio, La segona república. Dos anys més tard, el setembre de 2005, l'emisora municipal va tornar a cridar-la, aquest cop per substituir Joan Barril en la temporada regular. Serra es mantingué dues temporades en els matins de COMRàdio amb el magazín Matins.COM, pel qual li van atorgar el premi periodístic Serrat i Bonastre. Tot just després d'abandonar COMRàdio va tornar a Telecinco per, entre el 2007 al 2010, copresentar amb Jordi González el programa La Nòria, on hi va estar com a narradora entre cadascuna de les seccions. Des de l'1 de maig del 2010 fins al 4 de març del 2011 va presentar el magazín de tarda 3D, d'Antena 3. Des del mes de gener del 2011 ha assumit el paper de directora i presentadora del programa de La Sexta Equipo de Investigación. Paral·lelament, des del 2009, participa en tertúlies del programa El Món a RAC1, de l'emissora catalana RAC1.

## Referències

* ↑ «Matins.COM fa una donació a la Fundació Arrels». Xarxa Audiovisual Local. [Consulta: 26 desembre 2015].

## Enllaços externs

* http://www.diezminutos.es/famosos-corazon/entrevistas-famosos-corazon/gloria-serra-entrevista Arxivat 2014-04-07 a Wayback Machine.
* http://elpais.com/diario/2003/07/14/catalunya/1058144857_850215.html
* http://www.publico.es/televisionygente/420145/telebasura-es-hacer-un-programa-sin-respetar-al-publico
# Campionat tocantinense

El campionat tocantinense és una competició futbolística de l'estat de Tocantins.

## Format

Primera divisió:
* Primera fase
** Lliga a una volta entre tots els clubs.
* Segona fase
** Eliminatòries entre els sis primers classificats (1r vs 6è, 2n vs 5è, 3r vs 4t).
* Tercera fase
** Lliga a doble volta entre tots els clubs amb partits a casa i a fora, entre els tres campions de la segona fase, i el millor perdedor.
* Quarta fase
** Final a doble volta entre els dos primers de la tercera fase. El vencedor esdevé campió.

## Campions
### Fase amateur

| 1989 Kaburé | 1990 Tocantinópolis | 1991 Kaburé | 1992 Intercap |

### Fase professional

| 1993 Tocantinópolis 1994 União Araguainense 1995 Intercap 1996 Gurupi 1997 Gurupi 1998 Alvorada | 1999 Interporto 2000 Palmas 2001 Palmas 2002 Tocantinópolis 2003 Palmas 2004 Palmas | 2005 Colinas 2006 Araguaína 2007 Palmas 2008 Tocantins 2009 Araguaína 2010 Gurupi | 2011 Gurupi 2012 Gurupi 2013 Interporto 2014 Interporto |

## Títols per equip

* Palmas Futebol e Regatas 5 títols
* Gurupi Esporte Clube 5 títols
* Interporto Futebol Clube 3 títols
* Tocantinópolis Esporte Clube 3 títols
* Araguaína Futebol e Regatas 2 títols
* Kaburé Esporte Clube 2 títols
* Intercap Futebol Clube 2 títols
* Tocantins Futebol Clube 1 títol
* União Atlética Araguainense 1 títol
* Associação Atlética Alvorada 1 títol
* Colinas Esporte Clube 1 títol

## Referències

* ↑ «Tocantins State League - List of Champions». RSSSF, 12-05-2012. [Consulta: 1r juliol 2014].

## Enllaços externs

* FTF web oficial
* RSSSF
# Tapacul roquer

El tapacul roquer (Scytalopus petrophilus) és una espècie d'ocell de la família dels rinocríptids (Rhinocryptidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones rocoses del sud-est del Brasil

## Referències

* ↑ «Tapacul roquer». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/06/2021(català)
# Sant Miquel de Bressui

Sant Miquel de Bressui és l'església del poble de Bressui, del terme municipal de Sort, dins de l'antic terme municipal de Sort, a la comarca del Pallars Sobirà.
Està situada en el centre mateix del petit poble de Bressui. És una església petita, moderna, que sempre havia depès de la parròquia de la Mare de Déu de la Candelera d'Enviny, però que actualment està agregada a Sant Feliu de Sort.

## Bibliografia

* Gavín, Josep Maria. Pallars Sobirà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 9). ISBN 84-85180-26-7.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Sort - Enviny». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Miquel de Bressui en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya