OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dècada del 1370

La dècada del 1370 comprèn el període d'anys entre el 1370 i el 1379, tots dos inclosos.

## Esdeveniments

* Primera elaboració de perfum amb tècniques modernes, a Hongria
* S'introdueix el joc de cartes a Europa
* Continua la Guerra dels Cent Anys
* Publicació de l'Atles Català
* Cisma d'Occident, amb dos candidats a Papa
* Creació de la Hansa Teutònica, a imitació de la Lliga Hanseàtica
* Mongòlia, després de la pèrdua del seu imperi, comença un procés de feudalisme accelerat

## Personatges destacats

* Geert Groote, predicador neerlandès
* Gregori XI
* Eduard de Woodstock
# Dècada del 1360

La dècada del 1360 comprèn el període que va des de l'1 de gener del 1360 fins al 31 de desembre del 1369.

## Esdeveniments

* Se signa el Tractat de Brétigny

## Personatges destacats

* Berenguer de Cruïlles
* Pere I de Castella
* Geoffrey Chaucer
# E05

* No s'ha de confondre amb E005.
La ruta europea E05, E5 o E-5 forma part de la xarxa internacional de carreteres de les Nacions Unides. És la ruta europea nord-sud de referència més occidental i va des de Greenock, a Escòcia, cap al sud passant per França fins a Algesires. La E05 segueix la ruta Greenock - Govan - Glasgow - Gretna - Carlisle - Penrith - Preston - Warrington- Liverpool - Birmingham - Newbury (Berkshire) - Southampton - Le Havre - París - Orleans - Tours - Poitiers - Bordeus - Donostia - Burgos - Madrid - Còrdova - Sevilla - Cadis - Algesires.

## Regne Unit

Igual que les altres rutes europees, la E05 no està senyalitzada al Regne Unit. Segueix les següents carreteres:
* A8 i M8 des de Greenock fins a Glasgow, passant per la famosa àrea de construcció de vaixells de Govan
* M8 travessant Glasgow
* M74, A74(M) i A74 des de Glasgow passant per Gretna fins a Carlisle
* M6 des de Carlisle passant per Penrith, Preston, Liverpool i Warrington fins a Birmingham
** El Peatge de la M6 és una ruta alternativa a la zona de Birmingham
* M42, M40, A34 i M3, des de Birmingham passant per Newbury (Berkshire) fins a Southampton
La E05 fa un salt al Canal de la Mànega entre Southampton i Le Havre, a França. No hi ha cap ferri que hi enllaci directament però a prop de Southampton, a Portsmouth, n'hi ha un que connecta amb Le Havre.

## França

A França, la E05 sí que està senyalitzada. Usa les següents carreteres:
* A131 i A13 des de Le Havre fins a París
** Per creuar el Sena es passa per la RN182, ja que la A131 fa un salt d'una banda a l'altra del riu.
* Per París, la E05 usa el Boulevard Périphérique en el seu tram sud-oest
* A6a i A10 des de París passant per Orleans, Tours i Poitiers fins a Bordeus
* A630 al voltant del cantó oest de Bordeus
* A63, RN10 i A63 des de Bordeus fins a Espanya

## Espanya

Al seu pas per Espanya, la E05 està senyalitzada. Usa les següents carreteres:
* AP-8, des de França fins a Donostia
* N-I, AP-1 i A-1 des de San Sebastián passant per Burgos fins a Madrid
* M-40 pel voltant del cantó est de Madrid
* N-IV i A-4, des de Madrid passant per Còrdova i Sevilla fins a Cadis
* A-48 i N-340 des de Cádiz fins a Algesires
# E08

* No s'ha de confondre amb E008.
La ruta europea E08 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Tromsø (Noruega) i finalitza a Turku (Finlàndia). Té una longitud de 1410 km.
Té una orientació de nord a sud i travesa per les nacions de Noruega i Finlàndia.
# Editorial De Vecchi

Editorial de Vecchi S.A. és el nom de la filial espanyola de l'empresa italiana Giovanni de Vecchi Editore S.PA fundada a Milà l'1 de gener de 1962.
L'empresa De Vecchi va ser adquirida l'any 2005 pel grup editorial francès Albin Michel.
De Vecchi va néixer com una societat dividida en dos sectors: la S.a.S. De Vecchi i la societat de difusió editorial aquesta darrera s'ocupava, al principi, de la venda dels llibres per correspondència. L'editor tenia formació jurídica i centrà la seva activitat en la producció de manuals diversos entre els que tingué més èxit i havia el manual jurídic "l'avvocato nel cassetto".
Les matèries que habitualment tracta l'editorial figuren les d'Agricultura. Silvicultura, Ramaderia, Arquitectura, Urbanisme, Dibuix, Disseny, Medicina, Farmàcia, Veterinària, Biologia, Botànica, Geologia, Zoologia, Llibres d'autoajuda, Esoterisme, Cuina, Decoració, Jardineria, Treballs manuals, Nutrició, Jocs Passatemps i Esports.
L'empresa italiana De Vecchi va establir filials a Espanya, França i Mèxic.
La filial espanyola, amb seu a Barcelona, ha publicat llibres en castellà i en català.

## Referències

* 1 2 http://fondazionemondadori.it/censimento/lombardia2007/Schede_censite_1999/Scheda%20269%20GIOVANNI%20DE%20VECCHI%20EDITORE%20S.doc
* ↑ https://web.archive.org/web/20101220130721/http://terranoticias.terra.es/articulo/html/av2428970.htm
* ↑ http://www.federacioneditores.org/Search/Detail.asp?Id=187 Arxivat 2010-12-20 a Wayback Machine.
# El mort i ser feliç

El mort i ser feliç (títol original en castellà: El muerto y ser feliz) és una pel·lícula hispano-argentina de road movie del 2012 dirigida per Javier Rebollo, en què reflexiona sobre la malaltia i la mort. Ha estat doblada al català.

## Argument

Quan un assassí a sou espanyol, ingressat en un hospital de Buenos Aires, s'adona que està a punt de morir, s'escapa i es dirigeix al nord travessant tot el país. Fuig per carreteres secundàries en una espècie de tranquil·la peregrinació que té alguna cosa a veure amb una moderna novel·la de cavalleries. Una dona que ha trobat en la carretera serà el seu escuder en aquest continu avançar fugint de la mort i corrent, al mateix temps, cap a ella.

## Repartiment

* José Sacristán com a Santos
* Roxana Blanco com a Érika
* Valeria Alonso com a infermera jove i bonica
* Jorge Jellinek com a home gran
* Lisa Caligaris com a Alejandra
* Horacio Vay com a doctor
* Giona Pascual Condito com a malalt
* Carlos Zumbo com a malalt

## Premis
### Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià

| Categoria | Persona | Resultat |
| Premi FIPRESCI | Premi FIPRESCI | Guanyadora |
| Conquilla de Plata al millor actor | José Sacristán | Guanyador |

### XXVII Premis Goya

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor actor protagonista | José Sacristán | Guanyador |

### Premis Gaudí

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor pel·lícula en llengua no catalana | Millor pel·lícula en llengua no catalana | Nominada |
| Millor protagonista masculí | José Sacristán | Guanyador |

### Festival de Cinema d'Espanya de Tolosa de Llenguadoc

| Categoria | Persona | Resultat |
| Violette d'Or | Violette d'Or | Guanyadora |
| Millor protagonista femení | Roxana Blanco | Guanyadora |

## Referències

* ↑ «José Sacristán reflexiona sobre la muerte en 'El muerto y ser feliz'» (en castellà). Antena3.com, 12-09-2012. [Consulta: 11 juliol 2022].
* ↑ «El mort i ser feliç». Ésadir.cat. [Consulta: 11 juliol 2022].
* ↑ «El muerto y ser feliz» (en castellà). Fotogramas.es. [Consulta: 11 juliol 2022].
* ↑ José Sacristán gana su segunda Concha de Plata con "El muerto y ser feliz", La Información, 29 de setembre de 2012
* ↑ El mort i ser feliç al web dels Goya
* ↑ «El muerto y ser feliz». AcadèmiadelCinema.cat. [Consulta: 11 juliol 2022].
* ↑ ‘El muerto y ser feliz’ triunfa en la 17 edición de Cinespaña – Festival de Cine Español de Toulouse, audiovisual451, 9 d'octubre de 2012
# E578

La ruta europea E578 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Saratel (Romania) i finalitza a Xixis (Romania). Té una longitud de 234 km. Té una orientació de nord a sud.
Viccionari
# E584

La ruta europea E231 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Poltava (Ucraïna) i finalitza a Slobozia (Romania) passant per Moldàvia. Té una longitud de 930 km. Té una orientació de nord-est/sud-oest.
# El Faro Asturiano

El Faro Asturiano (traduït com El Far Asturià) va ser un periòdic informatiu i polític publicat a Oviedo entre 1856 i 1873. Es definia com un diari d'interessos morals i materials de notícies i anuncis.
La seva publicació era realitzada quinzenalment, i va començar el 5 de maig del 1856. Després va passar a ser trimestral i, a partir del dia 1 de març del 1860, diàriament. El Faro, el periòdic més important d'Astúries al segle xix, fou editat pels germans Protasio i Gumersindo González Solís; el primer d'ells va ser el director del periòdic fins a 1868. El diari tenia una grandària de 34 x 50 cm, amb quatre pàgines (la quarta dedicada a anuncis comercials) en cinc columnes. Una catalogació de 1865 va considerar aquest periòdic com el quart diari provincial més important d'Espanya. Alguns dels seus redactors foren Rogelio Jove y Bravo, Juan del Llano Ponte, Manuel Ladreda, José Francisco Uría, Gonzalo Castañón y Nicolás Suárez Cantón.
El periòdic era de tendència conservadora i agrupava a persones catòliques. Va fer constantment campanyes i va participar en polèmiques.
La revolució de 1868 suposà la decadència del periòdic, ja que les tendències polítiques es varen alterar. Molta gent va sortir del periòdic, i els carlistes van crear el diari La Unidad i els demòcrates El Eco de Asturias.

## Bibliografia

* Gran Enciclopedia Asturiana. Silverio la Cañada Editor, Gijón, 1982. Tom 6, pàg. 217-219.
# El canto del gallo

El canto del gallo és una pel·lícula dramàtica espanyola de 1955 dirigida per Rafael Gil Álvarez amb un argument basat en una novel·la de José Antonio Giménez-Arnau y Gran i protagonitzada per Francisco Rabal.

## Sinopsi

Narra les tribulacions d'un sacerdot en un país comunista on són assassinats tots els religiosos, i n'intenta escapar renegant de la seva fe.

## Repartiment

* Jacqueline Pierreux - Elsa
* Francisco Rabal - Padre Miller
* Gérard Tichy - Gans
* Antonio Riquelme - Conserje
* Asunción Balaguer - Dona humil
* Julia Lajos - Carlota
* Félix de Pomés - Bisbe
* Matilde Muñoz Sampedro
* Jorge Ochando
* Alicia Palacios
* Mónica Pastrana

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1955 | Millor actor estranger | Gérard Tichy | Guanyador |

## Referències

* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1955». CEC. Arxivat de l'original el 2018-01-06. [Consulta: 8 gener 2016].

## Enllaços externs

* Seqüència a Cervantes Virtual
* El canto del gallo (1955) contada por: Santiago Aguilar
# El cant de les muntanyes

El cant de les muntanyes (títol preliminar La veu de les muntanyes) és un poema simfònic compost per Felip Pedrell a París, entre el 12 i el 18 de juliol del 1877.

## Context

Segons relata l'autor en la seva autobiografia: «Em vaig posar á escriure les escenes simfòniques Lo cant dels Montanyes, (Veus de les muntanyes les vaig titular, primerament, i no hi ha dubte que el primitiu títol era el més adequat) que constaven dels nombres següents, cadascun amb el seu corresponent epígraf:
    I. a) Preludi. Dalt de la serra ne resoná una veu ... De ma infantesa los perfums y recors me porta l'aire
       b) Albada. Ix a saludar lo dia que comensa son camí. Tot es dolsura, ma aymia, tot es amor lo mati.
    II . a) L' aplech. Los cors plens d'alegria... pujem, pujem, ninetas, pujem á Montserrat.
       b) Pregaria. ... La Verge pía muntar fins á sos péus me permitía de las cristianas oracions en alas.
    III. La festa (cansons y dansas) ... en mitj dels arbres los concerts s'auzian tot era bell y dols, lo sol en púrpura, la terra en flor ...»
De l'estrena de La veu dels muntanyes es desconeix si va rebre un bon acolliment o no a causa de la polèmica que es va suscitar durant les audicions dels premis en els quals es va presentar. Del jurat que va qualificar les composicions sols una de les cinc persones va defensar l'obra. Posteriorment rebria una rehabilitació completa (compensació).
Pedrell s'inspira en el contingut literari dels poemes simfònics de Liszt, en aquest cas, en Ce qu'on entend sud la montagne (El que s'escolta a la muntanya) de 1848.

## Estructura

* Preludi - Alborada
* L'aplec - Pregaria
* La festa (cançons i danses)

## Discografia

* Albes & Danses. Música simfònica de la Renaixença. Orquestra Simfònica de Barcelona i Nacional de Catalunya. Dir. Jaime Martín (2014) Tritó.

## Referències

* ↑ Cortés i Mir, 1991, p. 66.
* 1 2 Pedrell, F., Jornadas de Arte.
* ↑ Cortés i Mir, 1991, p. 67.
* ↑ Cortés i Mir, 1991, p. 68.

## Fonts

* Cortés i Mir, Francesc «La Música escènica de Felip Pedrell: Els Pirineus. La Celestina. El Comte Arnau». Recerca Musicológica XI-Xa,, 1991, pàg. 63-97.

## Enllaços externs

* Pedrell - The Voice of the Mountains (1877) en YouTube
# Els Pirineus

* Aquest article tracta sobre l'òpera catalana. Si cerqueu el massís muntanyós, vegeu «Pirineus».
Els Pirineus és una òpera catalana en tres quadres i un pròleg composta per Felip Pedrell, amb llibret basat en la trilogia Els Pirineus de Víctor Balaguer (1893), estrenada al Gran Teatre del Liceu el 1902 en italià, tal com era costum.
Després de l'èxit de la reestrena de L'último abenzeraggio l'any 1889, Pedrell rebé nombrosos estímuls per tornar a compondre òperes. El que volia Pedrell era donar una resposta a l'òpera de Tomás Bretón Los amantes de Teruel.
Pedrell s'avançà el 1891 als intents de Bretón de posar música a dos drames escrits per Víctor Balaguer, Lo comte de Foix i Raig de Lluna. Mentre el compositor tortosí anava treballant en el que serien els dos primers actes d'Els Pirineus, Balaguer ampliava la seva obra sobre albigesos, trobadors i inquisidors amb el que esdevindria el pròleg i el tercer acte de l'òpera. Al començament tenia la intenció d'anomenar-la El comte de Foix i més tard, a causa dels treballs d'ampliació, li volia posar el títol El cant dels Pirineus. Al cap dels mesos, Pedrell perfilà la idea de la trilogia amb un pròleg -potser per certes connotacions amb la tetralogia wagneriana, i afinitats amb la intenció de reforma del drama líric.

## Reestrena al Liceu

El Liceu en recuperà alguns fragments al concert Els hereus de la Renaixença de la temporada 1999-2000 i en reestrenà una versió concertant, els dies 17 i 19 de febrer de 2003 segons una edició d'Edmon Colomer i Francesc Cortès.

## Referències

* ↑ La Música escènica de Felip Pedrell: Els Pirineus. La Celestina. El Comte Arnau
* ↑ Els Pirineus de Pedrell: Una òpera progressista i nacionalista
* ↑ Els cims de Felip Pedrell, Clàssics.cat

## Enllaços externs

* Fragment d'Estic enamorada amb Christine Weidinger (soprano) i Josep Pons (director d'orquestra)
# Eleccions legislatives turques de 1999

Les eleccions legislatives turques de 1999 se celebraren el 18 d'abril de 1999 per a renovar els 550 diputats de la Gran Assemblea Nacional de Turquia. El partit més votat fou el Partit Democràtic d'Esquerra i el seu cap Bülent Ecevit fou nomenat primer ministre de Turquia. Formà un govern de coalició amb l'ANAP i el MHP.

## Resultats

Resultats de les eleccions a l'Assemblea de Turquia de 18 d'abril de 1999.
| Partits | Partits | Vots | Vots | Vots | Escons | Escons |
| Partits | Partits | No. | % | +− % | No. | +− |
| | Partit Democràtic d'Esquerra (Demokratik Sol Parti) | 6,919,670 | 22.19 | +7.55 | 136 | +60 |
| | Partit del Moviment Nacional (Milliyetçi Hareket Partisi) | 5,606,583 | 17.98 | +9.8 | 129 | +129 |
| | Partit de la Virtud (Fazilet Partisi) | 4,805,381 | 15.41 | -5.97 | 111 | -47 |
| | Partit de la Mare Pàtria (Anavatan Partisi) | 4,122,929 | 13.22 | -6.43 | 86 | -46 |
| | Partit de la Recta Via (Doğru Yol Partisi) | 3,745,417 | 12.01 | -7.13 | 85 | -50 |
| | Partit Republicà del Poble (Cumhuriyet Halk Partisi) | 2,716,094 | 8.71 | -2.00 | 0 | -49 |
| | Partit de la Democràcia del Poble (Halkın Demokrasi Partisi) | 1,482,196 | 4.75 | +0.58 | 0 | 0 |
| | Partit de la Gran Unió (Büyük Birlik Partisi) | 456,353 | 1.46 | | 0 | |
| | Partit de la Llibertat i el Socialisme (Özgürlük ve Dayanışma Partisi) | 248,553 | 0.80 | | 0 | |
| | Partit Democràtic de Turquia (Demokrat Türkiye Partisi) | 179,871 | 0.58 | | 0 | |
| | Partit Liberal Democràtic (Liberal Demokrat Parti) | 127,174 | 0.41 | | 0 | |
| | Partit Democràtic (Demokrat Parti) | 92,093 | 0.30 | | 0 | |
| | Partit de la Nació (Millet Partisi) | 79,370 | 0.25 | -0.20 | 0 | |
| | Partit de la Pau (Barış Partisi) | 78,922 | 0.25 | | 0 | |
| | Partit dels Treballadors (İşçi Partisi) | 57,607 | 0.18 | -0.04 | 0 | |
| | Partit del Treball (Emek Partisi) | 51,756 | 0.17 | | 0 | |
| | Partit del Renaixement (Yeniden Doğuş Partisi) | 44,787 | 0.14 | -0.20 | 0 | |
| | Partit del Govern Socialista (Sosyalist İktidar Partisi) | 37,680 | 0.12 | | 0 | |
| | Partit dels Canvis a Turquia (Değişen Türkiye Partisi) | 37,175 | 0.12 | | 0 | |
| | Partit de la Democràcia i la Pau (Demokrasi ve Barış Partisi) | 24,620 | 0.08 | | 0 | |
| | Independents | 270.265 | 0.87 | +0.39 | 3 | +3 |
| Vots vàlids | Vots vàlids | 31,184,496 | 100,00 | | 550 | 0 |
| Vots nuls | Vots nuls | 1,471,574 | | | | |
| Electors | Electors | 37,495,217 | | | | |
| Participació | Participació | 87,09% | | | | |
| Resultats del Fazilet Partisi (FP) comparats amb el Partit del Benestar (RP) a les eleccions aneriors Font: BBC a Turquia |||||||
# Emory (cràter)

Emory és un petit cràter d'impacte lunar situat a la vall Taurus-Littrow. Els astronautes Eugene Cernan i Harrison Schmitt van allunar a uns 3 km al nord del cràter, però no va ser directament visitat amb rover durant la missió Apollo 17 el 1972.
* Localització d'Emory, per sota del centre de la imatge (Lunar Topophotomap 43D1S1)
* Vista panoràmica des de l'Apollo 17
Emory es troba al sud del cràter Steno-Apollo i de l'Estació Geològica 1. Al sud-oest apareixen els cràters Mackin i Hess-Apollo.

## Denominació

El cràter va ser nomenat pels astronautes en referència a l'explorador i topògraf William Hemsley Emory. La denominació té el seu origen en els topònims utilitzats al full a escala 1/50.000 del Lunar Topophotomap amb la referència 43D1S1 Apollo 17 Landing Area.

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Emory McClintock

Emory McClintock (1840-1916) va ser un matemàtic nord-americà, especialitzat en ciència actuarial.
El pare de McClintock era un pastor metodista, que era professor de matemàtiques, llatí i grec al Dickinson College de Carlisle (Pennsilvània), on ell va fer els primers estudis. El 1857 va ingressar en la Universitat de Colúmbia en la qual es va graduar el 1859. El 1860, en ser nomenat el seu pare pastor de la American Chapel de París, se'n va dels Estats Units a París, on cursa estudis de química a les universitats de París i Göttingen. El 1862, havent esclatat la Guerra Civil americana, torna al seu país amb la intenció d'allistar-se; és nomenat segon tinent del cos d'enginyers topògrafs, però no arribar a exercir perquè pateix una greu insolació de la que trigarà en recuperar-se totalment.
De 1863 a 1866 va ser agent consular dels Estats Units a Anglaterra. El 1867 retorna als Estats Units per convertir-se en actuari de la Asbury Life Insurance Co. de Nova York. El 1871 és nomenat actuari de la Northwestern Life Insurance Co. de Milwaukee i, finalment, el 1889, és nomenat actuari de la Mutual Life Insurance Co. de Nova York (la actual Mutual of New York, MONY), de la que arribarà a ser vicepresident el 1906 fins que es va retirar el 1911, tot i que va continuar com actuari assessor fins a la seva mort.
McClintock va ser l'actuari més respectat d'Amèrica, tot i que no va tenir mai cap lloc acadèmic. Va ser membre de la New York Mathematical Society de la que va ser president entre 1890 i 1894.
McClintock va publicar més d'una vintena d'articles, no solament de ciència actuarial, la seva especialitat i, particularment, el tema de la suavització de les sèries de dades, sinó també d'altres branques de les matemàtiques pures com la resolució de la quíntica, la teoria de nombres i el càlcul diferencial.

## Referències

* ↑ Fiske, 1917, p. 353.
* ↑ Fiske, 1917, p. 354.
* ↑ Bouk, 2015, p. 26.
* ↑ Bouk, 2015, p. 89 i ss..
* ↑ Fiske, 1917, p. 355-356.

## Bibliografia

* Bouk, Dan. How Our Days Became Numbered (en (anglès)). The University of Chicago Press, 2015. ISBN 978-0-226-25917-8.
* Fiske, Thomas Scott «Emory McClintock» (en (anglès)). Bulletin of the American Mathematical Society, Vol. 23, Num. 8, 1917, pàg. 353-357. DOI: 10.1090/S0002-9904-1917-02959-X. ISSN: 0273-0979.
* Servos, John W. «Mathematics and the Physical Sciences in America, 1880-1930» (en (anglès)). Isis, Vol. 77, Num. 4, 1986, pàg. 611-629. DOI: 10.1086/354268. ISSN: 0021-1753.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Emory McClintock» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)