OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sinclinal

El sinclinal és un plec que deforma les capes d'una seqüència estratigràfica donant-li una morfologia corbada. En un sinclinal trobem les capes més joves al nucli del plec. És una estructura de deformació dúctil, i està ocasionat normalment per les forces de compressió d'un moviment tectònic.
Quan la polaritat (disposició de les capes) del plec és normal i les capes més velles estan sota les més joves, fet que es dona habitualment, es diu que és un sinclinal sinforme, o simplement sinclinal, però quan trobem la polaritat inversa (el plec ha estat capgirat) es diu que és un sinclinal antiforme, i serà fàcil confondre'l amb un anticlinal. Per a poder diferenciar-los correctament sovint cal recórrer a la inspecció del contacte entre estrats per cercar marcadors de base que ens permetin establir la seva polaritat.
Els sinclinals presenten una simetria estratigràfica, trobant les mateixes capes a banda i banda del nucli, per tant en un mapa geològic es reconeixen per una seqüència de capes de roques que es van fent progressivament més joves fins a trobar la capa més jove que defineix el centre del plec, o xarnera, i seguit de la seqüència inversa en el cantó oposat de la xarnera. L'estructura topogràfica que pot donar lloc normalment és una conca.
El fenomen invers és anomenat anticlinal.
Als Alps, concretament a Saou, hi ha un exemple espectacular de sinclinal, i al nostre país un dels exemples més coneguts és el sinclinal de Ripoll, creat al sud dels Pirineus, i paral·lel a aquests al llarg d'uns setanta quilòmetres, per la compressió degut a l'orogènia alpina dels materials eocens de la conca de l'Ebre, en el seu xoc contra la placa eurasiàtica.

## Galeria

* Sinclinal de la serra de Busa al Solsonès vist des del Serrat de Sòbol, Catalunya.
* Sinclinal al Parc Nacional de Torres del Paine, Xile.
* Descripció gràfica d'un sinclinal erosionat en superfície horitzontal.
* Rainbow Basin Sinclinal prop de Barstow (Califòrnia).
* Sinclinal visible en pedrera de calcària i gres. Saraburi. 2009.
* Parts importants de la geometria d'un sinclinal (color marró)

## Enllaços externs

* Imatge d'un sinclinal Arxivat 2006-01-04 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Anticlinal
* Geomorfologia
* Processos morfogenètics
# Carbonat d'amoni

El carbonat d'amoni és una sal amb la fórmula química (NH₄)₂CO₃. Les mostres comercials etiquetades com a carbonat d'amoni ja no tenen aquest compost, sinó una mescla que té un contingut d'amoni similar. Pel fet que ràpidament es degrada a amoníac gasós i diòxid de carboni quan s'escalfa, es fa servir com agent leudant i també com sal volàtil. va ser el predecessor dels llevats químics actuals.

## Producció

Es produeix carbonat d'amoni pel contacte entre el diòxid de carboni i l'amoníac. l'any 1997 se'n van produir 7000 tones.

### Descomposició

El carbonat d'amoni es descompon a temperatura i pressió ambient per dos sistemes.
El carbonat d'amoni es descompon espontàniament en hidrogencarbonat d'amoni i amoníac:
    (NH₄)₂CO₃ → NH₄HCO₃ + NH₃

## Referències

* 1 2 Karl-Heinz Zapp "Ammonium Compounds" in Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry 2012, Wiley-VCH, Weinheim. doi:10.1002/14356007.a02_243
# Skirgaila

Skirgaila (en belarús: Скіргайла;, també conegut com a Ivan; circa 1353 o 1354 - Kíev, 11 de gener de 1397; batejat el 1383/1384 com Casimiro) va ser regent del Gran Ducat de Lituània per al seu germà Jogaila des de 1386 a 1392. Era fill d'Algirdas i la seva segona dona Uliana de Tver.

## Història

Després de la mort d'Algirdas el 1377, Jogaila va esdevenir Gran Duc. Es creu que les disputes dinàstiques que van sorgir poc després entre el seu oncle Kęstutis i el seu cosí Vitautas el Gran van ser en gran part inspirades per Skirgaila. El 1379, un any abans del Tractat de Dovydiškės, Skirgaila va realitzar diversos viatges per reunir-se amb els Cavallers Teutònics. Skirgaila era la mà dreta del seu germà Jogaila i el va ajudar a empresonar a Kęstutis i Vitautas al castell de Kreva durant la Guerra civil lituana (1381-84). Alguns historiadors especulen que la mort de Kęstutis a la setmana d'estar empresonat podria ser, de fet, fruit d'un assassinat portat a terme per Skirgaila. Com recompensa pel treball ben fet, rebria el Ducat de Trakai. Quan Jogaila s'estava preparant per a la Unió de Krewo, Skirgaila va treballar per a ell com a emissari diplomàtic amb Polònia, participant activament a les negociacions; que en tenir èxit, van suposar el matrimoni de Jogaila amb Jadwiga de Polònia i la seva coronació com Rei de Polònia el 1386. Va deixar a Skirgaila com a regent a Lituània. Malgrat tot, Skirgaila no era popular entre els nobles, i Vitautas va aprofitar l'ocasió per guanyar poder. El 1389 va començar una nova guerra civil, però en fracassar a l'atac a Vílnius, va cercar l'ajut dels Cavallers Teutònics. L'any 1392 Jogaila i Vitautas van signar el Pacte d'Ostrów, el que va fer de Vitautas el seu regent al Gran Ducat de Lituània. El ducat de Trakai va ser tornat a Vitautas com a part del seu patrimoni. Com a compensació Skirgaila va rebre una porció de Volínia i Kíev des de 1395. Les circumstàncies que van envoltar la seva mort no són clares. Corre el rumor que va ser enverinat per ordre de jerarques de l'Església Ortodoxa. Va ser enterrat al Monestir de les Coves de Kíev.

## Referències

* Vytautas Spečiūnas. Lietuvos valdovai (XIII-XVIII a: enciklopedinis žinynas (en lituà). Vílnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004, p. 54. ISBN 5-420-01535-8.
# Capa muscular de la mucosa

La capa muscular de la mucosa o, en llatí muscularis mucosae, o làmina muscular de la mucosa és una capa fina de múscul del tracte gastrointestinal, situada fora de la làmina pròpia, i separant-la de la submucosa. Està present de manera contínua des de l'esòfag fins al recte superior (la nomenclatura exacta de les capes musculars del recte encara es debat). Hi ha una capa muscular discontínua semblant a la muscularis mucosae al tracte urinari, des de la pelvis renal fins a la bufeta; com que és discontinu, no s'ha de considerar una autèntica muscularis mucosae.
Al tracte gastrointestinal, el terme mucosa o membrana mucosa es refereix a la combinació de l'epiteli, la làmina pròpia i (on es produeix) la muscularis mucosae.
La muscularis mucosae està formada per diverses capes primes de fibres musculars llises orientades de diferents maneres que mantenen la superfície de la mucosa i les glàndules subjacents en un estat constant d'agitació suau per expulsar el contingut de les criptes glandulars i millora el contacte entre l'epiteli i el contingut del lumen.

## Referències

* ↑ Diccionari Enciclopèdic de Medicina i Termcat 2023
* ↑ H.G. Burkitt et al., Wheater's Functional Histology, 3rd ed.
# Formigueret de gorja cendrosa

El formigueret de gorja cendrosa (Herpsilochmus parkeri) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial dels Andes del nord de Perú.

## Referències

* ↑ «Formigueret de gorja cendrosa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# Martin Strömbergsson

Martin Strömbergsson (nascut el 1977) és un Àrbitre de futbol suec. Actualment, Strömbergsson resideix a Gävle. És àrbitre internacional absolut de la FIFA des del 2011. Es va convertir en àrbitre professional l'any 1997 i és àrbitre de l'Allsvenskan des de 2009. Strömbergsson ha arbitrat 73 partits a l'Allsvenskan, 38 partits a la Superettan i 24 partits internacionals a partir del 2014. És el germà de Markus Strömbergsson.

## Referències

* ↑ «Elitdomare i herrfotboll». svenskfotboll.se. [Consulta: 21 març 2014]..

## Enllaços externs

* Fitxa de Martin Strömbergsson a la FIFA
* Fitxa de Martin Strömbergsson a la SvFF
# Cantó d'Entre-Deux

El cantó d'Entre-Deux és un cantó de l'illa de la Reunió, regió d'ultramar francesa de l'oceà Índic. Correspon a la comuna d'Entre-Deux.

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 2004 - | Bachil Valy | |

## Vegeu també

* Cantons de l'illa de la Reunió
* Comunes de l'illa de la Reunió
* Consell General de l'illa de la Reunió
# Soddo

El soddo, anomenat kəstane 'cristià' pels seus parlants, és una llengua etiòpica parlada per unes 300,000 persones a la Regió de Hadiyya, al sud-oest d'Addis Ababa (Etiòpia), i membre, ensems amb l'extingit gafat, del grup n, branca de l'etiòpic meridional exterior.

## Enllaços externs

* Entrada Kistane de l'Ethnologue
Llengües semítiques :
Llengües semítiques occidentals i centrals :
# Canis lupus occidentalis

Canis lupus occidentalis és una subespècie del llop (Canis lupus), el qual fou classificat com a tal el 1829 per John Richardson.

## Descripció

És una de les subespècies més grosses de llop de Nord-amèrica: de mitjana, els mascles pesen 45–65 kg i les femelles un 10–20% menys (l'espècimen més pesant fou capturat a Alaska el 1939 i pesava 79 kg). Tenen una alçària de 32–36 polzades fins a l'espatlla. Les seves potes són llargues i poderoses, ja que són avesats a viatjar per terrenys difícils nevats i grans distàncies (fins a 70 milles diàries en alguns casos). Pot arribar a velocitats de fins a 40 km per hora durant períodes curts de temps. El crani fa 12 cm de llarg. Les seves potents mandíbules i els músculs del coll li permet trencar ossos i abatre preses grosses.

## Alimentació

Menja bisons, ants, caribús, bous mesquers, cèrvids, muflons de Dall, cabres salvatges, castors, esquirols, ratolins, llebres, conills, lèmmings i salmons.

## Reproducció

Té lloc al febrer quan la parella alfa de la llopada s'aparella. Al cap de 63 dies de gestació, la femella pareix una ventrada de 4–6 cadells, els quals deixaran el cau al voltant de 4–6 setmanes, i, cap a la tardor, seran prou grans per a viatjar i unir-se a la llopada en les seves caceres. Esdevenen adults al cap de 6–8 mesos i la maduresa sexual els arriba als 22 mesos d'edat.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oest del Canadà i Alaska (incloent-hi l'illa Unimak). Durant els anys 1995-1996, exemplars canadencs foren introduïts al Parc Nacional de Yellowstone i al centre d'Idaho.

## Referències

* ↑ Mammal Species of the World (anglès)
* 1 2 3 4 5 Cosmosmith (anglès)
* ↑ www.territoriodelobos.com Arxivat 2010-03-31 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* Knowledgerush Arxivat 2008-11-18 a Wayback Machine. (anglès)
# 502

El 502 és un any comú començat en dimarts del segle vi, segons la cronologia establerta pel calendari gregorià.

## Esdeveniments

* Comença una guerra entre l'Imperi Romà d'Orient i Pèrsia amb les campanyes de Kavadh I.
* Es publica la Lex Burgundionum, primer codi oficial de tots els gals, promulgat per Gundebald.
* S'escriu el Llibre de Song, que documenta la historiografia xinesa dels anys precedents.
* Cesari d'Arle inicia el seu bisbat, incrementant la importància de la seva diòcesi.
* Inici de la Dinastia Liang xinesa.

## Naixements

* Amalaric, rei visigot (data discutida)

## Necrològiques

* Genoveva de París, santa cristiana (data aproximada)
* Emperador He del Qi del Sud, monarca xinès
* Narsai, poeta de Síria

## Referències

* ↑ Wilkinson, Endymion (2012). Chinese History: A New Manual. Harvard University Asia Center. p. 730
# Francesc Tosquellas i Zamora

Francesc Tosquellas i Zamora (Reus, segle XIX) va ser un impressor català.
Amb la Revolució de Setembre de 1868, el jove Francesc Tosquellas va obrir una impremta a Reus al raval de Santa Anna número 34. Comença a tenir una activitat visible quan pel mes de febrer de 1869 continuà la impressió del periòdic La Redención del Pueblo, que fins aquell moment havia imprès Francesc Vidiella. Tosquellas, amb un préstec en diners de Güell i Mercader, va comprar, juntament amb altres socis, entre ells, l'oficial impressor Josep Pàmies, el taller i les màquines que Vidiella tenia al mateix raval de santa Anna, al número 60. Va mantenir els dos locals: el que ja tenia va dedicar-lo a la impressió de llibres, fulls volants i romanços, i el que van adquirir a Vidiella, com que hi havia maquinària per a imprimir periòdics, els socis van utilitzar-lo per aquesta funció.
Tosquellas va seguir amb la impressió de La Redención del Pueblo, un periòdic republicà federal, fundat i dirigit per Güell i Mercader. El primer de gener de 1869 va començar la impressió de La Antorcha del Trabajo, portaveu d'una entitat, "El Fomento Artístico", que agrupava sota aquest nom a membres del Partit Republicà Federal, i tenia la seu social al carrer de l'Hospital número 37. Pel novembre d'aquell any 1869 La Antorcha... va canviar el nom pel de Revista del Fomento Artístico, ja que el partit va sofrir una escissió entre moderats i exaltats, i els moderats van potenciar l'entitat "Fomento Artístico" on defensaven, a més del federalisme de clara tendència republicana, el cooperativisme i la classe obrera. El nou periòdic, imprès també per Tosquellas, informava de les activitats de la societat. L'anterior publicació va desaparèixer, i el cos de redacció va passar a la Revista.... Tosquellas, l'1 de juny de 1869 va imprimir el primer número de El Mosquito, una publicació satírica fundada i dirigida per Joaquim Maria Bartrina per combatre els articles que des de El Canta claro, un altre periòdic satíric d'ideologia conservadora, li dirigien els seus enemics polítics. El Mosquito va sortir fins al número 6, pel juliol de 1869, imprès sempre per Tosquellas. També pel juliol de 1869 va començar a imprimir El Farol, una altra publicació satírica de la que només se'n coneix el primer número.
Tosquellas era un federalista convençut i va ocupar alguns càrrecs al partit. Va treure al carrer diverses proclames de la Junta Revolucionària de Reus i un manifest, "Al Pueblo de Reus", en la solemne proclamació del matrimoni civil a la ciutat el 1870. Dels llibres que va editar, potser el més interessant és l'obra de primera joventut d'Eduard Toda: Poblet, descripción histórica, que imprimí el 1870. Van sortir dels seus obradors gran quantitat de romanços de cec, editats per encàrrec de Joan Grau, que venia a la seva llibreria "La Fleca", al carrer del metge Fortuny. Tosquellas va actuar com a impressor fins a la proclamació de la Primera República, el 1873, data a partir de la qual no es troben més impresos d'ell.

## Referències

* ↑ Aguadé, Enric. Impressors i llibreters a Reus: 1720-1900. Reus: Centre de Lectura, 1996, p. 114. ISBN 8487873189.
# Weigl

Weigl és el nom dels següents personatges:
* Joseph Weigl (1766, Eisenstadt, Imperi Austrohongarès - 1846, Viena), compositor hongarès.
* Karl Weigl (1881, Viena - 1949, Nova York), compositor austríac.
* Rudolf Weigl (1883, Přerov - 1957, Zakopane), biòleg, professor polonès, inventor de la primera vacuna efectiva contra el tifus.
* Julian Weigl (1995), futbolista alemany.
# Sestino

Sestino és un municipi situat al territori de la província d'Arezzo, a la regió de la Toscana (Itàlia).
Limita amb els municipis de Badia Tedalda, Belforte all'Isauro, Borgo Pace, Carpegna, Casteldelci, Mercatello sul Metauro, Pennabilli i Piandimeleto.
Pertanyen al municipi les frazioni de Calbuffa, Casale, Case Barboni, Colcellalto, Lucemburgo, Martigliano, Monte Romano, Monterone, Motolano, Palazzi, Ponte Presale, Petrella Massana, Presciano, San Donato, Valdiceci di Sopra i Ville di Sopra.

## Galeria fotogràfica

* Centre històric
# Canis lupus mackenzii

Canis lupus mackenzii és una subespècie del llop (Canis lupus).

## Descripció

* És de mida mitjana.
* Presenta una àmplia gamma de colors: des del blanc fins al blanc groguenc i des del gris fins al negre, tot i que n'hi ha exemplars amb una barreja de tots aquests colors.

## Alimentació

La seva principal font d'aliment és el caribú, encara que també pot menjar rosegadors i salmons.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'est del riu Mackenzie, als Territoris del Nord-oest: des de la costa àrtica fins al Gran Llac dels Ossos.

## Estat de conservació

Es troba en perill d'extinció.

## Referències

* ↑ Mammal Species of the World (anglès)
* 1 2 3 4 Cosmosmith (anglès)

## Bibliografia

* Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.

## Enllaços externs

* Knowledgerush Arxivat 2008-11-18 a Wayback Machine. (anglès)
# 18a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia

La 18a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia (aleshores oficialment Premios San Jorge) va tenir lloc el 23 d'abril de 1974, patrocinada pel "Cine Forum" de RNE a Barcelona dirigit per Esteve Bassols Montserrat i Jordi Torras i Comamala. L'entrega va tenir lloc a la Font del Lleó de la Torre Güell (Barcelona). Va presidir l'acte el ministre d'informació i turisme Pío Cabanillas Gallas, acompanyat pel subsecretari Marcelino Oreja Aguirre, el president de la Diputació de Barcelona Joan Antoni Samaranch, el Governador Civil de Barcelona Tomás Pelayo Ros, l'alcalde de Barcelona Enric Massó i Vázquez, el conseller del Regne Joaquim Viola i Sauret, el director general de cinematografia Rogelio Díez Alonso, el director general de Radiodifusió i televisió Juan José Rosón Pérez, el governador militar de Barcelona José Fullana Pons, el secretari general de la SGAE Federico Moreno Torroba i el delegat del Ministeri d'Informació i Turisme Juan Antonio Alberich Cid.

## Premis Sant Jordi

| Categoria | Premiat | Labor premiada |
| Millor pel·lícula espanyola | Corazón solitario | Pel·lícula |
| Millor pel·lícula estrenada | F for Fake | Orson Welles |
| Millor interpretació espanyola | José Sacristán | Vida conyugal sana |
| Millor interpretació | Lino Ventura | La Bonne Année |
| Millor pel·lícula infantil | El príncipe valiente | Břetislav Pojar |
| Millor curtmetratge | Evolution | Michael Mills |
| Menció a la millor sala exhibidora | Cine Fantasio | - |
| Premi a la millor sala especial | Cine Ars | - |
| Premi Especial del Jurat | Miquel Porter i Moix | - |

## Referències

* ↑ La entrega de los «Premios San Jorge», gran fiesta de confraternidad cinematográfica, La Vanguardia, 23 d'abril de 1974
* ↑ Entrega de premios cinematograficos en Barcelona, ABC de Sevilla, 24 d'abril de 1974

## Vegeu també

* Fotogramas de Plata 1973
* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1973

## Enllaços externs

* Premis Sant Jordi 1974 a IMDB
# Francesc Tous Aulès

Francesc Tous Aulès (Reus, 1912 - post 1980) va ser un músic i compositor català.
Professor de música, pianista i compositor, va rebre les seves primeres lliçons a Reus i a Barcelona. Estudià amb els professors Pere Vallribera, Josep Caminals, Enric Morera i Cristòfol Taltabull. Als 15 anys ja donava, a Reus, classes de piano, va fundar una coral polifònica i va dirigir el Cor de Clavé local. Va ser fundador i director, a l'Institut Pere Mata, el manicomi de Reus, del primer orfeó, sembla que de tot el món, format per malalts mentals, duran els anys 1932 al 1936. En la postguerra, va ser un defensor a ultrança de l'ensenyament de la música a les escoles i instituts, i va presentar una ponència amb el títol "La educación musical en los centros docentes" el 1946 a una "Asamblea Nacional de Músicos" celebrada a Madrid. El 1956 ingressà com a professor de música a la Universitat Laboral de Tarragona, on va exercir fins a la seva jubilació el 1980. En aquell centre creà un orfeó universitari, una coral de música de cambra, un grup de música folklòrica i una estudiantina. Cap als anys 1940 participava en una tertúlia progressista, "La Peña del Laurel" que agrupava diversos artistes i escriptors reusencs.
Algunes de les seves obres han estat estrenades per l'Orquestra Filharmònica de Barcelona, (1942) el Quartet Dini (1943), i la Cobla Barcelona. El 1954 va realitzar l'harmonització i instrumentalització del tradicional Ball dels Nanos de Reus. Va ser autor de les sardanes "Bonretorn", "Esclat", "Font Major" i d'altres. Va publicar diversos articles sobre temes musicals, on destaca "La influencia terapéutica de la música en los enfermos mentales" el 1935 i "La evolución del concepto armónico en la música europea" el 1965.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 650.
# Weierstrass (cràter)

Weierstrass és un petit cràter d'impacte que està unit al bord nord de la plana emmurallada del cràter Gilbert, en la part oriental de la Lluna. També es troba molt prop del cràter Van Vleck, una formació similar situada al sud-est, que està gairebé unida a la vora exterior de Weierstrass. A causa de la seva ubicació, el cràter apareix escorçat quan s'observa des de la Terra.
La seva vora exterior és ovalat, més allargat en l'eix est-oest. Posseeix algunes terrasses despreses en les parets interiors dels costats nord i sud. El sòl interior manca gairebé de trets significatius, amb tan sols alguns petits impactes. Ni la vora ni l'interior estan marcats per cràters d'impacte d'importància.
Aquest cràter va ser designat Gilbert N abans de ser canviat el nom per la UAI en 1976.

## Referències

* ↑ Weierstrass, Gazetteer of Planetary Nomenclature, International Astronomical Union (IAU) Working Group for Planetary System Nomenclature (WGPSN)

## Enllaços externs

* "Weierstrass (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* «Digital Lunar Orbiter Photographic Atles of the Moon» (en anglès). [Consulta: 28 juny 2018].
* «LROC :: QuickMap - Targeting Mapa LROC» (en anglès). [Consulta: 28 juny 2018].
* «The-moon.wikispaces.com: Weierstrass» (en anglès). Arxivat de l'original el 2018-05-31. [Consulta: 28 juny 2018].
# María Isabel Peces-Barba Martínez

María Isabel Peces-Barba Martínez (Madrid, 13 de juny de 1948) és una advocada i política espanyola.
Nascuda el 13 de juny de 1948 a Madrid, germana petita de Gregorio Peces-Barba Martínez, un dels anomenats pares de la Constitució espanyola de 1978. Alcaldessa entre 1999 i 2011 de Colmenarejo, va arribar a sortir de la militància del Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE) i fundar un partit local, «Alternativa Popular Independent per Colmenarejo», per poder governar el municipi. El 2011 va ser inclosa per Tomás Gómez Franco, secretari general del Partit Socialista de Madrid, al número 16 de la seva candidatura per les eleccions a l'Assemblea de Madrid de 2011, i es va convertir en diputada durant la novena legislatura del parlament regional.

## Referències

* 1 2 «Ilma. Sra. D.ª María Isabel Peces-Barba Martínez». Assemblea de Madrid. Arxivat de l'original el 2019-03-07. [Consulta: 6 març 2019].
* ↑ «Muere Gregorio Peces-Barba, uno de los padres de la Constitución». RTVE, 24-07-2012. [Consulta: 6 març 2019].
* ↑ Sánchez, Manuel «Su hermana se entera del fallecimiento durante la reunión del Grupo Socialista». El Mundo, 24-07-2012 [Consulta: 6 març 2019].
* 1 2 «Revuelo por Peces-Barba». Madridiario, 02-02-2011 [Consulta: 6 març 2019].
* ↑ Junta Electoral Provincial de Madrid: «Elecciones a la Asamblea de Madrid 2011. Candidaturas proclamadas». Boletín Oficial de la Comunidad de Madrid, 97, 26-04-2011, pàg. 144. ISSN: 1989-4791.