OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Les Colomines (Cellers)

Les Colomines és un camp de conreu del terme municipal de Castell de Mur, dins de l'antic terme de Guàrdia de Tremp, al Pallars Jussà, en territori del poble de Cellers.
Està situat al nord-est del poble de Cellers, a l'esquerra del barranc de la Gessera prop de la seva desembocadura, i a la dreta de la Noguera Pallaresa. Queda delimitat a llevant pel traçat de la carretera C-13 i a ponent pel de les vies del ferrocarril de la línia Lleida - la Pobla de Segur, just al nord d'on arrenca la breu carretera local que mena al poble de Cellers des de la carretera general. És a llevant dels Esquadros de Grabiel i al nord-est de los Camps.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cispi

Cispi és el nom dels següents personatges:
* Marc Cispi, tribú de la plebs el 57 aC
* Luci Cispi, oficial de Juli Cèsar a la guerra a l'Àfrica
# Sensor d'Infraroig No Dispersiu

Un sensor d'infraroig no dispersiu (o sensor NDIR, per les seves sigles en anglès, Non Dispersive Infrared Detector) és un simple dispositiu espectroscòpic d'ús freqüent com a detector de gas.

## Principi

Els components principals d'un sensor NDIR són una font d'infrarojos (llum), una càmera per a la mostra o tub de llum, un filtre de longitud d'ona, i el detector d'infrarojos. El gas es bomba (o difon) a la càmera de la mostra, i la concentració de gas es mesura electro-ópticament per l'absorció d'una determinada longitud d'ona en l'infraroig (ANAR). La llum infraroja es dirigeix creuant la càmera de la mostra cap al detector. El detector té un filtre òptic enfront d'ell, que elimina tota la llum, excepte la longitud d'ona que poden absorbeixen les molècules del gas seleccionat. L'ideal seria que les molècules d'un altre tipus de gas no absorbissin la llum d'aquesta longitud d'ona, i no afectessin a la quantitat de llum que arriba al detector.
Atès que molts gasos absorbeixen bé l'àrea de l'infraroig, sovint és necessari compensar els components d'interferència. Per exemple, les emissions de CO2 i H2O sovint posseeixen sensibilitat creuada en l'espectre infraroig. Com a moltes dels mesuraments a l'àrea de l'infraroig tenen sensibilitat creuada amb l'H2O fet pel que de vegades no és possible analitzar, per exemple, SO2 o NO2 a baixes concentracions utilitzant el principi de la llum infraroja.
El senyal infraroig de la font és habitualment modulat perquè els senyals del fons tèrmic puguin ser eliminats del senyal desitjat.

## Vegeu també

* Detector d'infrarojos
* Càmera tèrmica
* Oxímetre
* Pulsioxímetre
* Punt isosbèstic

## Referències

* ↑ Principio del NDIR (en anglès)

## Enllaços externs

* NDIR Notes d'aplicació del Sensor del llum de gas NDIR
# Portada/article febrer 8
## Rococó

El Rococó és un moviment artístic nascut a França, que es desenvolupa de forma progressiva entre els anys 1730 i 1760. El rococó es defineix pel gust pels colors lluminosos, suaus i clars. Predominen les formes inspirades en la natura, en la mitologia, en la bellesa dels cossos nus, en l'art oriental especialment en els temes galants i amorosos, amb petites cascades, ponts, salzes, templets i pagodes, i es van encarregar directament a la Xina vaixelleries ornades amb gravats d'armes heràldiques. És un art bàsicament mundà, sense influències religioses, que tracta temes de la vida diària i de les relacions humanes. És un estil que busca reflectir el que és agradable, refinat, exòtic i sensual.
# Església de Saint-Martin (Vindrac e Alairac)

Saint-Martin és l'església parroquial de Vindrac e Alairac (departament del Tarn, a la regió de Occitània, França).
Va ser construïda al segle xv i té un campanar amb base quadrada sobre el qual es va construir al segle xvi dos pisos de pedra en forma octogonal que ofereix la particularitat de tenir els pilars en el segon pis muntats directament sobre el sostre del pis inferior. La nau central acaba amb un cor poligonal. Les finestres han conservat els seus mainells, adornats amb fullatge, escuts d'armes i inscripcions. Al seu interior hi ha pintures del segle xix.
L'església va ser declarada monument històric al 28 d'octubre de 1927.
* Façana occidental
* Façana sud
* Façana oriental
* Porta de l'església
* Pisos octogonals del campanar

## Referències

* ↑ Eglise Saint-Martin, a la base de dades Mérimée, del Ministeri de Cultura francès.

## Enllaços externs

* Blog de la parròquia de Vindrac e Alairac (en francès).
# Netxàievka (Daguestan)

* Per a altres significats, vegeu «Netxàievka».
Netxàievka (en rus: Нечаевка) és un poble del Daguestan, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 4.779 habitants. Pertany al districte rural de Kiziliurt.

## Referències

* ↑ Закон Республики Дагестан от 13 января 2005 года № 6 «О статусе и границах муниципальных образований Республики Дагестан»
# Bouzancourt

Bouzancourt és un municipi francès situat al departament de l'Alt Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 62 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Bouzancourt era de 62 persones. Hi havia 36 famílies de les quals 16 eren unipersonals (12 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 12 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 58 habitatges, 34 eren l'habitatge principal de la família, 15 eren segones residències i 10 estaven desocupats. 54 eren cases i 4 eren apartaments. Dels 34 habitatges principals, 29 estaven ocupats pels seus propietaris i 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien dues cambres, 9 en tenien tres, 6 en tenien quatre i 16 en tenien cinc o més. 23 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 17 habitatges hi havia un automòbil i a 12 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Bouzancourt el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 8 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 8 | 45 a 49 | 4 |
| 12 | 40 a 44 | 8 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 8 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 8 |
| 4 | 5 a 9 | 8 |
| 8 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 33 persones, 26 eren actives i 7 eren inactives. De les 26 persones actives 25 estaven ocupades (15 homes i 10 dones) i 1 aturada (1 home). De les 7 persones inactives 4 estaven jubilades i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa extractiva.
L'any 2000 a Bouzancourt hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Bouzancourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Bouzancourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Cispi Leu

Cispi Leu (en llatí Cispius Laevus) va ser un militar romà. Era amic i va ser legat de Luci Munaci Planc, cònsol l'any 42 aC.
Era el portador de les cartes altament confidencials que Munaci Planc enviava a Ciceró quan era prefecte de la Gàl·lia Transalpina, l'any 44 aC, moment en què Ciceró era a Roma. Titus Livi diu que el nom de Laevus era originàriament d'origen lígur.
Podria ser la mateixa persona que Luci Cispi, almirall de Juli Cèsar a la guerra d'Àfrica.

## Referències

* ↑ Ciceró. Epistulae ad familiares X,18,21
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita V,35; XXXIII,37
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 578.
# Polistes gallicus

Polistes gallicus és una espècie d'himenòpter apòcrit de la família dels vèspids (Vespidae), subfamília dels polistins (Polistinae). És una de les espècies de vespa més comuna a Espanya i Europa del sud en general. Fa nius amb una mena de paper. A penes es distingeix, al camp, de l'espècie Polistes dominula, amb la que s'ha confós durant llarg temps. És depredadora, s'alimenta d'altres insectes i aràcnids, però també del nèctar de les flors.

## Característiques

El seu abdomen presenta, en general, un patró variable de bandes grogues i negres, tanmateix al segon segment abdominal hi ha dues taques grogues molt visibles. Es pot diferenciar d'altres espècies del gènere, com ara P. dominula pel patró cromàtic del cap: clipi groc amb una taca negra, més o menys conspícua, al centre, i galtes (àrea sota els ulls) negre.

## Història natural

Els nius els forma una sola vespa reproductora o diverses reines germanes entre elles. El «paper» el fan barrejant tiges assecades de plantes mesclades amb la seva secreció salival. El niu papiraci no està recobert al contrari que altres gèneres simpàtrics com Vespula.
* P. gallicus, amb la típica taca negre al clipi i les galtes (àrea sota els ulls) negres.
* P. gallicus
* Niu de P. gallicus

## Referències

* ↑ O'Donnell, S. (1998) Reproductive caste determination in eusocial wasps (Hymenoptera: vespidae). Annual Review of Entomology Vol. 43: 323-346 doi:10.1146/annurev.ento.43.1.323
* ↑ Schmid-Egger, Christian; Kees van Achterberg; Rainer Neumeyer; Jérôme Morinière; Stefan Schmidt «Revision of the West Palaearctic Polistes Latreille, with the descriptions of two species – an integrative approach using morphology and DNA barcodes (Hymenoptera, Vespidae)». ZooKeys, 713, 2017, pàg. 53–112. DOI: 10.3897/zookeys.713.11335.
* Wilhelmine M. Enteman: Coloration in Polistes. Washington 1904. Wilhelmine M. Enteman: Coloration in Polistes Washington 1904th.
* D. Guiglia: Les Guepes sociales (Hymenoptera, Vespidae) d'Europe occidentale et septentrionale. Masson, Paris 1972. D. Guiglia. IGPs Les sociales (Hymenoptera, Vespidae) d'Europe occidentale et septentrionale Masson, Paris 1972nd
* S. Turillazzi & MJ West-Eberhard: Natural history and evolution of paper wasps. Oxford 1996, ISBN 0-198-54947-4. Turillazzi S. & MJ West-Eberhard: Natural history and evolution of paper wasps Oxford 1996. ISBN 0-198-54947-4.
* Mary J. West-Eberhard: The social biology of polistine wasps. Ann Arbor 1969. Mary J. West-Eberhard. The social biology of wasps political stine Ann Arbor 1969th

## Enllaços externs

* Polistes gallicus y Polistes dominula (Hymenoptera, Vespidae), El Desinsectador i desratizador, 17/08/2018.
# Netxàievka

«Netxàievka» té aquests significats:
* Netxàievka (Penza), localitat de l'óblast de Penza, a Rússia
* Netxàievka (Daguestan), localitat de la república del Daguestan, a Rússia
* Netxàievka (Saràtov), localitat de l'óblast de Saràtov, a Rússia
* Netxàievka (Prókhorovka), localitat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
* Netxàievka (Novi Oskol), localitat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
# Al-Kantara

«Al-Kantara, al-Qantara, al-Kantarah o al-Qantarah» té aquests significats:
# Sant Miquel de Bassegoda

Sant Miquel de Bassegoda és una antiga església parroquial del veïnat de Bassegoda al municipi d'Albanyà protegit com a bé cultural d'interès local. Té una sola nau amb coberta de volta apuntada i absis semicircular orientat a llevant, presenta finestra central i cornisa. La porta d'ingrés al temple és a migdia, juntament amb dues finestres. El campanar d'espadanya de doble obertura i sense campanes és a ponent, lloc on hi ha també una finestra. A l'interior una cornisa recorre els murs i presenta algunes ornamentacions de boles en alguns punt concrets.
La notícia documental més vella coneguda i relacionada amb Sant Miquel de Bassegoda és de l'any 1280, essent escripturada com "escclesia de Bassegoda". Més tard. L'any 1362, consta com a Sancti Michaelis de Bassagoda" en el "Llibre verd dels feus" del Capítol de la catedral de Girona. Al segle xvii, l'antiga parròquia apareix ja agregada a la de Sant Andreu de Llorona. El topònim "Bassegoti" ve esmentat en el document de l'any 872, en el qual se citen diversos indrets donats al monestir de Sant Aniol d'Aguja.

## Referències

* 1 2 «Sant Miquel de Bassegoda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 gener 2014].
# Les Serres (Aramunt)

Les Serres és una partida rural del terme municipal de Conca de Dalt, antigament del d'Aramunt, en l'àmbit de la vila d'Aramunt.
Estan situades al nord-oest del poble d'Aramunt, a prop de la riba esquerra del pantà de Sant Antoni, és a dir, de la Noguera Pallaresa.
Consta d'unes 32 hectàrees (31,6393) de terres de conreu, amb predomini de les de regadiu. També hi ha pastures, oliverars, algunes zones improductives i petites extensions d'ametllers i de bosquina.

## Referències

* ↑ «Dades extretes de la Sede virtual del Catastro». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 15 juny 2010].

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Portada/article març 30
## Francisco de Goya y Lucientes

Francisco de Goya y Lucientes (Fuendetodos, Saragossa, 30 de març del 1746 – Bordeus, França, 15 d'abril del 1828) fou un pintor i gravador aragonès. La seva obra comprèn la pintura de cavallet i mural, el gravat i el dibuix. En totes aquestes facetes va desenvolupar un estil que inaugura el romanticisme. La seva contribució representa també el començament de la pintura contemporània, i se'l considera un precursor de les avantguardes pictòriques del segle xx.
La seva obra reflecteix el convuls període històric en què va viure, particularment per les conseqüències de la Guerra de la Independència Espanyola (Guerra del Francès), de la qual ha quedat la sèrie d'estampes Els estralls de la guerra. Cal destacat també la famosa pintura La maja nua.
# Aguéievo (Mordòvia)

* Per a altres significats, vegeu «Aguéievo».
Aguéievo (en rus: Агеево) és un poble de la República de Mordòvia, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 66 habitants, pertany al districte de Témnikov. Es troba a 15 km a l'est de Témnikov, la capital del districte.

## Referències

* ↑ «Электронная карта». Геопортал РГО. Республика Мордовия. Arxivat de l'original el 2021-01-22. [Consulta: 31 gener 2021].
# Quint Cassi Longí

Quint Cassi Longí és el nom dels següents personatges:
* Quint Cassi Longí (llegat), militar romà. Fou llegat de Quint Cassi Longí a Hispània el 48 aC.
* Quint Cassi Longí (tribú militar), tribú militar el 252 aC.
* Quint Cassi Longí (cònsol 164 aC), cònsol el 164 aC
* Quint Cassi Longí (tribú 49 aC), tribú de la plebs 49 aC
# Sant Miquel de Besan

Sant Miquel de Besan és una església romànica de l'entorn del poble de Besan, en el terme municipal d'Alins, a la comarca del Pallars Sobirà. Es troba a uns 300 metres en línia recta al sud-est del poble de Besan, en una carena contrafort pel sud-oest del Roc-roi. S'hi arriba pel camí de Besan des de la Borda de Felip, agafant el corriol que segueix la carena cap a llevant en el moment que el camí de Besan comença a baixar cap al poble.

## Descripció

És una capella d'una sola nau coberta amb una estructura d'embigat, refeta el 1986, amb un absis semicircular cobert amb una volta de canó, fet que li dona una curiosa estructura d'absis trapezoïdal a l'interior, i semicircular a l'exterior. Aquesta té dues finestres de doble esqueixada, situada a la façana sud. En canvi, la porta i la finestra que se situen a la façana de ponent, corresponen als processos de reforma que tingué l'edifici. Es tracta d'una construcció que ha sofert moltes modificacions, però que podem datar de finals del segle xi o inicis del XII.

## Història

No es coneixen notícies documentals sobre aquesta capella. Tan sols sabem que era d'Ainet de Besan l'any 1904.
La capella de Sant Miquel es troba, totalment isolada, al caire del serrat que separa la vall de Besam de la Vall de Ferrera. Per anar-hi cal prendre el corriol que porta a Besan, que surt des de Can Felip, un gran casal que hi ha entre Araós i Ainet de Besan, a peu de la carretera. Quan s'arriba al cim del serrat, des d'on es baixa cap a Besan, cal seguir-lo en direcció a Llevant, on fins a trobar la capella, molt amagada entre els arbres.
El 19 de març de 1984 es va inaugurar la rehabilitació de l'ermita, obres en les quals hi va col·laborar la Generalitat de Catalunya, la borda de Felip, l'Associació pel Patrimoni de la Vall Ferrera i el Club Excursionista Pirenaic.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Miquel de Besan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].

## Bibliografia

* Adell i Gisbert, Joan-Albert; Cases i Loscos, Maria-Lluïsa. «Sant Miquel de Besan». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Pladevall, Antoni; Castilló, Arcadi. «Estaon». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Miquel de Besan en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Les Serres (Borrassà)

Les Serres és una serra situada al municipi de Borrassà a la comarca de l'Alt Empordà, amb una elevació màxima de 105,5 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cottage Grove (Minnesota)

Cottage Grove és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2007 tenia 33.081 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Cottage Grove tenia 30.582 habitants, 9.932 habitatges, i 8.462 famílies. La densitat de població era de 347,5 habitants per km².
Dels 9.932 habitatges en un 49,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 72,9% hi vivien parelles casades, en un 8,8% dones solteres, i en un 14,8% no eren unitats familiars. En l'11% dels habitatges hi vivien persones soles el 2,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,07 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,32.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,7% tenia menys de 18 anys, un 7,4% entre 18 i 24, un 34,4% entre 25 i 44, un 20,7% de 45 a 60 i un 4,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98 homes.
La renda mediana per habitatge era de 65.825 $ i la renda mediana per família de 68.935 $. Els homes tenien una renda mediana de 45.567 $ mentre que les dones 31.232 $. La renda per capita de la població era de 23.348 $. Entorn de l'1,8% de les famílies i el 2,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Cottage Grove». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Cottage Grove». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Esgrima als Jocs Olímpics d'estiu de 1996

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 celebrats a la ciutat d'Atlanta (Estats Units d'Amèrica) es disputaren deu proves d'esgrima, sis d'elles en categoria masculina i quatre en categoria femenina, dues més que en l'edició anterior.
Participaren 224 esgrimistes, 136 homes i 88 dones, de 46 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Floret individual Detalls | Alessandro Puccini | Lionel Plumenail | Franck Boidin |
| Floret per equips Detalls | RússiaDmitri Xevtxenko Ilgar Mamedov Vladislav Pavlovitx | PolòniaPiotr Kiełpikowski Adam Krzesiński Ryszard Sobczak | CubaElvis Gregory Rolando Leon Óscar Pérez |
| Espasa individual Detalls | Aleksandr Beketov | Ivan Trevejo | Géza Imre |
| Espasa per equips Detalls | ItàliaSandro Cuomo Angelo Mazzoni Maurizio Randazzo | RússiaAleksandr Beketov Pàvel Kolobkov Valeriy Zakharevitx | FrançaJean-Michel Henry Robert Leroux Eric Srecki |
| Sabre individual Detalls | Stanislav Pozdniakov | Sergey Xarikov | Damien Touya |
| Sabre per equips Detalls | RússiaStanislav Pozdniakov Grigoriy Kirienko Sergey Xarikov | HongriaCsaba Köves József Navarrete Bence Szabó | ItàliaRaffaello Caserta Luigi Tarantino Toni Terenzi |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Floret individual Detalls | Laura Badea | Valentina Vezzali | Giovanna Trillini |
| Floret per equips Detalls | ItàliaFrancesca Bortolozzi Giovanna Trillini Valentina Vezzali | RomaniaLaura Badea Reka Szabo Roxana Scarlat | AlemanyaAnja Mauritz Sabine Bau Monika Weber |
| Espasa individual Detalls | Laura Flessel | Valerie Barlois | Gyöngyi Szalay |
| Espasa per equips Detalls | FrançaLaura Flessel Sophie Moresee Valerie Barlois | ItàliaLaura Chiesa Elisa Uga Margherita Zalaffi | RússiaMaria Mazina Yuliya Garayeva Karina Aznavuryan |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Rússia | 4 | 2 | 1 | 7 |
| 2 | Itàlia | 3 | 2 | 2 | 7 |
| 3 | França | 2 | 2 | 3 | 7 |
| 4 | Romania | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 5 | Hongria | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 6 | Cuba | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 7 | Polònia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 8 | Alemanya | 0 | 0 | 1 | 1 |
# Amirteu II

Amirteu II (en demòtic Imn ir di-sw, “Donat pel deu Ammon”; en arameu Mwrtys; hipotèticament el seu nom egipci seria Ameirdisu; en llatí Amyrtaeus i en grec Ἀμύρταῖος Amyrtaios) fou faraó d'Egipte del 404 aC al 398 aC i és l'únic membre de la dinastia XXVIII segons Manetó. Originalment de Sais, era probablement nebot d'Amirteu I protagonista de la revolta organitzada junt amb el libi Inaros contra Pèrsia mig segle abans (465–463 aC).
Es va revoltar vers el 411 aC contra Darios II de Pèrsia i va dirigir una guerra de guerrilles a la part occidental del delta del Nil a l'entorn de Sais. A la mort de Darios II es va declarar rei (404 aC). Segons Isòcrates, Artaxerxes I de Pèrsia, poc després de pujar al tron, va reunir una exèrcit a Fenícia dirigit per Abròcomes per reconquerir el país rebel·lat, però la revolta de Cir el Jove li va impedir continuar.
Encara que al delta Amirteu II era reconegut com a faraó, a l'alt Egipte Artaxerxes I va seguir sent considerat rei; els perses van governar l'Alt Egipte almenys fins al 400 o 398 aC. Tucídides diu que Amirteu II es va aliar al rei dels àrabs per atacar Fenícia per prevenir un atac des d'aquest territori. Diodor de Sicília diu que un almirall egipci, l'almirall Tamos, que era sàtrapa de Cilícia durant el govern de Cir el Jove, es va refugiar a Egipte el 400 aC junt amb el seu fill i la flota i tots els tresors que va trobar.
Amirteu fou derrotat pel seu successor Neferites I de Per-Banebdjedet i executat a Memfis poc després (octubre del 399 aC)

## Bibliografia

* A. Cowley, Aramaic Papyri of the Fifth Century B.C., Oxford, 1923.
* J. H. Johnson, The Demotic Chronicle, Enchoria 4, 1974, pp. 1–17