OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Niau

Niau és un atol de les Tuamotu, a la Polinèsia Francesa, i una comuna associada a la comuna de Fakarava. Està situat a l'oest de l'arxipèlag, a 53 km a l'oest de Fakarava.

## Geografia

L'atol és petit, de forma quasi circular de 8 km d'ample i 7,5 km de llarg. La superfície total és de 24 km², i la llacuna té 32,4 km². Les terres encerclen completament la llacuna interior, sense cap pas a l'oceà, provocant que l'aigua sigui molt salina. En canvi el terra és molt fèrtil, contràriament als altres atols, i permet cultivar fruites com ara taronges, llimones, bananes, a més dels cocoters que produeixen copra. Precisament el nom Niau, en tahitià, vol dir «palma de cocoter».
La vila principal és Tupuna, situada al nord-est. Al nord-oest hi ha la vila abandonada d'Ofare. La població total era de 147 habitants al cens del 2002. Dos camins envolten l'atol, un per la llacuna i l'altre per l'exterior. No disposa d'aeroport i els vaixells han de fondejar a 100 m de la costa.

## Història

Niau va ser descobert, el 1820, per Fabian von Bellingshausen. L'atol va ser conegut amb el nom colonial de Greg o Greig.

## Referències

* ↑ Dades de l'Institut de recherche pour le développement Arxivat 2012-07-28 at Archive.is
* ↑ GéoVoyages Arxivat 2008-11-20 a Wayback Machine., amb un mapa.
# Campionat d'Aragó de futbol

El Campionat d'Aragó de futbol fou la màxima competició futbolística disputada a Aragó en els primers anys del futbol al territori.

## Història

La Federació Aragonesa de Futbol va ser fundada l'any 1922 per equips de l'Aragó i equips de la província castellana de Sòria. A partir de la temporada 1922-23 començà a organitzar el Campionat Aragonès de futbol, competició que ja es venia disputant des de 1916 de forma no oficial.

## Historial

Campionats no oficials
* 1916-17: Iberia SC
* 1917-18: Iberia SC
* 1918-19: Iberia SC
* 1919-20: Iberia SC
* 1920-21: Iberia SC
* 1921-22: Agrupación Unión Deportiva
Campionats oficials
* 1922-23: Iberia SC
* 1923-24: RSA Stadium
* 1924-25: RSA Stadium
* 1925-26: Iberia SC
* 1926-27: Iberia SC
* 1927-28: Iberia SC
* 1928-29: Iberia SC
* 1929-30: Iberia SC
* 1930-31: Iberia SC
* 1931-32: no es disputà
* 1932-33: no es disputà
* 1933-34: no es disputà
* 1934-35: no es disputà
* 1935-36: no es disputà
* 1936-37: no es disputà per la Guerra Civil
* 1937-38: no es disputà per la Guerra Civil
* 1938-39: Aviación Nacional
* 1939-40: no es disputà

## Palmarès

* Iberia SC: 7 títols (1922-23, 1925-26, 1926-27, 1927-28, 1928-29, 1929-30, 1930-31)
* RSA Stadium: 2 títols (1923-24, 1924-25)
* Aviación Nacional: 1 títol (1938-39)

## Referències

* ↑ «Campeonatos Regionales de Aragón». AREFE Regional. Arxivat de l'original el 2014-08-17. [Consulta: 1r desembre 2014].
* ↑ «Spain - List of Champions of Aragon». RSSSF. [Consulta: 1r desembre 2014].
* ↑ La temporada 1931-32 l'Iberia SC disputà el campionat Centre-Aragó i el Zaragoza CD el campionat Guipúscoa-Navarra-Aragó.
* 1 2 3 Les temporades 1932-33, 1933-34 i 1939-40 el Zaragoza FC disputà el campionat Guipúscoa-Navarra-Aragó.
* 1 2 Les temporades 1934-35 i 1935-36 el Zaragoza FC disputà el campionat Castella-Aragó
# Resolució 1134 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1134 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada el 23 d'octubre de 1997. Després de reafirmar les resolucions 687 (1991), 707 (1991), 715 (1991), 1060 (1996) i 1115 (1997) sobre el control del programa d'armes iraquià, el Consell va exigir que Iraq cooperés amb equips d'inspecció d'armes de la Comissió Especial de les Nacions Unides i va expressar la seva intenció d'imposar prohibicions de viatjar als funcionaris iraquians en cas d'incompliment.
El Consell va assenyalar que, des de l'aprovació de la Resolució 1115, hi va haver incidents en què als equips d'inspecció de la UNSCOM se'ls va denegar l'accés a llocs i persones pel Govern de l'Iraq. Va assenyalar que aquests incidents eren inacceptables i advertia de noves mesures si això continuava. No obstant això, la Comissió va avançar en la finalització del programa d'armes de destrucció massiva a l'Iraq.
Actuant en virtut del Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, el Consell va condemnar la negativa de les autoritats iraquians a permetre l'accés dels inspectors de les Nacions Unides als llocs i persones que va sol·licitar, així com posar en perill la seguretat de la UNSCOM i la supressió o destrucció de documents d'interès. Va arribar a la conclusió que l'obstrucció constituïa una violació de les resolucions anteriors del Consell de Seguretat i va exigir que l'Iraq cooperés amb UNSCOM per permetre l'accés als llocs i persones que havia sol·licitat. En cas d'incompliment, tots els països negarien l'accés als funcionaris iraquians en el seu territori. La resolució va decidir iniciar la creació d'una llista de funcionaris a qui s'aplicaria la prohibició de viatjar si s'apliquessin les mesures.
La resolució 1134 va ser aprovada per deu vots a favor i cap en contra i cinc abstencions de la Xina, Egipte, França, Kenya i Rússia, que es van oposar a diferents aspectes de la resolució. Xina i Rússia van expressar reserves sobre la practicitat d'imposar sancions; i Egipte, França i Kenya van voler seguir examinant propostes i esmenes abans de la votació de la resolució.

## Referències

* 1 2 «Security Council expresses intention of restricting Iraqi officials' travel if Iraq prevents access to sites and individuals by UN Special Commission». United Nations, 23-10-1997. Arxivat 7 de gener 2013 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-01-07. [Consulta: 28 març 2021].
* ↑ Segell, Glen. Disarming Iraq. Glen Segell Publishers, 2004, p. 13. ISBN 978-1-901414-26-4.
* ↑ Manusama, Kenneth. The United Nations Security Council in the post-cold war era: applying the principle of legality. Martinus Nijhoff Publishers, 2006, p. 146. ISBN 978-90-04-15194-9.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1101 a la 1200 (1997 - 1998)
* Guerra del Golf

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Resolució 1130 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1130 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, adoptada per unanimitat el 29 de setembre de 1997 després de reafirmar la resolució 696 (1991) i totes les resolucions posteriors sobre Angola, particularment la Resolució 1127 (1997), el Consell, en virtut del Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, va suspendre la promulgació de restriccions de viatge contra UNITA fins a les 00:01 EDT el 30 d'octubre de 1997.
El Consell va subratllar que UNITA compleix amb les disposicions de la Resolució 1127, i va assenyalar que un nou incompliment obligaria al Consell a considerar la imposició de mesures addicionals contra ella. UNITA també va ser obligada a desmilitaritzar les seves tropes, completar la transformació de la seva emissora de ràdio Vorgan en una estació de difusió no política i ampliar l'autoritat de l'estat a les àrees controlades per ells.

## Vegeu també

* Tercera Missió de Verificació de les Nacions Unides a Angola
* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1101 a la 1200 (1997 – 1998)

## Referències

* ↑ «Security Council postpones enactment of travel restrictions on UNITA until 30 October». United Nations, 29-09-1997.
* ↑ United Nations, Office of Public Information. UN monthly chronicle, Volume 34. United Nations, Office of Public Information, 1997, p. 67.

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Kandava

Kandava alemany: Kandau) (en livonià: Kāndav) és un poble del municipi homònim, del qual n'és el centre administratiu, a Letònia, està situat a uns 90 km de Riga.

## Història

Al segle X els curonians van expulsar els nadius livonians de la zona. La primera menció escrita de Kandava data de 1230. El 1253 es va construir un castell al voltant del qual es va desenvolupar la vila, aconseguint els drets de mercat el 1625.
A l'època del duc Jacob Kettler de Curlàndia es van establir diferents manufactures afavorint que la població augmentés i sobrepassés els 1.000 habitants. Tanmateix, durant les Guerres del Nord el castell va ser destruït algunes vegades i darrere una gran epidèmia de l'any 1710 la zona es va despoblar.
Com a part de la gubèrnia de Curlàndia russa la zona es va recuperar i el 1893 se li van concedir els drets de ciutat. El 1904 es va inaugurar l'estació de ferrocarril pertanyent a la línia Riga - Ventspils. Quan el 1915, durant la Primera Guerra Mundial, el front més proper va ser traslladat, es va evacuar el 75% dels seus habitants. Després de la Segona Guerra Mundial diverses indústries es van establir en la zona propiciant que el nombre d'habitants es dupliqués el 1989.

## Persones notables

* Osward Külpe (1862-1915), filòsof i psicòleg.

## Referències

* ↑ «Latvijas iedzīvotāju skaits pašvaldībās (Datums=01.01.2015; Rādīt pašvaldību teritorijas=1)» (en letó). Arxivat de l'original el 2015-03-16. [Consulta: 14 juny 2015].
* ↑ «Kandava» (en letó). [Consulta: 19 juny 2015].
* ↑ «Kandava. Mēra kalniņš» (en letó). Arxivat de l'original el 2009-08-21. [Consulta: 19 juny 2015].

## Vegeu també

* Localitats de Letònia
* Kartòdrom de Kandava
# Fulls de rengle

Els fulls de rengle (en singular, un full de rengle), també anomenats papers de rengle, són un tipus de document imprès amb la representació de rengleres de soldats, processons, desfilades, seguicis, etc. Com és evident, el nom prové de la disposició alineada en rengleres de les figures que hi apareixen.
Els fulls de rengle van ser molt populars a Catalunya entre els segles XVIII i XX. Juntament amb les auques, la literatura de canya i cordill (els romanços) i els goigs són un dels elements més característics de la cultura visual popular catalana.
Els fulls de rengle catalans deriven de models europeus. Els gravats representant seguicis, desfilades i processons existeixen a Europa des del segle xvii, si més no.
La particularitat dels fulls de rengle catalans és que són impresos utilitzant majoritàriament procediments xilogràfics, mentre que l'ús de la calcografia per a aquest tipus d'impresos és aquí bastant restringit. Al segle xix es van adoptar la litografia, la cromolitografia i altres procediments mecànics d'estampació
Els fulls de rengle més antics representen rengleres militars vistes frontalment, per davant. Posteriorment es va adaptar aquesta fórmula gràfica per a representar processons religioses (Setmana Santa, Corpus), que tanmateix es representen amb les figures vistes de costat.
Les làmines impreses constaven de diverses fileres que la gent retallava i enganxava per a formar una sola tira (molt llarga i que generalment s'enrotllava) que representava tot el seguici. Per això, els fulls de rengle són considerats els precursors dels retallables.
Entre els impressors que van sortir com a editors de fulls de rengle sobresurten la casa Paluzié de Barcelona o els Grau de Reus.
L'Arxiu Joan Amades conserva una important col·lecció de fulls de rengle.

## Referències

* ↑ «Els fulls de rengle del fons Arxiu Joan Amades». [Consulta: 10 febrer 2017].
* ↑ «Els fulls de rengledel fons Arxiu Joan Amades | Fes ta festa - 25 anys de cultura popular a la ràdio». [Consulta: 10 febrer 2017].
* ↑ Aguilar, Antoni Serés I. «Alba i Pau: Els fulls de rengle», 10-02-2017. [Consulta: 10 febrer 2017].
* ↑ «L'arxiu | Joan Amades». [Consulta: 10 febrer 2017].

## Bibliografia

* Joan AMADESː Apunts d'imatgeria popularː art popular. Palma / Barcelonaː Olañeta, 1983 ISBN 84-7651-507-3
* Joan AMADES, Josep COLOMINES; Pau VILAː Els soldats i altres papers de rengles. Barcelonaː Orbis, 1933-1936
# Niazai

Niazai o Niazi (Paixtu: نیازی) és una tribú paixtu del Pakistan del grup Ghilzai
Els niazai es van establir a la regió de l'Indus al segle xvi, procedentes de l'Afganistan, i es van mantenir de fet independents de l'Imperi Mogol. Un niazi va arribar a governador de Lahore. Per conflictes entre tribus els niazai es van establir a la regió que després fou Isakhel al segle xviii d'eon van expulsar a la població awan i jat i van formar un kanat i van esdevenir agricultors; els ghakars foren eliminats pels abdalis d'Ahmad Shah Abdali, que els va destruir la seva fortalesa de Muazam Nagar vers 1748, desapareixent de la zona de Mianwali. El 1830 van fundar la ciutat d'Isakhel i de mica en mica van aconseguir el domini del districte de Mianwali al segle xix. Portaven el títol de nawabs, reconegut pels britànics i alguns el de "khan bahadur".
Ahmad Khan, fundador d'Isa Khel, va morir en exili on fou enviat per Ranjit Singh, i el 1838 el seu germà Muhammad Khan va fer les paus amb el maharajà sikh, i va rebre 1/8 dels ingressos (abans 1/4). El diwan sikh Sardar Lakhi Mal, no va tardar però en expulsar altre cops als niazai a l'exili, podent retornar finalment en establir-se el poder britànic; foren restablerts en tots els drets (1847) pel major Edwards. Muhammad Khan va lluitar amb els anglesos a la segona Guerra Sikh; el seu fill Shah Nawaz, va morir en combat prop de Multan (1848), però altres fills van seguir la lluita. Muhammad Khan va morir el 1855, i va repartir els seus dominis en 8 parts, una per cadascun dels seus set fills i la darrera pel seu net Abdul Rahim Khan (fill de Shah Nawaz). El govern britànic va confirmar la possessió en perpetuïtat i la partició tal com s'havia fet. El 1857 els 8 kans van ajudar els britànics i van rebre terres i pensions. Foren finalment sotmesos pel nawab de Dera Ismail Khan.

## Llista de kans

* Khan Zaman vers 1800
* Ahmad Khan (+ 1838)
* Muhammad Khan 1838-1855
Dividit en 8 parts:
* Muhammad Alam 1855-1877
** Abdul Samad
* Shah Nawaz (+ 1848)
** Abdul Rahim
* Muhammad Ayaz
* Muhammad Sarfaraz
* Abdullah
* Zulfikar
** Rab Nawaz
*** Sahibdad
**** Karimdad
* Abdul Satar
* Abdul Aziz

## Referències

Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885. , article Isa Khel
# Música romana d'Orient

La música romana d'Orient és la música creada a l'Imperi Romà d'Orient o pels romans d'Orient en altres països, incloent-hi el millet-i Rûm de l'Imperi Otomà després de la caiguda de Constantinoble el 1453. La gran majoria de composicions romanes d'Orient que es coneixen són de naturalesa litúrgica, fonamentalment cants vocals i monòdics. Té vuit modes (quatre d'autèntics i quatre de plagals). Entre els principals músics romans d'Orient destaquen Joan Cucuzeles i Manuel Crisafes.

## Notes

* ↑ Conegut igualment pel nom anacrònic de Imperi Bizantí.

## Referències

* ↑ «Música romana d'Orient». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Revolt del Sis

El Revolt del Sis és un revolt de la carretera C-1413b, en el terme municipal de Sant Quirze Safaja, a la comarca del Moianès.
Està situat 70 metres abans d'arribar al punt quilomètric número 6, a ponent del Racó de la Creu i a migdia de Puigdolena.

## Enllaços externs

* El Revolt del Sis en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Festa de la Poma

La Festa de la poma és una de les tres festes locals (Sant Roc i Festa Major) de la localitat de Barbens, localitzada a la comarca del Pla d'Urgell. Aquesta festa es celebra en la primera quinzena d'octubre i dura des del 14 d'octubre fins al 17 d'octubre. En aquesta celebritat es fan moltes acivitats per a tot tipus d'edat, des dels més grans de la casa fins als més menuts del poble.

## Activitats

En la Festa de la Poma es fan diverses activitats com ara:
* Correpoma: Cursa popular del poble que es fa al carrer principal on participen des dels petits (cigronets) fins als grans. (senior)
* Partit Inaugural de la lliga de futbol sala: Aquest partit defineix el començament de la temporada per a l'equip local.
* Parades de venta artesanal: Diverses persones monten les seves parades per a vendre articles fets a mà. Acostumbren a ocupar la zona de la plaça de l'Ajuntament de Barbens i al Carrer Major.
* Sopar Popular de Germanor al Poliesportiu: Tot el poble s'uneix a un sopar per celebrar la Festa de la Poma.
* Concert Vermut: Aquest concert acostumbra a ser el Dissabte i acostumen a portar a algun cantant de la zona. Aquest any 2022 vindrà Lo Pau de Ponts.
* Mossegapoma: Durant el cap de setmana hi hauran palets plens de pomes per a que els turistes gaudeixin de la poma de Barbens.
* Exposició d'art: Durant el dissabte, la gent del poble va a la galería d'art Josep Aragonés Zafra.
* Concert d'una orquesta: Cada any per tancar la festa de la poma, a la sala polivalent del poble es fa un concert amb una orquestra.
* Firetes: Cada any a Barbens per la Festa de la Poma, al carrer principal del poble fiquen parades d'atraccions per als joves del poble.
# Concurs de Música de Cambra Montserrat Alavedra

El Concurs de Música de Cambra Montserrat Alavedra és un concurs dedicat a grups de música de cambra que se celebra a Terrassa des de l'any 1992. És un concurs biennal per fomentar la interpretació de la música de cambra adreçat a grups de l'Estat Espanyol, organitzat conjuntament per Amics de les Arts i Joventuts Musicals de Terrassa i l'obra cultural d'Unnim, que a més hi aporta el patrocini. Rep també el suport de l'emissora Catalunya Música. El concurs està obert al públic i se celebrarà a l'Auditori del Centre Cultural de l'Obra Social d'Unnim durant el mes de novembre En algunes edicions han editat un CD amb les interpretacions dels grups guanyadors.
El nom del concurs fa referència a la soprano lírica terrassenca Montserrat Alavedra i Comas, que va morir prematurament l'any 1991, un any abans de la primera edició d'aquest concurs.
El grups han de constar d'un mínim de tres músics i un màxim de nou. La mitjana d'edat dels components de cada grup no podrà superar els 28 anys en finalitzar la data d'inscripció. El concurs atorga un màxim de 3 premis amb dotació econòmica i també amb contractes de concerts. Així mateix hi ha una menció honorífica del públic a la millor interpretació en la prova final.

## Guanyadors

* 2018: Cosmos Quartet
* 2016: Kebyart i Trio Camilli (Ex aequo)
* 2012: Trio Rodin
* 2010: Trio Metamorfosis
* 2008: Quixote Quartet
* 2006: Vortex Temporum Ensemble
* 2004: LOM Piano Trio
* 2002: Trio Ancor i Utopia Ensemble (Ex aequo)
* 2000: Quartet de vent Quatre Vents
* 1998: Quartet Casals
* 1996: Trio Alzugaray
* 1994: Quintet de vent Haizea
* 1992: Trio Novalis

## Referències

* ↑ Unnim.cat: 10è concurs de música de cambra Montserrat Alavedra Arxivat 2010-09-21 a Wayback Machine.
* ↑ CD del 3r. concurs
* ↑ CD del 5è concurs
* ↑ Unnim.cat: Bases de la convocatòria del premi Arxivat 2010-09-21 a Wayback Machine.
* ↑ Fundació Antigues Caixes Catalanes: Premi BBVA de Música de Cambra Montserrat Alavedra
* ↑ MónTerrassa «MónTerrassa | Trio Camilli i Kebyart Ensamble guanyen el 12è Premi Montserrat Alavedra». MónTerrassa. Arxivat de l'original el 2016-12-29 [Consulta: 28 desembre 2016]. Arxivat 2016-12-29 a Wayback Machine.
* ↑ tv3.cat: El Trío Metamorfosis guanya el concurs de música de cambra de Terrassa
* ↑ aterrassa.cat: El quartet català Quixote Quartet guanya el premi Montserrat Alavedra Arxivat 2010-09-21 a Wayback Machine.
* ↑ Vilaweb: El Montserrat Alavedra, per al quartet Vortex Temporum
* ↑ Xarxa de Musiques a Catalunya: Lom Piano Trio
* ↑ Jazz Terrassa: Utopia Ensemble

## Enllaços externs

* Amics de les Arts i Joventuts Musicals: Arriba el Concurs Montserrat Alavedra
* Joventuts musicals de Catalunya: Concurs de música de cambra Montserrat Alavedra Arxivat 2011-02-26 a Wayback Machine.
* Terrassa.net: 12 conjunts procedents de tot l'estat espanyol competeixen al 10è Concurs de Música de Cambra Montserrat Alavedra
* Catalunya Ràdio: Enric Ferrer parla del Concurs de Música de Cambra Montserrat Alavedra
# Josep Perramon Acosta

Josep Perramon Acosta (Barcelona, Catalunya, 17 d'octubre de 1946), conegut esportivament com a Papitu, és un antic jugador d'handbol català. Jugava a la posició de porter.
Defensà els colors del FC Barcelona, BM Granollers, Picadero i CB Calpisa amb un palmarès molt brillant, amb 9 lligues i 6 copes estatals. Fou 105 cops internacional amb la selecció espanyola. Participà en els Jocs Olímpics de Múnic 1972.

## Trajectòria

* La Salle Bonanova
* 1967-69 FC Barcelona
* 1969-72 BM Granollers
* 1972-73 Picadero
* 1973-74 BM Granollers
* 1974-78 CB Calpisa

## Palmarès

* 9 Lligues espanyoles: 1968-69, 1969-70, 1970-71, 1971-72, 1973-74, 1974-75, 1975-76, 1976-77, 1977-78
* 6 Copes espanyoles: 1968-69, 1969-70, 1973-74, 1974-75, 1975-76, 1976-77

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Josep Perramon Acosta | enciclopedia.cat». [Consulta: 11 desembre 2022].
* ↑ Calleja, Miguel Ángel «Perramón, un deportista que ha sabido enfocar su futuro» (en castellà). El País [Madrid], 28-07-1978. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Olympedia – José Perramón». [Consulta: 11 desembre 2022].
* ↑ «José Perramón: “Los lunes íbamos a ver los ases de la crónica”» (en castellà), 27-12-2017. Arxivat de l'original el 2022-12-11. [Consulta: 11 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Perramon a elpais.com
* Entrevista a Josep Perramon a AS.com
* Perfil a Mundo Deportivo
# Música seminola

La música seminola és la música dels seminola, un poble d'amerindis dels Estats Units que s'organitzaren a Florida a finals del segle xviii. Avui dia la majoria viuen a Oklahoma, però una minoria continua a Florida. Hi ha tres tribus reconegudes federalment, i algunes persones pertanyen a bandes de fora d'aquests grups. La seva música tradicional inclou un ampli ús de sonalls, bongos, i flautes.
Les cançons populars seminoles inclouen les utilitzades per tractar els malalts i els ferits, i per animar els animals a ser caçats fàcilment. les cançons de caça eren a cappella i crida i resposta. Les dues principals danses rituals eren la Dansa del Blat de Moro Verd, feta al juny, i la Dansa de Caça, que se celebra a l'octubre. Se celebren altres balls informals durant tot l'any, amb alguns balls específics només es realitzen tant a l'estiu com a l'hivern. Molts balls estaven connectats amb un esperit animal, com les de la Serp, el Cranc i la més important, la de l'Al·ligàtor.

## Referències

* Densmore, Francis. Seminole Music. Florida Heritage Collection, 1956.
# Ca la Marieta de les Monges

Ca la Marieta de les Monges és una obra de Calafell (Baix Penedès) protegida com a bé cultural d'interès local. És un edifici de planta gairebé quadrangular amb cossos afegits a la part posterior, amb la façana principal al costat nord-est. Disposa d'un pati al darrere.

## Descripció

La casa consta de planta baixa i dos pisos. A la façana, al costat esquerre de la planta baixa, hi ha la porta per accedir, mitjançant una escala, als pisos. A la part superior de la porta hi ha una reixa de ferro amb la data de 1870. També hi ha una porta cotxera d'època contemporània. La composició de la façana a les plantes altes és simètrica. A dreta i a esquerra hi ha un balcó, amb llosana de pedra i barana de ferro, i una finestra a la part central, amb clavellinera de pedra amb elements ornamentals. A la clavellinera de la finestra del segon pis hi ha la inscripció "AÑO 1869". La finestra de la primera planta actualment està tapiada i, en el seu lloc, hi ha un plafó de rajoles, datat l'any 1992, amb la representació d'un vaixell de vela, obra d'Isidre Romeu Ivern. Sota de les llosanes dels balcons del segon pis hi ha unes cartel·les. A la façana hi ha, a més, dues plaques de rajoles, una amb la denominació de la casa i l'altra indica que en ella hi va néixer Alfons Santacana. A la part superior de la façana hi ha una cornisa motllurada. Actualment, la façana és arrebossada i pintada de color blanc i ocre.

## Història

L'edifici va ser construït l'any 1869 com a residència particular. En aquesta casa (que va ser durant un curt període, a començaments de segle xx, un convent de monges) va néixer l'any 1927 Alfons Santacana, editor de pel·lícules cinematogràfiques. Va treballar amb directors com Luis García Berlanga, Pedro Masó o Sergio Leone, en els anomenats spaghetti-westerns.

## Referències

* 1 2 3 «Ca la Marieta de les Monges». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 setembre 2016].