OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Isabel Cabezas Regaño

Isabel Cabezas Regaño (Argallón, Fuente Obejuna, 15 de març de 1968) és una política espanyola membre del Partit Popular (PP). És diputada per la Circumscripció electoral de Còrdova des del 29 de novembre de 2016 per a la XII legislatura.

## Biografia
### Vida professional

Isabel Cabezas Regaño és tècnica auxiliar de clínica. Ha tingut una formació en la branca sanitària i en la prevenció dels riscos. Ha exercit durant tretze anys com a assistent dental.

### Vida política

Ha sigut regidora de Fuente Obejuna i alcaldessa d'esta ciutat fins a 2015. Ha sigut diputada al Parlament d'Andalusia i vicepresidenta de la Mancomunitat del Valle del Guadiato.
El 29 de novembre de 2016 va ser triada diputada per a Còrdova al Congrés dels diputats, en substitució de José Antonio Nieto Ballesteros, nomenat secretari d'Estat. Ocupa el càrrec de portaveu adjunta de la Comissió de Sanitat i Serveis Socials.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cabezas Regaño, Isabel» (en castellà). www.congreso.es. [Consulta: 23 agost 2017].

## Enllaços externs

* Fitxa en el lloc web del Partit Popular
# Indian Lake (Pennsilvània)

Indian Lake és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 450 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Indian Lake tenia 450 habitants, 206 habitatges, i 146 famílies. La densitat de població era de 47,1 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 206 habitatges en un 16,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66% hi vivien parelles casades, en un 1,9% dones solteres, i en un 29,1% no eren unitats familiars. En el 22,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,18 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,53.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 14,2% tenia menys de 18 anys, un 4,4% entre 18 i 24, un 27,3% entre 25 i 44, un 34,7% de 45 a 60 i un 19,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 47 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 110,3 homes.
Cap de les famílies i el 2,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Indian Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Indian Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Isabel de Maranges i Valls

Isabel de Maranges i Valls (La Bisbal d'Empordà, 1850 - Barcelona, 1922), fou una religiosa fundadora de la congregació de les Germanes Josefines.
Fundà, el 1875, amb el jesuïta banyolí Francesc Xavier Butinyà, de la congregació de les Filles de Sant Josep, conegudes con a josefines, de la qual fou la primera superiora general entre 1898 i 1912.
Preocupada per les dures condicions de les joves obreres, adreçà aquesta comunitat religiosa a assistir a les treballadores des de la dignificació que el cristianisme social reclamava pels obrers. Era una idea que trencava motllos: fer la vida religiosa basada en el treball industrial de las monges. Una proposta que el bisbe Joaquim Lluch i Garriga veié com una entitat cooperativa que feia realitat propostes socials avançades gràcies a la pietat, l'abnegació i la pobresa voluntària.
Per diferències de criteri amb la seva comunitat, va ser deposada del seu càrrec en 1912. En 1913 va viatjar a Roma per justificar el seu govern davant la cúria vaticana. Allà decidí, el 1913, deslligar-se de l'Institut per evitar problemes i facilitar que fos aprovat el seu institut. Malgrat les seves peticions posteriors, no va ser readmesa.
Va morir en un convent de Dominiques de Barcelona el 24 Juliol de 1922
El 1962, en un gest de reparació de la seva memòria, les seves restes foren enterrades a l'església de la casa generalícia de la congregació a Girona on també hi reposen les del pare Butinyà.

## Referències

* 1 2 Bada, J. Samper, G.. Catalònia religiosa. Barcelona: Claret, 1991, p.428.
* ↑ Martín Tejedor, Jesús «Francisco Javier Butiñá Hospital». Real Academia de la Historia. Diccionario Biográfico electrónico (DB~e).
* ↑ «Isabel de Maranges i Valls | enciclopedia.cat». [Consulta: 21 maig 2022].

## Bibliografia

* MURALL, José Maria, La madre Isabel de Maranges Valls, fundadora del Instituto de Religiosas "Hijas de San José". Girona; Casa generalícia, 1964
* MARTÍN TEJEDOR, Jesús, «Francisco Javier Butiñá Hospital». Real Academia de la Historia. Diccionario Biográfico electrónico (DB~e).http://dbe.rah.es/biografias/19873/francisco-javier-butina-hospital
# Isabel de Portugal i de Bragança

Isabel de Portugal i de Bragança (Regne de Portugal, 1428 - Arévalo, 15 d'agost de 1496) infanta de Portugal i reina consort de Castella (1447-1474).

## Biografia

Isabel va néixer com a descendent d'una branca col·lateral de la dinastia Aviz que havia governat Portugal des de 1385. Els seus pares eren Joan, conestable de Portugal, el fill més jove supervivent de Joan I de Portugal, i la seva meitat neboda i esposa, Isabel de Portugal. Barcelos, filla del duc de Bragança, fill il·legítim del rei. Es va casar amb el rei Joan II de Castella com a segona esposa. La seva primera esposa, Maria d'Aragó, li havia donat quatre fills, tot i que només n'havia sobreviscut un, el futur Enric IV de Castella. Enric havia estat unit a Blanca II de Navarra en un matrimoni no consumat durant set anys i s'anomenava "El Impotente". Per això, Joan va decidir buscar una altra dona, preferiblement amb una princesa francesa. No obstant això, el seu assessor i amic de confiança, Álvaro de Luna, va decidir que una aliança portuguesa era millor políticament, i va negociar un partit amb la molt més jove Isabella. Els dos es van casar el 22 de juliol de 1447 quan Joan tenia 42 anys i Isabella 19.
El 17 d'agost de 1447 es casà al Madrigal de las Altas Torres, Madrigalejo (Càceres) amb Joan II de Castella, fill d'Enric III de Castella i Caterina de Lancaster. D'aquest matrimoni nasqueren dos fills:
* l'infant Alfons de Castella (1453-1468), príncep d'Astúries
* la infanta Isabel de Castella (1451-1504), reina de Castella
A la mort del seu marit el 1454 es retirà Arévalo on morí el 15 d'agost de 1496

## Sepultura

Isabel de Portugal va ser sepultada a la Cartoixa de Miraflores al costat del seu marit, Joan II de Castella, i el seu fill, l'infant Alfonso de Castella. El sepulcre de Joan II i Isabel de Portugal, realitzat en alabastre, és obra de l'escultor Gil de Siloe.
L'any 2006, amb motiu de la restauració de la Cartoixa de Miraflores, la Direcció General de Patrimoni i Béns Culturals de la Junta de Castella i Lleó va decidir fer l'estudi antropològic de les restes mortals de Joan II i de la seva segona esposa, les quals estaven enterrats a la cripta sota el sepulcre reial, així com l'estudi de les restes dipositades a l'interior del sepulcre de l'infant Alfonso de Castilla, el sepulcre del qual està col·locat en un lateral de la mateixa església. L'estudi antropològic va ser realitzat per Luis Caro Dobón i María Edén Fernández Suárez, investigadors de l'àrea d'Antropologia Física de la Universitat de León. L'esquelet del rei Joan II estava gairebé complet, a diferència del de la seva dona, la reina Isabel de Portugal, del qual només en quedaven diversos ossos.

## Referències

* ↑ Downey, Kirstin. Isabella: The Warrior Queen (en anglès). Knopf Doubleday Publishing Group, 2014, p. 3–7. ISBN 9780385534123.
* ↑ Brown, Kendall. «Isabel of Portugal (1428–1496)».
* ↑ Caro Dobón i Fernández Suárez, 2008, p. 23.
* ↑ Caro Dobón i Fernández Suárez, 2008, p. 28.
# Italo Montemezzi

Italo Montemezzi (Vigasio, prop de Verona, 31 de maig de 1875 - 15 de maig de 1952) va ser un compositor italià sobretot conegut per l'òpera L'amore dei tre re.
Va estudiar música al Conservatori de Milà i posteriorment en fou professor d'harmonia durant un any. Es dedicà sobretot a l'òpera, gènere en el qual fou influït per Boito, més que no pas pels autors veristes més pròxims a ell.
La seva òpera, L'amore dei tre re, escrita el 1913, va llançar la seva carrera i li va permetre dedicar-se a la composició. El 1919 visitava els Estats Units, dirigint l'estrena americana de la seva òpera La Nave (Associació d'Òpera de Chicago, 18 de novembre), que havia estrenat prèviament a Milà (1918). Va viure a Califòrnia des de 1939, però feia viatges freqüents a Itàlia per retornar definitivament el 1949.

## Òperes

* Bianca 1901 (mai representada)
* Giovanni Gallurese (Torí, 1905)
* Hellera (Torí, 1909)
* L'amore dei tre re (Milà, 1913)
* La nave (Milà, 1918)
* La notte di Zoraima 1931
* L'incantesimo 1943
* La Principessa Lontana (incompleta)

## Referències

* ↑ «Italo Montemezzi». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Ingerana mariae

Ingerana mariae és una espècie de granota que viu a les Filipines.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Diesmos, A., Alcala, A., Brown, R., Afuang, L., Gee, G., Hampson, K., Diesmos, M.L., Mallari, A., Ong, P., Ubaldo, D.& Gutierrez, B. 2004. Ingerana mariae. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 17 d'abril del 2008.
# Ingerana medogensis

Ingerana medogensis és una espècie de granota que viu a la Xina i, possiblement també, a l'Índia.

## Referències

* Liang, F. & Lau, M.W.N. 2004. Ingerana medogensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 17 d'abril del 2008.
# Intèrpret JavaScript

L'intèrpret JavaScript, també conegut com a motor JavaScript o implementació JavaScript (en anglès, JavaScript engine), és un intèrpret informàtic que llegeix el codi font en llenguatge JavaScript i executa un script d'acord amb les instruccions donades.
El primer intèrpret JavaScript va ser creat per Brendan Eich, mentre treballava a la Netscape Communications Corporation, per a ser inclòs en el navegador web Netscape Navigator. Aquest intèrpret és conegut amb el nom en clau SpiderMonkey i el seu desenvolupament es manté gràcies a la Fundació Mozilla.
Els programes amfitrió més comuns per Javascript són els navegadors web. Els navegadors web generalment utilitzen una Application Programming Interface (API) pública per a crear objectes de l'amfitrió (de l'anglès host objects) reflectits en el DOM d'un document i accessibles a través de JavaScript.
Un servidor web és una altra aplicació informàtica en què se sol integrar un intèrpret JavaScript. Un servidor web JavaScript reflectiria en objectes les comandes i respostes fetes sobre el protocol HTTP, que permet una aplicació en JavaScript utilitzar aquesta informació per crear pàgines web de manera dinàmica.

## Intèrprets JavaScript

Principals intèrprets JavaScript per a navegadors web:

### Mozilla

* Rhino, usat per Mozilla Foundation, de codi obert (open source), desenvolupat totalment en Java.
* SpiderMonkey (criptònim), el primer intèrpret JavaScript, escrit per Brendan Eich per a Netscape Communications
* TraceMonkey, el primer intèrpret JavaScript per al Firefox 3.5.
* JägerMonkey, el primer intèrpret JavaScript desenvolupat per a Mozilla Firefox 4.
* Tamarin, per a Adobe Labs d'Adobe Systems.

### Google

* V8, de codi obert, desenvolupat per Google en Denmark, una part de Google Chrome.

### Altres

* KDE o KJS, intèrpret ECMAScript/JavaScript desenvolupat originalment per Harri Porten per al project de KDE, el navegador web Konqueror.
* Narcissus, de codi obert, escrit per Brendan Eich, que també escrigué el de SpiderMonkey
* Chakra, per a l'Internet Explorer 9.
* Nitro, formalment SquirrelFish, per al Safari 4
* Carakan, per a Opera Software, usat des d'Opera 10.50.
* Futhark, per a Opera Software, substituït per Carakan a Opera 10.50, en funcionament des de març del 2010.

## Referències

* ↑ «Firefox 4 Vision: fast, powerful, and empowering».
* ↑ Marius Oiaga. «Internet Explorer 9 Beta Next – New IE9 Builds Every 8 Weeks». softpedia.com. SoftNews NET SRL, 20-03-2010. [Consulta: 28 juny 2010].
# Inu-Oh

Inu-Oh (犬王) és una pel·lícula d'animació japonesa del 2021 dirigida per Masaaki Yuasa i produïda per Science SARU. Basada en la novel·la Tales of the Heike: INU-OH de Hideo Furukawa, la pel·lícula està ambientada al Japó del segle xiv i se centra en l'amistat entre l'Inu-Oh, un ballarí nascut amb característiques físiques úniques, i en Tomona, un músic cec. Ostracitzats per la societat a causa de les seves diferències físiques, l'Inu-Oh i en Tomona, tanmateix, utilitzen les seves habilitats artístiques per impulsar-se a l'estrellat. La pel·lícula es va estrenar al 78è Festival Internacional de Cinema de Venècia el 9 de setembre de 2021, amb una estrena a les sales mundials el 28 de maig de 2022. S'ha subtitulat al català.

## Premissa

Al Japó del segle xiv, durant el període Muromachi, hi regna la inestabilitat política. Tres-cents anys abans, una terrible guerra civil entre dos poderosos clans, coneguda com la Guerra Genpei, provoca la devastació i l'aniquilació del clan Heike. En els segles posteriors, el Japó es veu sacsejat per les rèpliques del conflicte, i comencen a créixer llegendes sobre els fantasmes dels Heike, que maleirien qualsevol que sense voler deshonrés la seva memòria. Malgrat l'amenaça constant de conflicte i el perill dels fantasmes antics, la cultura artística floreix durant el període Muromachi i neixen formes úniques d'art japonès, com la dansa i el teatre noh.
Durant aquest temps també neix l'Inu-Oh, un nen amb unes característiques físiques úniques. Els adults que el veuen estan horroritzats i tapen cada centímetre del seu cos amb peces de vestir i amaguen el seu rostre darrere d'una màscara sempre present.

## Referències

* ↑ Milligan, Mercedes. «Trailer: Masaaki Yuasa's Historic Musical Inu-Oh Sets Cast, 2022 Release». Animation Magazine, 28-07-2021. [Consulta: 11 agost 2021].
* ↑ Bibbiani, William. «Inu-Oh Film Review: Feudal Anime Mixes Headbanging Pyrotechnics and Political Defiance». TheWrap, 09-09-2021. [Consulta: 20 setembre 2021].
* 1 2 Mateo, Alex. «Masaaki Yuasa's Inu-Oh Anime Film Reveals Trailer, Cast, Staff, Early Summer 2022 Opening». Anime News Network, 26-07-2021. [Consulta: 9 agost 2021].
* ↑ Milligan, Mercedes. «Masaaki Yuasa's Inu-Oh Sets World Premiere at Venice». Animation Magazine, 01-09-2021. [Consulta: 3 setembre 2021].
* ↑ Pineda, Rafael Antonio. «Inu-Oh Anime Film's Trailer Reveals May 28 Opening». Anime News Network, 14-03-2022. [Consulta: 14 març 2022].
* ↑ Inu-Oh a la Base de dades de cinema en català
* ↑ «Muromachi Period (1392–1573)». The Metropolitan Museum of Art, 01-10-2002. [Consulta: 10 agost 2021].

## Enllaços externs

* Inu-Oh - Lloc web oficial
* Inu-Oh (anime) a l'Enciclopèdia d'Anime News Network (anglès)
# Jacint Arxer i Bussalleu

Jacint 'Cinto' Arxer i Bussalleu (Arenys de Mar, 1877 - 1964), cronista i mestre.
Va escriure poesies i obres teatrals per a infants com per exemple L'avi de la muntanya, amb un repertori tan extens com criatures tenia a la seva escola. Cal dir, que pel que fa a l'ensenyament, utilitzava mètodes molt particulars. Tenia els alumnes numerats i els cridava pel número que els corresponia. L'ensenyament el feia en la llengua catalana, i donava classes nocturnes per gent que treballava durant el dia. També ensenyava el català als immigrants vinguts del sud d'Espanya i també els ensenyava a llegir i escriure, ja que molts venien completament analfabets.
Fou corresponsal d'una publicació científica dirigida per Josep Comas i Solà, director de l'Observatori Fabra. Li enviava dades que recollia a través d'un primitiu observatori que tenia instal·lat al terrat de casa seva.
Com a cronista d'Arenys va deixar molta informació. Es pot dir que va ser un dels periodista local amb una obra més extensa de la primera meitat del segle xx. No era un periodista però escrivia les seves "memòries" on hi quedaven reflectides totes les vivències i efemèrides d'Arenys de Mar. D'aquí que en qualsevol dels seus quasi vint volums s'hi pot trobar tot el que es vivia en aquells moments, tant política com socialment.
Fou bibliotecari de l'Ateneu Arenyenc Arxivat 2008-05-21 a Wayback Machine., on creà el llibre d'or (hi feia signar a tothom). Com a dibuixant s'encarregà dels exlibris de l'Ateneu, amb la llegenda No hay libro tan malo, que no tenga algo bueno. A instàncies d'aquesta entitat fou condecorat amb la Creu Arxivat 2008-02-15 a Wayback Machine. d'Isabel la Catòlica.
Va conviure amb una família en la que hi era considerat com un dels seus membres. Després de la guerra la FAI li confiscà 21.000 pessetes), Quant va haver de deixar forçosament la casa on hi vivia com a llogater, ja que el propietari la va voler vendre, va anar a l'Asil Torrent on morí el 1964. És enterrat al Cementiri de Sinera.

## Obres

* L'avi de la muntanya (1922)
* Melangía d'amor : romança per a cant y piano a soprano o tenor (1926)
* La guerra civil a Arenys de Mar, amb Estanislau Torres, publicada en 1999.

## Referències

* ↑ Dades biogràfiques Arxivat 2017-03-20 a Wayback Machine. a arxer.cat
* ↑ L'Avi de la Muntanya, al Museu Arxiu de Santa Maria
* ↑ Seguint les petjades dels Arxer pel Món
# Jaswant Singh

El major Jaswant Singh ( Escolta (?·pàg.); Jasol, Índia, 3 de gener de 1938 - Nova Delhi, Índia, 27 de setembre de 2020) va ser oficial de l'exèrcit indi i ministre de gabinet indi. Va ser un dels membres fundadors del partit Bharatiya Janata (BJP) i va ser un dels parlamentaris amb més antiguitat de l'Índia, ja que va ser membre del Lok Sabha o del Rajya Sabha gairebé contínuament entre el 1980 i el 2014. Va ser el vicepresident de l'NDA. candidat a la presidència a les eleccions a la vicepresidència índia del 2012. Singh era l'únic líder de Rajasthan que tenia la distinció de convertir-se en ministre d'Afers Exteriors, Finances i Defensa.

## Referències

* ↑ «Ex-Union Minister Jaswant Singh Dies At 82. "Saddened By Demise," Says PM». Arxivat de l'original el 27 de setembre de 2020. [Consulta: 5 gener 2021].
* ↑ «The Dates That Defined the Life and Times of Jaswant Singh (1938-2020)». Arxivat de l'original el 27 de setembre de 2020. [Consulta: 5 gener 2021].
* ↑ «Ex-Union Minister Jaswant Singh No More» (en anglès americà), 27-09-2020. [Consulta: 5 gener 2021].
# Jasy Jatere

El Yasy Yateré, Yasí Yateré, Yaciyateré o Jasy Jatere (del guaraní jasy: lluna) és una de les criatures més populars de la mitologia guaraní, relacionat amb la lluna i la fecunditat.
Caracteritzat com un petit nen ros o com un nan, el Jasy Jatere és un ocell follet, té la capacitat de tornar bojos als nens cridant-los amb el seu cant.

## Fonts

* Colombres, Adolfo (1986): Seres sobrenaturales de la cultura popular Argentina, Biblioteca de Cultura Popular. Buenos Aires: Ediciones del Sol.
* González Torres, Dionisio M. (1995): Folclore del Paraguay, Asunción, Paraguay.
* Quiroga, Horacio; Zamboni, Olga. A la deriva y otros cuentos (en castellà). Buenos Aires: Ediciones Colihue SRL, 1989, p. 199/204. ISBN 9505810814.

## Vegeu també

* Ka'a Póra

## Enllaços externs

* «Desapareció una nena y acusan al "Yasy Yateré"» (en castellà). TerritorioDigital.com, 2005.
# Bosc de Kampinos

El Bosc de Kampinos (en polonès, ‘’Puszcza Kampinoska’’) és una gran zona boscosa situada a l'oest de Varsòvia, a Polònia. Comprèn una gran part de l'antiga vall del Vístula, entre els rius Vistula i Bzura. Antigament, era un bosc enorme, que cobria 670 km² del centre del país, tot i que actualment la seva extensió és d'aproximadament 240 km².
Gran part de la superfície del bosc de Kampinos és actualment dins el Parc Nacional de Kampinos (Kampinoski Park Narodowy). El paisatge característic de la zona és una combinació de dunes sorrenques i de pantans i zones humides, amb una densa vegetació amb boscos de pi i avet.

## Vegeu també

* Convenció de Ramsar
# Devarda

Devarda, o aliatge de Devarda, és un aliatge compost per un (49-51%) de coure, Cu, un 44-46% d'alumini, Al, i un (4-6%) de zinc, Zn. És un agent reductor utilitzat en química analítica en la determinació de nitrats, NO₃$^–$, mitjançant la reducció d'aquests a amoni, NH₄$^+$, en condicions alcalines. Rep el nom del seu descobridor, el químic italià Arturo Devarda, que el sintetitzà a finals del segle xix quan posava a punt un mètode per analitzar el contingut de nitrats en el nitrat de sodi emprat com adob. Actualment el mètode de Devarda ha estat substituït per noves tècniques cromatogràfiques.

## Referències

* ↑ Devarda, A. «Ueber die direkte bestimmung des stickstoffs im salpeter». Chemiker Zeitung, 16, 1892, pàg. 1952.
* ↑ Devarda, A. «Eine neue methode zur bestimmung des stickstoffs im chilisalpeter». Analytical and Bioanalytical Chemistry, 33, 1, 1894, pàg. 113–114.
* ↑ Devarda, A.; J. Fields «Ueber stickstoffbestimmung». Analytical and Bioanalytical Chemistry, 38, 1, 1899, pàg. 55–57.
* ↑ Feigl, Fritz «Spot tests based on redox reactions with Devarda's alloy and Raney alloy». Analytical Chemistry, 33, 8, 1961, pàg. 1118–1121. DOI: 10.1021/ac60176a018.
* ↑ O'Deen, William A.; Lynn K. Porter «Devarda's alloy reduction of nitrate and tube diffusion of the reduced nitrogen for indophenol ammonium and nitrogen-15 determinations». Analytical Chemistry, 52, 7, 1980, pàg. 1164–1166. DOI: 10.1021/ac50057a044.
# Can Codolar (Llagostera)

Can Codolar de Llagostera és un conjunt format per un gran casal rural, una masoveria i diverses construccions annexes que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. El casal és de planta quadrada, coberta de dos vessants i parets portants. Hi ha una comunicació vertical molt clara a partir de l'escala que també es reflecteix exteriorment a la torre que destaca del conjunt. La façana principal presenta una composició típicament urbana amb balcons de ferro colat i mènsules sota la llosa de pedra. A la façana lateral hi ha una galeria amb obertures d'arcs semicirculars. El coronament de les façanes, de la torre i edificis annexos al voltant del pati es realitza amb balustrades acadèmiques de pedra artificial.

## Història

L'aspecte actual d'aquest conjunt és el resultat de les transformacions realitzades el 1854 per Jaume Codolar. D'aquesta manera es va conformar també el portal de barri, que consta el jardí davant la façana principal de la casa i deixa a fora la masoveria annexa. Aquestes reformes van lligades a l'enfortiment econòmic experimentat per l'aprofitament intensiu del suro.

## Vegeu també

* Llista de monuments de Llagostera

## Referències

* 1 2 «Can Codolar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 setembre 2014].
# Cantó de Valenton

El cantó de Valenton és un antic cantó francès del departament de Val-de-Marne, que estava situat al districte de Créteil. Comptava amb 2 municipis i el cap era Valenton.
Va desaparèixer al 2015 i el seu territori es va dividir entre el cantó de Choisy-le-Roi i el cantó de Villeneuve-Saint-Georges.

## Municipis

* Valenton
* Villeneuve-Saint-Georges (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1979-1998 | Maurice Lamy | PCF |
| 1998-2009 | Daniel Toussaint | PCF |
| 2009- | Marc Thiberville | PCF |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| - | - | - | - | 19.916 | 19.681 | 20.645 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||