OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# John Griffith Roberts

John Griffith Roberts (Abercynon, 11 de setembre de 1946 - 4 de gener de 2016) va ser un futbolista britànic que jugava en la demarcació de defensa.

## Selecció nacional

Va jugar un total de 22 partits amb la selecció de futbol de Gal·les. Va fer el seu debut el 15 de maig de 1971 en un partit del British Home Championship contra Escòcia. A més va disputar la fase de classificació per l'Eurocopa de 1972, classificació per a la Copa Mundial de Futbol de 1974 i la classificació per l'Eurocopa de 1976. El seu últim partit el va jugar el 6 de maig de 1975 contra Escòcia també en el British Home Championship.

## Clubs
### Com a futbolista

| Club | Any | Partits | Gols |
| Swansea Town AFC | 1964 - 1967 | 37 | 16 |
| Northampton Town FC | 1967 - 1969 | 62 | 11 |
| Arsenal FC | 1969 - 1972 | 59 | 4 |
| Birmingham City FC | 1972 - 1976 | 66 | 1 |
| Wrexham FC | 1976 - 1980 | 145 | 5 |
| Hull City AFC | 1980 - 1982 | 26 | 1 |
| Oswestry Town FC | 1982 - 1983 | | |

### Com a entrenador

| Club | País | Any |
| Oswestry Town FC | | 1982 - 1983 |

## Palmarès
### Campionats nacionals

| Títol | Club | País | Any |
| Copa de Gal·les | Swansea Town AFC | Gal·les | 1966 |
| First Division | Arsenal FC | Anglaterra | 1971 |
| FA Cup | Arsenal FC | Anglaterra | 1971 |
| Copa de Gal·les | Wrexham FC | Gal·les | 1978 |
| Football League One | Wrexham FC | Gal·les | 1978 |

### Campionats internacionals

| Títol | Club | País | Any |
| Copa de Fires | Arsenal FC | Anglaterra | 1970 |

## Referències

* ↑ «John Roberts: Former Wales & Arsenal defender dies aged 69» (en anglès). BBC, 04-01-2016. [Consulta: 5 gener 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador en footballdatabase
* Fitxa del jugador en national football teams (anglès)
# John Grenfell Maxwell

El general Sir John Grenfell Maxwell, GCB, KCMG, CVO, DSO, PC (Liverpool, 11 de juliol de 1859 - Newlands, 21 de febrer de 1929) va ser un oficial de l'Exèrcit britànic i governador colonial. Va servir durant la Guerra del Mahdí, al Sudan, la Segona Guerra Bòer i durant la Primera Guerra Mundial, tot i que és conegut principalment per haver ordenat l'execució dels líders de l'alçament de Pasqua, el 1916 a Irlanda. Es va retirar del servei el 1922.

## Biografia
### Joventut

Maxwell va néixer a Aigburth, Liverpool, l'11 de juliol de 1859, en una família d'origen escocès i protestant. Va assistir al Cheltenham College, i després va estudiar al Royal Military College de Sandhurst, des del 1878, essent assignat l'any següent al 42è d'infanteria (Royal Highlanders).

### Carrera militar
#### Egipte

El 1882 Maxwell va formar part del cos expedicionari de Garnet Wolseley a Egipte, on va ascendir fins al grau de capità i va servir amb la famosa Black Watch durant la Guerra angloegípcia. Per la seva acció a l'entrar a les fortaleses rebels de Tel-El-Kabir, va rebre la seva primera condecoració, la medalla i l'estrella de Khedive. Va ser esmentat als despatxos per primera vegada com a provost assistent i comandant de camp durant la seva campanya en el marc de l'expedició pel Nil de 1884 i 1885. Va desenvolupar un paper molt actiu amb les forces frontereres egípcies i va rebre l'Orde del Servei Distingit per l'enfrontament de Giniss, essent present també a la batalla de Bemazaih de 1888, on va ascendir a tinent coronel. Va participar en la batalla d'Omdurman, on va liderar la segona brigada. Personalment va liderar la marxa cap al palau del califa Abdullahi. El 1897 va ser nomenat governador de Núbia, i el 1898 va passar a ser el governador d'Omdurman.

## Referències

* ↑ Harvie, Christopher. A floating commonwealth: politics, culture, and technology on Britain's Atlantic coast, 1860–1930. Oxford University Press, 2008, p. 243. ISBN 978-0-19-822783-0.
* ↑ World War I: A – D., Volume 1. ABC-CLIO, 2005, p. 763. ISBN 978-1-85109-420-2.
* ↑ Watteville, H. de . «Maxwell, Sir John Grenfell (1859–1929)». Oxford Dictionary of National Biography, 2004. [Consulta: 6 setembre 2015].
* ↑ «Sir J. maxwell, soldier hero of britain, dead». New York Herald Tribune (1926–1962), 22-02-1929. [Consulta: 27 juny 2015].
* ↑ «General Sir John Maxwell». The Irish Times, 14-07-1926. [Consulta: 27 juny 2015].
# Jorge Antônio Putinatti

Jorge Antônio Putinatti, més conegut com a Jorginho Putinatti, (Marília, Brasil, 23 d'agost de 1959) és un exfutbolista brasiler. Va disputar 16 partits amb la selecció del Brasil.

## Referències

* ↑ National Football Teams
# José Ignacio San Martín

José Ignacio San Martín López (Sant Sebastià, 26 de juny del 1924 - Madrid, 6 de juny de 2004) va ser un militar espanyol, coronel d'Artilleria del Exèrcit de Terra, condemnat a 10 anys de presó per la seva participació en el cop d'estat del 23 de febrer de 1981 per un delicte de rebel·lió militar.

## Biografia

Llicenciat en Ciències Econòmiques per la Universitat Central de Madrid, diplomat d'Estat Major de l'Exèrcit i de la Armada, així com en Ciències Polítiques en París. Va ocupar diverses destinacions com a economista en els sindicats del franquisme. Va ser professor d'Estat Major i va manar el Grup d'Artilleria Autopropulsada ATP XII al Sàhara Espanyol. Durant el tardofranquisme i la presidència del Govern de l'almirall Luis Carrero Blanco, va ser director general de l'Organització Contrasubversiva Nacional (OCN) i del després reanomenat Servei Central de Documentació (SECED), serveis d'espionatge de la dictadura on va organitzar l'àrea de contrasubversión infiltrada en l'oposició a la dictadura. També va dirigir el Servei d'Informació de la Presidència del Govern (SIPG).
Quan Carlos Arias Navarro va ser nomenat president, va cessar en el SECED i, més tard, va ser nomenat director general de trànsit.
Al temps de produir-se el cop d'estat de febrer de 1981 era Cap d'Estat Major de la Divisió Cuirassada Brunete a la seva base d'El Goloso en Madrid i va ser qui va distribuir les unitats de la mateixa que van ocupar Radio Televisió Espanyola en la matinada del 23 al 24 de febrer de 1981 mentre en el Congrés dels Diputats els diputats i el govern romanien retinguts pel coronel Antonio Tejero. Va ser condemnat a 10 anys de presó i separació del servei pel Tribunal Suprem en la sentència definitiva del 22 d'abril de 1983, i fou posat en llibertat condicional el 27 de juny de 1986. Va ser autor del llibre Servicio especial, sobre la seva trajectòria en els serveis d'intel·ligència de Carrero Blanco.

## Referències

* ↑ Jose Ignacio San Martín, ex coronel condenado por el golpe del 23-F, El Mundo, 7 de juny de 2004, consultat el 24 de febrer de 2011.
* ↑ José Ignacio San Martín, coronel condenado por el 23-F, El País, 8 de juny de 2004, consultat el 24 de febrero de 2011.
* ↑ Golpistas de hojalata, El Periódico de Aragón, 23 de febrer de 2006, consultat el 24 de febrero de 2011.
* ↑ Paul Preston (2005); The Triumph of Democracy in Spain, Methuen and Co. Ltd., pág. 96
# Josep Torres Cardona

Josep Torres Cardona (Sant Antoni de Portmany, 18 d'octubre de 1948) és un polític eivissenc, diputat al parlament de les Illes Balears en la VIII legislatura.
És tècnic en empreses i activitats turístiques i ha treballat com a autònom en empreses familiars. Militant del Partit Popular d'Eivissa, fou regidor de l'ajuntament de Sant Antoni de Portmany a les eleccions municipals espanyoles de 1979 i 1983. De 2003 a 2001 és membre del Consell Insular d'Eivissa, de 2003 a 2007 conseller d'urbanisme i ordenació turística.
Fou elegit diputat per Eivissa a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 2011. De 2011 a 2015 ha estat president de la Comissió de Turisme al Parlament de les Illes Balears.

## Referències

* ↑ Currículum Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. al Web del Parlament Balear
* ↑ Nuevas caras en los sillones del Parlament, Diario de Mallorca, 23 de maig de 2011
* ↑ «Fitxa del Parlament Balear». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 26 agost 2015].
# Josep Torrents i Rossell

Josep Torrents i Rossell (Bellvei, 1899 - L'Havana, Cuba, 18 de setembre del 1943) va ser un pagès que, tot i defensar inicialment postulats anarcosindicalistes, finalment formà part del Comitè Central de Milícies Antifeixistes de Catalunya en representació de la Unió de Rabassaires el 1936 i milità al PSUC.
Milità de jove a la CNT. L'any 1918 era el representant de la Societat Agrícola de Bellvei a la Federació Comarcal de Valls i secretari de la Federació Comarcal del Baix Penedès adherida a la FNOA. L'any 1919, la FNOA s'adhereix a la CNT i amb ella ho fa Josep Torrents. Representant la Federació d'Agricultors del Vendrell i comarca, participà en el segon congrés confederal de la CNT a Madrid, el mes de desembre del 1919. Fugint de les urpes de la repressió del general Martínez Anido contra el sindicalistes, acabà exiliat a França. Fruit d'aquest exili deixarà la militància anarcosindicalista i defensarà els postulats de la CGT francesa.
L'any 1931 s'afilià al BOC i després a la Unió de Rabassaires, de la que en fou membre del Comitè Central. Després dels fets del sis d'octubre fou empresonat al vaixell "Manuel Arús" al port de Tarragona. El juliol del 1936 s'afilià al PSUC i va formar part del Comitè de Milícies Antifeixistes de Catalunya en representació de la Unió de Rabassaires. A partir del juliol del 1937 formà part del Comitè executiu del PSUC, essent-ne el responsable de la Secretaria Agrària. L'any 1939 s'exilià a França i després a Cuba, on morí.

## Referències

* Cartes de l'exili, Antoni Rovira i Virgili
# Josep Maria Artés i Tapiol

Josep Maria Artés i Tapiol (Barcelona, 1896-1989). Nom religiós del carmelità, escriptor i músic Lluís de Santa Maria.
Ordenat prevere el 1920, fou rector de diverses parròquies i mestre de capella de la catedral de Perpinyà i de la parròquia d'El Vendrell. Publicà alguns assaigs religiosos i musicològics, com el Novenari al Nen Jesús de Praga amb un nou meditacions inspirades en el sant Evangeli (1923) i l'Himno a la beata Teresita del Niño Jesús, amb text castellà i català (1923 i 1925). Fou precisament el primer traductor català de les obres de santa Teresa de Lisieux, amb una selecció de Cartes, consells i records i els seus cèlebres escrits autobiogràfics, apareguts dos anys després de la seva prematura mort, el 1881, amb títol d'Histoire d'une âme.

## Referències

* ↑ Santa Teresa de l'Infant Jesús. Història d'una ànima. Barcelona: Foment de Pietat Catalana, 1927.
* ↑ Santa Teresa de l'Infant Jesús. Cartes, consells i records. Barcelona: Foment de Pietat Catalana, 1930.
# Juan Ismael

Juan Ismael (la Oliva, 19 de desembre de 1907 - Las Palmas de Gran Canaria, 24 d'agost de 1981) fou un artista multidisciplinari espanyol, commemorat pel Centre d'Art Juan Ismael de Puerto del Rosario.
Juan Ismael va néixer a la Oliva (Fuerteventura), però la família es va traslladar a Tenerife quan encara era un nen. Va rebre formació artística a l'Escuelas de Artes y Oficios de Santa Cruz, fins als setze anys. Es va traslladar a treballar en un laboratori fotogràfic de Las Palmas als vint anys, després de la mort del seu pare. Aquí va ser on va adquirir la seva habilitat fotogràfica.
Als vint anys, va entrar en contacte amb l'escola Luján Pérez, un laboratori d'experimentació artística. Es va traslladar a la península Ibèrica i va estar vinculat amb la vida cultural de la dècada de 1930 i 40 a Madrid i Barcelona. Va assistir a classes de ceràmica i pintura. La seva primera exposició individual va ser al Teatro de Marte de La Palmas el 1928. Va morir d'una aturada cardíaca a Las Palmas el 1981.

## Referències

* ↑ «Centro de Arte Juan Ismael de Puerto del Rosario».
* 1 2 3 «Centro de Arte Juan Ismael de Puerto del Rosario».
# Juan Dolz del Castellar

Juan Dolz del Castellar (Castellar, Aragó, segle XV — † segle xvi) va ser un filòsof aragonès deixeble de Gaspar Lax. Es conegueren quan Gaspar Lax impartia classes d'Art en el Col·legi de Montaigu de París. El 1509, va finalitzar els seus estudis de llicenciatura i magisteri en Arts. Va impartir classes d'Arts al Collège de Lisieux de París, pels volts de 1509, i a Montalban (Carcí), pels volts de 1518. Va publicar un total de quatre tractats entre els anys 1510 i 1518, dels quals destaca Disceptationes (1512).

## Obres

* Syllogismi... (1511)
* Disceptationes (1512)
* Summulae logicales (tractat, 1513).

## Referències

* «Juan Dolz del Castellar». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* «Juan Dolz del Castellar Arxivat 2016-09-06 a Wayback Machine.». Gran Enciclopedia Aragonesa.
# Josep Ribera i Condomina

Josep Enric Ribera i Condomina (Faura, Camp de Morvedre, 2 d'octubre de 1966) és un professor i escriptor valencià.
És llicenciat en Filologia Catalana i Anglogermànica per la Universitat de València, i doctor en Filologia Catalana amb la tesi «La cohesió lèxica en les seqüències narratives», la qual va obtindre el premi Pompeu Fabra de Gramàtica de l'Institut d'Estudis Catalans l'any 2009. Exercix de professor de secundària en l'IES d'Almenara i com a professor associat al Departament de Filologia Catalana de la Universitat de València. En el seu vessant literari, ha publicat diversos poemaris i traduccions. Ha obtingut guardons com el VI Certamen de Poesia Vicent Andrés Estellés de l'Ajuntament de Burjassot en 2003 i el 15é Premi Bru i Vidal de Poesia dels Premis Literaris Ciutat de Sagunt en 2012.

## Obra

* Ribera, Josep. Alba lasciva. Amós Belinchón, 1994. ISBN 9788486796464.
* Ribera, Josep. Els espadats de Morris Jesup. Set i Mig, 2001. ISBN 9788495043856.
* Ribera, Josep. Plenamar. Alzira: Bromera, 2003. ISBN 9788476608258. Premi de poesia Vicent Andrés Estellés de l'Ajuntament de Burjassot.
* Ribera, Josep. La cohesió lèxica en seqüències narratives. València: Universitat de València, Servei de Publicacions, 2008, p. 1-737. ISBN 978-84-370-7285-2 [Consulta: 14 novembre 2014].
* Ribera, Josep. La cohesió lèxica en seqüències narratives. Alacant/Barcelona: Institut Interuniveristari de Filologia Valenciana/Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2012, p. 1-290. ISBN 978-84-9883-444-4. Arxivat 2014-11-29 a Wayback Machine.
* Ribera, Josep. Voràgine. Benicarló: Onada, 2013. ISBN 978-84-15221-79-1. Arxivat 2014-11-26 a Wayback Machine. Premi Bru i Vidal Ciutat de Sagunt de Poesia

## Referències

* ↑ Marquès Faura, Cristina «Josep Ribera: L'èxit de la comunicació depén de la construcció del text». Levante-EMV. Editorial Prensa Ibérica [València], 04-10-2009 [Consulta: 14 novembre 2014].
* ↑ Fitxa Arxivat 2014-02-22 a Wayback Machine. de Josep Ribera i Condomina a l'Institut Interuniversitari de Filologia Valenciana
* ↑ Rosa, Júlia «Confessions d'un escriptor: Josep Ribera». morvedre.info, 12-01-2014. Arxivat de l'original el 29 de novembre 2014 [Consulta: 14 novembre 2014].
* ↑ Bromera.com «Josep Ribera guanya el Vicent Andrés Estellés de Poesia 2003». , 11-12-2003 [Consulta: 14 novembre 2014]. Arxivat 29 de novembre 2014 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-11-29. [Consulta: 14 novembre 2014].
* ↑ Ajuntament de Sagunt. «Historial dels premis literaris». aytosagunto.es. Arxivat de l'original el 2014-11-29. [Consulta: 21 novembre 2014].
# Kapisillit

Kapisillit és un assentament situat al municipi de Sermersooq, al sud-oest de Groenlàndia. El 2016 tenia una població 86 habitants. Kapisillit significa el salmó en groenlandès. El nom es refereix a la creença que l'únic lloc de fresa per al salmó a Groenlàndia és un riu prop de l'assentament.

## Geografia

Kapisillit es troba a 75 km al nord-est de Nuuk, a prop del cap del Kapisillit Kangerluaq, un dels fiords tributaris del fiord de 160 km de llargada Nuup Kangerlua, el fiord més llarg de la costa de Groenlàndia del mar de Labrador, i una dels més llargs de la zona habitada del país.

## Economia

La majoria dels habitants viuen de la caça, la pesca i el turisme. El poble té la seva pròpia escola, església i botiga de queviures.

### Transport

L'accés a Kapisillit es realitza en vaixell, encara que de vegades es fa servir l'helicòpter. No hi ha cap carretera que dugui a Kapisillit, tot i que hi ha plans de construir-ne una des de Nuuk.

## Població

La població de Kapisillit ha disminuït gairebé un terç en comparació amb la de l'any 2000, davallant notablement des d'aleshores.

## Referències

* ↑ O'Carroll, Etain. Greenland and the Arctic. Lonely Planet, 2005, p. 94. ISBN 1-74059-095-3.
* ↑ «Settlements». Nuuk Tourism. Arxivat de l'original el 28 de setembre 2007. [Consulta: 12 juliol 2010].
* ↑ «TIL OPPLYSNING». Norwegian University of Science and Technology. Arxivat de l'original el 2011-06-15. [Consulta: 12 juny 2010].
* ↑ Kapisillit-vej skal booste turismen (danès)
* 1 2 Statistics Greenland Arxivat 2011-08-12 a Wayback Machine.
# Kapisa

«Kapisa» té aquests significats:
* Regne de Kapisa governat pels Kabulxàhides.
** La ciutat de Kapisa, actualment anomenada Bagram
* Província de Kapisa, a l'Afganistan
# Karen Tanaka

Karen Tanaka (1961) és una compositora i pianista que ha escrit extensament tant música instrumental com per a mitjans electrònics. La seva estima per la naturalesa i la seva preocupació pel medi ambient han influït bona part de la seva obra.
Nascuda a Tòquio, Japó, Tanaka va començar la seva educació musical amb classes de piano quan tenia quatre anys, seguides de classes de composició formal des dels deu anys. Va estudiar composició amb Akira Miyoshi i piano amb Nobuko Amada a l'Escola de Música Toho Gakuen. El 1986 es va mudar a París per continuar amb el treball compositiu amb Tristan Murail i com a interna a l'IRCAM. L'any següent va guanyar el Premi Gaudeamus a la Setmana Internacional de la Música d'Àmsterdam. Els anys 1990 i 1991 va estudiar amb Luciano Berio a Florència, amb el finançament de la Fundació Nadia Boulanger i amb una beca del govern japonès.
L'obra de Tanaka ha estat interpretada per orquestres de tot el món incloent l'Orquestra Simfònica de la BBC, l'Orquestra Filharmònica de Los Angeles, l'Orquestra Simfònica NHK i l'Orquestra Filharmònica de Radio France. Les companyies de dansa sovint utilitzen la seva música, com per exemple el Nederlands Dans Theater el 2008. Tanaka ha estat co-directora artística del Festival de Música Yatsugatake Kogen, prèviament dirigit pel compositor Toru Takemitsu. Actualment resideix a Santa Barbara, Califòrnia: ha estat profesora de composició a la Universitat de Califòrnia i a la Universitat de Michigan.

## Referències

* ↑ «https://web.archive.org/web/20100223210344/http://artofthestates.org/cgi-bin/piece.pl?pid=382». Arxivat de l'original el 23 de febrer 2010. [Consulta: 5 febrer 2020].
* ↑ «http://www.musicsalesclassical.com/composer/short-bio/karen-tanaka». Arxivat de l'original el 5 de febrer 2020. [Consulta: 5 febrer 2020].
# Khassonke

La llengua Kassonke (o Khassonké) també Xaasongaxango (Xasonga), anomenat igualment Maninka (Malinke) occidental, és una llengua manding parlada pels khassonkés de l'oest de Mali i els malinkes de Senegal oriental. El khassonke és un llengua nacional a Mali. Els maninka occidental i orientals s'entenen en un 90% però en canvi la llengua manding o mandinka (Malinke) del sud del Senegal és més diferent i és un llenguatge nacional al Senegal.
# Koto (Rússia)

Koto - Кото (rus) - és un poble (un possiólok) al krai de Khabàrovsk, a Rússia, que el 2012 tenia 74 habitants. Pertany al districte rural de Vàninski.

## Referències

* ↑ Оценка численности постоянного населения Хабаровского края на начало 2011 года по муниципальным образованиям Arxivat 2012-04-26 a Wayback Machine.
# Kotlik

Kotlik és una població dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2007 tenia 641 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Kotlik tenia 591 habitants, 117 habitatges, i 102 famílies La densitat de població era de 59,7 habitants/km².
Dels 117 habitatges en un 70,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65% hi vivien parelles casades, en un 11,1% dones solteres, i en un 12,8% no eren unitats familiars. En el 10,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 5,05 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 5,48.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 48,2% tenia menys de 18 anys, un 11,2% entre 18 i 24, un 24,9% entre 25 i 44, un 12% de 45 a 60 i un 3,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 18 anys. Per cada 100 dones hi havia 114,1 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 109,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 37.750 $ i la renda mediana per família de 37.969 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.583 $ mentre que les dones 16.875 $. La renda per capita de la població era de 7.707 $. Aproximadament el 18,4% de les famílies i el 21,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Kotlik». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 16 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Kotlik». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 16 juliol 2010].
# Kita (Sapporo)

Kita o Kita-Ku (北区) és un districte de la ciutat de Sapporo. És tracta del districte més poblat de la ciutat. El nom del districte vol dir literalment "Nord", fent referència a la seua ubicació al respecte de la ciutat.

## Geografia

El districte de Kita està situat en la zona nord de Sapporo. La part meridional del districte és la més urbanitzada i és, en resum, una continuació del veí districte de Chūō, el districte principal de Sapporo. El riu Ishikari passa i limita la part septentrional del districte de Kita.
Kita-Ku és conegut per ser un dels llocs més freds i amb forts vents de Sapporo, i en hivern es poden apreciar les fortes neus des del tren.

### Barris
## Política

L'Ajuntament de Sapporo té una branca a tots els districtes, i entre d'ells, el de Kita-ku. Si bé, aquesta branca municipal i l'estatus polític i administratiu del districte no es pot comparar al dels 23 districtes especials de Tòquio.
Aquesta branca de l'ajuntament de Sapporo presta als veïns del districte de Kita els mateixos serveis que el propi ajuntament, però sense la necessitat de desplaçar-se fins al centre (la seu central de l'ajuntament es troba al districte de Chūō.
A les eleccions municipals de 2019 els habitants del districte de Kita van triar els següents representants a la cambra municipal de Sapporo:
| Partit | Partit | Regidors |
| Partit Liberal Democràtic | PLD | 4 / 10 |
| Partit Democràtic Constitucional | PDC | 3 / 10 |
| Kōmeitō | KMT | 1 / 10 |
| Citizen's Network of Hokkaido | Net | 1 / 10 |
| Partit Comunista del Japó | PCJ | 1 / 10 |
| Escons vacants | | 0 / 10 |

## Referències

* ↑ 日本放送協会. «札幌市議選 北区 | 統一地方選挙 2019 | NHK選挙WEB» (en japonès). [Consulta: 18 gener 2021].