OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pilabó

Pilabó era un antic pueblo Piro situat al lloc de l'actual ciutat de Socorro (Nou Mèxic). En 1598 als exploradors espanyols que sorgiren d'un inhòspit desert els va donar menjar i aigua la gent del pueblo Teypana. Els espanyols rebatejaren aquell poble "Socorro". Eventualment el mateix Pilabó prendria el nom de "Socorro" en lloc de Teypana.

## Referències

* ↑ Marshal, Michael P. & Walt, Henry J., Rio Abajo: Prehistory and History of a Rio Grande Province (Santa Fe: New Mexico Historical Preservation Program, 1984), p 248.
# Platja d'en Ballesta

La platja d'en Ballesta, o platja de s'Alqueria Petita, és una platja del municipi de Cadaqués (Alt Empordà) situada a la petita badia de Racó des Moro, on també hi ha la platja de s'Alqueria Gran, al nord de la localitat de Portlligat, en una zona mínimament urbanitzada, a 2 km del centre de Cadaqués. Orientada a l'est sud-est, té una longitud de 30 m i una amplada mitjana de 7 m, formada per sorra gruixuda i còdols. Resguardada i solitària, normalment presenta aigües tranquil·les, fins i tot quan bufa la tramuntana.
El nom de la platja fa referència al cognom del que fou rector local i propietari d'una vinya propera.

## Referències

* ↑ «Fitxes Cadaqués». Direcció General del Territori i Urbanisme. Generalitat de Catalunya.
* ↑ «S'Alqueria Petita». Catalunya.com.
* ↑ «Platja de S'Alqueria petita». Visita Costa Brava.
* 1 2 Crestas, Pako. Les platges de la Costa Brava. De Cadaqués al Port de la Selva. Valls: Cossetània, maig 2016, p. 61. ISBN 978-84-9034-407-1.
# Pierrefitte

«Pierrefitte» té aquests significats:
* Pierrefitte (Corresa), municipi al departament de la Corresa (regió de Nova Aquitània, França)
* Pierrefitte (Creuse), localitat i comuna de França, departament de la Cruesa (Nova Aquitània)
* Pierrefitte (Deux-Sèvres), municipi al departament de Deux-Sèvres (Nova Aquitània)
* Pierrefitte (Vosges), municipi al departament dels Vosges (regió de Gran Est, França)
* Pierrefitte-sur-Aire, municipi al departament del Mosa (Gran Est)
* Pierrefitte-en-Auge, municipi al departament de Calvados (regió de Normandia, França)
* Pierrefitte-en-Beauvaisis, municipi al departament de l'Oise (regió dels Alts de França, França)
* Pierrefitte-en-Cinglais, municipi (al departament de Calvados (regió de Normandia, França)
* Pierrefitte-ès-Bois, municipi al departament del Loiret
* Pierrefitte-sur-Loire, municipi al departament de l'Alier (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
* Pierrefitte-Nestalas, municipi francès del departament dels Alts Pirineus (regió d'Occitània, França)
* Pierrefitte-sur-Sauldre, municipi al departament del Loir i Cher
* Pierrefitte-sur-Seine, municipi al departament de Sena Saint-Denis (regió de l'Illa de França, França)
* Cantó de Pierrefitte-sur-Aire, cantó francès al districte de Commercy del departament del Mosa (França)
* Cantó de Pierrefitte-sur-Seine, cantó al districte de Saint-Denis del departament de Sena Saint-Denis (França)
# Plozévet

Plozévet (en bretó Plozeved) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Finisterre. L'any 2006 tenia 2.900 habitants. El 23 de novembre de 2007 el consell municipal va aprovar la carta Ya d'ar brezhoneg. A l'inici del curs 2007 el 9,6% dels alumnes del municipi eren matriculats a la primària bilingüe.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 3.675 | 3.541 | 3.249 | 3.102 | 2.838 | 2.748 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Pierre Plouzennec | |

## Referències

* ↑ (francès) Ofis ar Brezhoneg: Enseignement bilingue
# Platja de Sant Simó

La platja de Sant Simó és una platja de la costa del Maresme, situada en un entorn agrícola i minoritàriament urbà, al municipi de Mataró (Maresme). Limita al sud-oest amb la riera de Sant Simó, que li dona nom i que la separa de la platja del Callao, i pel seu extrem nord-est, està oberta a una zona d'escullera fins al límit municipal de Sant Andreu de Llavaneres. Orientada al sud-sud-est, té una longitud de 884 metres i una amplada mitjana de 23 metres, formada per sorra molt gruixuda i un pendent d'entrada a l'aigua molt fort. Disposa de servei de socorrisme i de Creu Roja, torre de vigilància, dutxes, quiosquets, instal·lacions esportives i sanitaris. Una part de la platja és nudista.
L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control setmanal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent.

## Referències

* 1 2 3 «Platja de Sant Simó». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «Sant Simó». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «Platja de Sant Simó». Ajuntament de Mataró.
# Platja de Sant Salvador

La platja de Sant Salvador és una platja urbana situada al Barri Marítim de Sant Salvador, del municipi del Vendrell (Baix Penedès). Limita a ponent amb la platja de Coma-ruga, a l'alçada de la plaça del Pessebre. i a llevant amb el terme municipal de Calafell, tot i que el tram de platja des de la desembocadura de la riera de la Bisbal, fins al límit de terme, rep el nom de platja de les Madrigueres, Orientada al sud-sud-est, té una longitud de 2.668 metres i una amplada mitjana de 81 metres, formada per sorra fina i un pendent d'entrada a l'aigua suau. Disposa de dutxes, punts de socorrisme i primers auxilis i serveis de lloguer de gandules, para-sols i patins aquàtics. A més, té un passeig marítim per a vianants, on hi ha el Museu Pau Casals.
La platja està guardonada amb la Bandera Blava, que reconeix internacionalment la qualitat de l'aigua i serveis. L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control setmanal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent.

## Referències

* ↑ «Sant Salvador». Ajuntament del Vendrell.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* 1 2 «Sant Salvador». Agència Catalana de Turisme.
* 1 2 «Platja de Sant Salvador». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «95 platges i 23 ports, guardonats amb la Bandera Blava 2024». Generalitat de Catalunya, 07-05-2024.
# Plutarc (desambiguació)

Plutarc és el nom dels següents personatges:
* Plutarc de Queronea (c. 46 - m. 125), polític, filòsof, biògraf, historiador i assagista grec.
* Plutarc d'Atenes, filòsof grec fundador de l'escola neoplatònica d'Atenes.
* Plutarc d'Erètria, tirà d'Erètria a l'illa d'Eubea.
* Plutarc el Jove, fill de Plutarc de Queronea.
* Plutarc, bisbe de Bizanci, (89-105)
# Pia Camil

Pia Camil (Ciutat de Mèxic, 1980) és una artista mexicana. La seva obra comprèn escultura, instal·lació, performance i art tèxtil, entre altres expressions. El seu estil evoca el paisatge urbà de la Ciutat de Mèxic, el modernisme, així com la publicitat urbana i els aparadors i una crítica oberta al consumisme. Les seves obres integren la participació de les persones en la mateixa, com el cas de A pot por latch, on a més d'evocar-se les estructures de comerç ambulant, les persones que visiten l'exposició poden intervenir la peça vestint part de la mateixa. Va estudiar en la Rhode Island School of Design i en la Slade School of Fine Art de Londres.

## Exposicions individuals

* Slats, Skins & Shopfittings”, Blum & Poe, Nova York (2016)
* "A Pot for a Latch", New Museum, Nova York (2016)
* "Skins", Contemporary Arts Center, Cincinnati (2015)
* "The Little Dog Laughed", Blum & Poe, Los Ángeles (2014)
* "Espectacular Telón", Sultana Gallery, París (2013)
* "Cuadrado Negro", Centro-Museo Vasco de Arte Contemporáneo, Vitoria-Gasteiz. (2013)
* "El Resplandor", Galería OMR, Ciudad de México (2009).

## Referències

* 1 2 «Bio - Pia Camil». [Consulta: 22 octubre 2016].
* 1 2 «Phaidon's Frieze NY interviews – Pia Camil | Art | Agenda | Phaidon». [Consulta: 22 octubre 2016].
* ↑ Gallery, Saatchi. «Pia Camil - Artist's Profile - The Saatchi Gallery». [Consulta: 22 octubre 2016].
* ↑ «El consumo hecho un arte en la obra de Pía Camil». , 19-07-2016 [Consulta: 22 octubre 2016].
# Pia Colombo

Pia Colombo, nascuda Eliane Marie Amélie Pia Colombo (Homblières (Aisne), 6 de juliol de 1934 - Créteil, 16 d'abril de 1986) va ser una cantant francesa, d'origen francoitalià. També va ser actriu de cinema i de teatre.

## Enllaços externs

* Discografia de Pia Colombo a Encyclopedisque
# Pi roig americà

El pi roig americà (Pinus resinosa) és una espècie de conífera de la família Pinaceae nadiua l'Amèrica del Nord. Es troba des de Terranova a Manitoba, i pel sud fins Pennsilvània, amb una distribució disjunta als Apalatxes a Virgínia i Virgínia occidental uns pocs arriben a Nova Jersey i Illinois centre.
Aquest pi arriba a fer de 20 a 35 m d'alt, excepcionalment fins a 43 m. El seu nom en anglès és per la seva escorça rogenca. Les fulles són en grups de 2. Les seves pinyes són simètriques i ovoides de 4 a 6 cm de llargada. És intolerant a l'ombra però creix bé en llocs ventosos i sòls ben drenats. pot arribar a viure 500 anys. La seva fusta és valuosa i també es fa servir en jardineria. És l'arbre oficial de Minnesota.

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 31 maig 2023].
* ↑ Moore, Gerry; Kershner, Bruce; Tufts, Craig; Mathews, Daniel; Nelson, Gil; Spellenberg, Richard; Thieret, John W.; Purinton, Terry; Block, Andrew. National Wildlife Federation Field Guide to Trees of North America. Nova York: Sterling Publishing, 9 maig 2008, p. 66. ISBN 978-1-4027-3875-3.
* ↑ Red Pine Norway Pine Arxivat 2014-04-07 a Wayback Machine. - Minnesota Department of Natural Resources
* ↑ «Gymnosperm Database: Pinus resinosa (red pine)». [Consulta: 5 febrer 2012].
* ↑ http://www.ldeo.columbia.edu/~adk/oldlisteast/#spp
* ↑ Red Pine Arxivat 2015-08-01 a Wayback Machine., Minnesota Secretary of State
* Conifer Specialist Group (1998). Pinus resinosa. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 12 maig 2006 (en anglès).

## Enllaços externs

* Gymnosperm Database: Pinus resinosa
* Flora of North America: Pinus resinosa
* Interactive Distribution Map of Red Pine Arxivat 2017-02-25 a Wayback Machine.
# Polieucte de Melitene

Polieucte de Melitene (mort el 10 de gener de 259) va ésser un soldat romà, mort màrtir a Melitene (Armènia) i venerat com a sant per diverses confessions cristianes.

## Biografia

Polieucte era un oficial de l'exèrcit romà a Armènia. Commogut pel zel del seu amic cristià Nearc, va convertir-se al cristianisme. Deci, prefecte de l'emperador Valerià I havia decretat que els ciutadans fessin sacrificis als déus romans i Polieucte s'hi negà. A més, va atacar una processó pagana, fent caure els ídols a terra i trencant-los.
Detingut, fou torturat, malgrat la intercessió de la seva esposa Paulina, els seus fills i el seu sogre Fèlix, de gran prestigi a la ciutat. En no voler abjurar de la seva fe, fou decapitat.

## Veneració

Fou sebollit a Melitene i, amb el temps, una església s'aixecà sobre la tomba. Al 524-527, Anicia Juliana li dedicà l'església de Sant Polieucte a Constantinoble, avui desapareguda i que abans de Justinià era la més gran de la ciutat.
Se celebra el 13 de febrer en occident, i el 9 de gener en orient. El calendari armeni el celebrava el 7 de gener.

## Aparició en obres de creació

La seva història és la base temàtica de la tragèdia Polyeucte de Pierre Corneille (1642). A partir d'aquesta, s'originaren diverses obres de teatre musical:
* el ballet Polyeucte de Marc-Antoine Charpentier (1679),
* l'òpera Poliuto de Gaetano Donizetti (1838), adaptada al francès per Eugène Scribe amb el títol Les martyrs per a l'estrena a París, el 1840; en italià s'estrenà el 1848,
* l'òpera Polyeucte de Charles Gounod (1878), amb el llibretista Jules Barbier,
* l'obertura simfònica de Paul Dukas Polyeucte (1892).

## Referències

* ↑ Cameron, Averil; Ward-Perkins, Bryan; Whitby, Michael. Late Antiquity: Empire and Successors, AD 425-600. Cambridge University Press, 2000. ISBN 978-0-521-32591-2.

## Enllaços externs

* Saints of February 13: Saint Polyeuctus Arxivat 2008-02-11 a Wayback Machine.
* Catholic Online: "Saint Polyeuctus"
* Martyr Polyeuctus of Melitene, in Armenia
# Pobles del Japó

* Divisions administratives del Japó
* Nivel regional
* Regions (地方 chihō)
* Nivell prefectural
* Prefectures (都道府県 todōfuken)
* Nivell subprefectural
* Subprefectures (支庁 shichō)
* Ciutats designades (政令指定都市 seirei-shitei-toshi)
* Districtes (郡 gun)
* Nivell municipal
* Ciutats nucli (中核市 chūkaku-shi)
* Ciutats especials (特例市 tokurei-shi)
* Ciutats (市 shi)
* Barris especials (特別区 tokubetsu-ku)
* Viles (町 chō / machi)
* Pobles (村 son / mura)
* Nivell submunicipal
* Districtes urbans (区 ku)
* Barris (町丁 chōchō)
Un poble (村 mura o son) és un unitat administrativa local en el Japó. És un cos local que geogràficament està contingut en les prefectures. Són més grans que els assentaments humans reals. Això és degut al fet que els districtes estan absolutament dividits en viles, ciutats i pobles sense superposar-se ni deixar cap regió sense cobrir per alguna d'aquestes entitats.

## Prefectures sense pobles

(Al dia del 16 de gener del 2005)
* Hyogo.
* Hiroshima.
* Kagawa.
* Shiga (la vila de Kutsuki es va ajuntar amb diverses altres viles per formar la nova ciutat de Takashima l'1 de gener del 2005).
* Ehime

## Prefectures amb només un poble

(Al dia del 6 de gener del 2005)
* Kanagawa (Kiyokawa, Districte Aiko)
* Kyoto (Minamiyamashiro, Districte Soraku)
* Ōsaka (Chihayaakasaka, Districte Minamikawachi)
* Tottori (Hiezu, Districte Saihaku)
* Nagasaki (Oshima, Districte Kitamatsura)

## Vegeu també

* Municipis del Japó
* Ciutats del Japó
# Pimoa rupicola

Pimoa rupicola és una espècie de les aranyes de la família dels pimòids (Pimoidae). Fou descrita per primera vegada l'any 1884 per Eugène Simon.

## Distribució i hàbitat

Es troba a França i Itàlia. Aquesta espècie viu a França a Var i als Alps Marítims, a Itàlia en el Piemont, la Ligúria, la Toscana, el Lazio i a San Marino, en els Alps Marítims i els Apenins.
Pimoa rupicola és una espècie troglòfila, abundant en hàbitats subterranis i ocasionalment enregistrat en hàbitats de superfície com en munts de fulles, roques humides cobertes de molses i tarteres de muntanya. L'espècie ocorre preferentially en les àrees van caracteritzar per un clima mediterrani.

## Descripció

El mascle descrit per Hormiga el 1994 feia 5,2 mm i la femella 7 mm.

## Referències

* ↑ (anglès) World Spider Catalog: Pimoa rupicola Simon, 1884 en la família Pimoidae +base de dades. Accés el 3 de gener de 2019.
* ↑ Simon, E. (1884a). Les arachnides de France. Tome cinquième, deuxième et troisième partie. Roret, Paris, 180-885.
* ↑ «Pimoa rupicola - araneae». Arxivat de l'original el 2015-12-24. [Consulta: 6 novembre 2015].
* ↑ Hormiga, G. «A revision and cladistic analysis of the spider family Pimoidae (Araneoidea: Araneae)» (PDF). Smithsonian Contributions to Zoology, 549, 1994, pàg. 1–104. DOI: 10.5479/si.00810282.549.
* ↑ Mammola, Hormiga, Arnedo & Isaia, 2016 : Unexpected diversity in the relictual European spiders of the genus Pimoa (Araneae : Pimoidae). Invertebrate Systematics, vol.30, n.6, p.566-587.
* 1 2 Hormiga, 1994 : A revision and cladistic analysis of the spider family Pimoidae (Araneoidea: Araneae). Smithsonian Contributions to Zoology, n.549, p.1-104 (text íntegre).
* ↑ Mammola, Stefano; Isaia, Marco; Arnedo, Miquel A. «Alpine endemic spiders shed light on the origin and evolution of subterranean species». PeerJ, 3, pàg. e1384. DOI: 10.7717/peerj.1384. PMC: 4699788. PMID: 26734503.
# Pimpladevi

Pimpladevi fou un estat tributari protegit del districte de Khandesh, a la presidència de Bombai, en el grup anomenat Estats Dangs. Tenia una població de 100 habitants, amb uns ingressos estimats d'11 lliures. El sobirà vers el 1880 era Kajlia Dudkiya, un bhil d'uns 65 anys amb residència a Pimpladevi. La successió seguia el principi de primogenitura

## Referències

Gaseta del districte
# Pista de Fusta (els Masos de Baiarri)

La Pista de Fusta és una antiga pista del terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, a l'antic terme de Claverol), en territori de l'enclavament dels Masos de Baiarri.
Està situada a l'extrem nord del terme municipal i de l'enclavament dels Masos de Baiarri, a l'esquerra del barranc de l'Infern, a llevant de la Font Bordonera, ja en el Pallars Sobirà. És una pista d'extracció de fusta del bosc de Baiarri, i tant la pista com els seus accessos estan actualment molt perduts, ja que només són practicats per caçadors i boscaters.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer tres passos d'aproximació
# Plaça Verge Maria

La plaça Verge Maria, coneguda popularment com la plaça del Peix, és una plaça de Blanes situada al centre de la vila. Forma part del seu nucli antic. Fins al 1969, les dones hi compraven el peix i el marisc fresc pescat a la costa per les embarcacions de la confraria de pescadors local. Hi ha unes pedres en posició horitzontal que servien per exposar-lo i així poder-lo vendre.
A un costat de la plaça hi ha una arcada que és l'única resta que es conserva de les antigues muralles i era una de les quatre portes d'entrada que tenia la vil·la. La portalada que dona accés a la plaça per la muralla és considerada un bé cultural d'interès local. A l'altre costat de la plaça hi ha el carrer del Raval, que se li va dir així, ja que la paraula raval vol dir "fora muralles".

## Referències

* 1 2 Masó i Casadevall, Gemma. «Blanes estrena un documental per recuperar els vincles amb la pesca». Ràdio Marina, 07-09-2023. [Consulta: 21 setembre 2023].
* ↑ «Comença el cicle «Docus a la Fresca» a Blanes». Diari de Girona, 13-08-2015. [Consulta: 21 setembre 2023].
* ↑ «Blanes reivindica les seves arrels gastronòmiques marineres amb el receptari ‘La Cuina del Peix de Blanes’». Ajuntament de Blanes, 04-08-2023. [Consulta: 21 setembre 2023].
* ↑ «Blanes presenta 'La Cuina del Peix de Blanes', un receptari per reivindicar les seves arrels gastronòmiques marineres». TV LaSelva, 04-08-2023. [Consulta: 21 setembre 2023].
* ↑ Trillas, Joan. «Màxima protecció per a la ciutat romana de Blanes». El Punt Avui, 03-05-2022. [Consulta: 21 setembre 2023].
# Plaça Santa Clara (Castelló)

La Plaça Santa Clara és una plaça cèntrica de Castelló de la Plana.
En aquesta plaça hi va haver al segle xiii un hospital per a pobres. El segle xvi s'hi va construir un convent de monges d'hàbit de Santa Clara, el 1916 l'edifici va passar a ser un Institut de Segon Ensenyament i finalment va ser enderrocat el 1936 a l'inici de la guerra civil perquè estava en ruïnes.
Durant la Guerra Civil espanyola, es van construir refugis a la plaça per a protegir-se de les bombes, així que els habitants la cridaven la placeta dels refugis. Més tard es va remodelar amb petits jardins i zones de jocs i el 1949 l'Ajuntament de Castelló de la Plana la va nomenar oficialment Plaça Santa Clara.
Des de 1985, la plaça està presidida per l'escultura Homenatge a Castelló de l'escultor Vicent Llorens Poy, que recorda la història de la ciutat a través de 62 figures.

## Referències

* 1 2 Concha, Climent Ramos. Plaza de Santa Clara “Cor viu de la ciutat”. Castelló de la Plana: Ajuntament de Castelló de la Plana, 2008. ISBN 9788496983137.
* ↑ Castelló, Ajuntament de. «AJUNTAMENT DE CASTELLÓ». Arxivat de l'original el 2012-07-12. [Consulta: 23 maig 2020].
# Pont de Castellciutat

El Pont de Castellciutat és un pont situat entre la Seu d'Urgell i Castellciutat a l'Alt Urgell, inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El Pont de Castellciutat, actualment tot nou al mateix lloc de l'antic, està format per un petit arc per on hi passa la carretera de dos carrils (1 per sentit) i 2 arcades planes molt altes, sobre el riu Valira. Es baixa de Castellciutat per un caminet, tot seguit es travessa per un pont de pedra i en 8 minuts trobem un bonic passeig a l'arribar a la ciutat de la Seu d'Urgell.

## Referències

* ↑ «Pont de Castellciutat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 octubre 2018].
# Portada/article desembre 6
## Políedre

Un políedre (del grec πολύεδρον (πολύς, polys = "molts" i ἔδρον, édron = "cara") és un cos geomètric la superfície del qual es compon d'una quantitat finita de polígons plans. Els seus elements notables són la cara o faceta que és la porció de pla que limita el cos, l'aresta on es troben dues cares, i el vèrtex on es troben tres o més arestes. Encara que sempre s'ha concebut el políedre com un cos de tres dimensions, també hi ha semblants topològics en qualsevol dimensió; per exemple, el polígon és el semblant topològic de dues dimensions del políedre. Totes aquestes formes són conegudes com a polítops.
# Problema del polissó

En l'anàlisi econòmica i política, el problema del polissó (en anglès s'usa el terme free-rider) és una situació en la qual hi ha individus que opten per no contribuir a la producció o sosteniment d'un bé o servei perquè tant si col·laboren com si no, no se'ls podrà excloure del consum. S'anomenen polissons els individus que es comporten d'aquesta manera.
Com que la noció de justícia és sempre subjectiva, l'existència de polissons només es considera un problema econòmic quan porta a la no producció o sub-producció de béns públics (això suposa una situació ineficient de Pareto) o a un ús excessiu dels béns o recursos comunals.
Un exemple típic de problema del polissó és la defensa nacional: cap persona pot ser exclosa de ser defensada. Per tant, un individu polissó té incentius a no pagar per aquest servei, ja que tot i no pagar-lo estarà tan protegit com la resta de ciutadans (que sí que han pagat aquest servei). Per evitar això, és freqüent que els governs financin la defensa nacional mitjançant impostos en comptes de, per exemple, donacions voluntàries.
En termes generals, el problema és especialment important en el cas de béns l'accés als quals no pot ser exclòs.

## Referències

* ↑ «CiT, Terminologia de Ciències i Tecnologia». Instituts d'Estudis Catalans. [Consulta: 20 abril 2020].
* ↑ «Neoloteca». TERMCAT. [Consulta: 20 abril 2020].

## Vegeu també

* Bé públic
* Vot amb els peus
# Portada/article novembre 24
## La riquesa de les nacions

Indagació sobre la naturalesa i les causes de la riquesa de les nacions (en anglès, An Inquiry into the Nature and Causes of the Wealth of Nations) o, senzillament La riquesa de les nacions, és l'obra més cèlebre d'Adam Smith. Publicada el 1776, és el primer llibre modern d'economia. L'autor hi exposa la seva anàlisi sobre l'origen de la recent prosperitat de determinats països, com Anglaterra o els Països Baixos. Hi desenvolupa teories econòmiques sobre la divisió del treball, el mercat, la moneda, la naturalesa de la riquesa, el « preu de les mercaderies mesurat en treball », els salaris, els beneficis i l'acumulació de capital. Hi examina diferents sistemes d'economia política, en particular el mercantilisme i la fisiocràcia. Hi desenvolupa també la idea d'un ordre natural, el «sistema de llibertat natural», com a resultat de l'interès individual cap a l'interès general en la solució del joc de la lliure empresa, de la lliure concurrència i del lliure comerç.
# Portada/article novembre 29
## Futbol Club Barcelona

El Futbol Club Barcelona, popularment conegut com a Barça, és una entitat esportiva de Barcelona (Catalunya) fundada el 29 de novembre de 1899 per un grup de joves futbolistes suïssos, britànics i catalans encapçalats per Hans Gamper. A diferència de la majoria de clubs esportius professionals a tot el món, el Barça no és una societat anònima, és a dir, que la propietat del club recau en els seus 176.000 socis, fet que el converteix en el segon club de futbol amb més socis del món, després del Benfica i seguit pel Bayern de Múnic. Segons el rànquing històric de la IFFHS (Federació Internacional d'Història i Estadística del Futbol), és el millor club del món des de 1991, data en què aquest organisme començà a recollir estadístiques.