OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Pere, Santa Caterina i la Ribera

Sant Pere, Santa Caterina i la Ribera és un barri administratiu del districte de Ciutat Vella de Barcelona, que l'any 2017 tenia 22.296 habitants. Es troba dins del perímetre de l'antiga muralla medieval i moderna de Barcelona i limita al nord amb el passeig de Lluís Companys i el Parc de la Ciutadella, al sud amb la Via Laietana, a llevant amb el barri de la Barceloneta i a ponent amb l'Eixample de Barcelona. O sigui, limita amb la Barceloneta, el Gòtic, la Dreta de l'Eixample, el Fort Pienc, i el districte de Sant Martí. Antigament el Rec Comtal travessava el barri.

## Tres antics barris

El barri està format per tres antics barris de la Barcelona vella – la Ribera (antigament Vilanova del Mar), Santa Caterina i Sant Pere. Els dos últims mantenen encara la seva estructura medieval. Per sota es llisten alguns entitats i edificis importants d'aquests antics barris:
* La Ribera
** La Llotja d'estil gòtic de la qual es conserven el Saló de Contractacions i la Sala dels Cònsols sota la façana neoclàssica del segle xviii. Està situada entre les places d'Antonio López i el Pla de Palau però inicialment estava situada arran de mar.
** El Fossar de les Moreres.
** L'Estació de França.
** El Born, sector de la Ribera al voltant del Passeig del Born:
** La basílica gòtica de Santa Maria del Mar es va construir com a mostra del poder econòmic dels habitants del nou barri de la Ribera.
** L'antic Mercat del Born.
* Santa Caterina
** El nou Mercat de Santa Caterina.
** El Palau Alòs.
* Sant Pere
** El Palau de la Música Catalana.
** El monestir de Sant Pere de les Puel·les.
** L'edifici del Centre de Cultura de Dones Francesca Bonnemaison, casa senyorial d'estil gòtic català (segle xvi-xvii).

## Vegeu també

* Llista de monuments de Sant Pere, Santa Caterina i la Ribera

## Referències

* ↑ «1. Xifres oficials de població. 1 gener 2018». bcn.cat, 2018. [Consulta: 22 febrer 2020].
* ↑ «Història St.Pere, Sta.Caterina i la Ribera». ajuntament.barcelona.cat, 28-12-2017. [Consulta: 22 febrer 2020].

## Enllaços externs

* Sant Pere, Santa Caterina i la Ribera, a la web del districte
* Mapa del barri de Sant Pere, Santa Caterina i la Ribera Arxivat 2010-08-14 a Wayback Machine., Ajuntament de Barcelona
# Roderes (Rivert)

Roderes és una partida rural del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà, en territori del poble de Rivert.
Està situada al sud-est de Rivert, a l'esquerra del barranc de Rivert. És a ponent de los Bacs, a l'extrem sud-est del Sant Joan, a llevant de Llaunes i al nord-est de Caners. A l'extrem nord-est de la partida hi ha la Borda de Servent, i a la part sud-oest, hi havia el Corral de Cucurell. La Carretera de Rivert discorre a migdia de la partida.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Santa Maria de Vilanova

Santa Maria de Vilanova és una capella del poble de Vilanova de Formiguera, del terme comunal de Formiguera, a la comarca del Capcir, de la Catalunya del Nord.
Està situada prop de l'extrem de llevant del terme comunal, uns 625 metres en línia recta al sud-oest del poble de Vilanova (de Formiguera).
És una capella d'una sola nau, amb absis orientat cap a llevant, amb portalada adovellada en el frontis de ponent, sota un campanar d'espadanya de dues obertures. L'esglesieta data de començaments del segle xviii.
Al costat de la capella es troba la Font Salutis.

## Referències

* ↑ Santa Maria de Vilanova en els ortofotomapes de l'IGN
# Santa Lucia del Mela

Santa Lucia del Mela (sicilià Santa Lucìa dû Mela) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Messina. L'any 2008 tenia 4.776 habitants. Limita amb els municipis de Barcellona Pozzo di Gotto, Casalvecchio Siculo, Castroreale, Fiumedinisi, Furci Siculo, Gualtieri Sicaminò, Mandanici, Merì, Pace del Mela, Pagliara, San Filippo del Mela i San Pier Niceto.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Antonino Campo | Llista cívica |
# Roques de Cal Taó

Les Roques de Cal Taó és una formació rocosa que arriba als 1.176,3 metres d'altitud del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà, en territori del poble de Bóixols.
Es troba al sud-est de Bóixols, al davant seu a l'altre costat de la vall del riu de Pujals. Forma part del plegament en el qual s'obre el Forat de Bóixols. És a llevant i damunt del Forat.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic modern, de caràcter descriptiu: aquestes roques pertanyien a Cal Taó.
# Roques de Calastre

Les Roques de Calastre és una cinglera del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
Està situada a la riba dreta del barranc de Cal Palateres, a sota i al sud de Montebà i del Bony de Calama. És al nord-est de la Masia Gurdem, de Cal Gurdem Vell i del Forat del Gurdem Vell. A l'extrem sud-occidental de les Roques de Calastre, entre aquesta cinglera i Cal Gurdem Vell es troba el Clotet de Montebà.

## Enllaços externs

* Les Roques de Calastre en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Santander

Santander (en càntabre: Sanander) és la capital de la comunitat autònoma i província de Cantàbria.
Fou coneguda com a Portus Victoriae pels romans. Celebrà el 2006 els 300 anys del títol oficial com a ciutat.
Té un port de mar amb considerable trànsit de càrrega, en què el vaixell Cabo Machichaco va explotar el 3 de novembre de 1893. Va ser la tragèdia més greu de caràcter cívic ocorreguda a Espanya al segle xix. també té un aeroport amb línies regulars internacionals de baix cost (afavorit per la proximitat de Bilbao, a uns 100 quilòmetres), la Universitat Internacional Menéndez Pelayo (UIMP, on es fan nombrosos cursos d'estiu i de castellà per a estrangers). Un gran incendi iniciat el 15 de febrer de 1941 destrossà pràcticament el nucli antic, i per això avui en dia en arquitectura destaquen especialment el Palau de la Magdalena, la catedral, els edificis del passeig marítim de Pereda i la seu social del Banco Santander.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2000 | 2012 |
| 54694 | 65046 | 72469 | 85117 | 101793 | 102462 | 118435 | 149704 | 180328 | 196218 | 184264 | 178659 |

## Santanderins il·lustres

* Manuel Lanza, baríton (1965)
* Severiano Ballesteros (1957–2011), golfista
* María Gutiérrez Blanchard (1881–1932), pintora
* Matilde Camus (* 1919), poeta
* Iván Helguera (* 1975), futbolista
* Pedro Munitis (* 1975), futbolista
* Eduardo Noriega (* 1973), actor
* Iván de la Peña (* 1976), futbolista
* José Buchs Echeandia (1893-1974), director de cinema
* Marcelino Menéndez Pelayo (1856-1912), historiador

## Vegeu també

* Museu d'Art Modern i Contemporani de Santander i Cantàbria

## Referències

* ↑ Linares Argüelles, Mariano; Pindado Uslé, Jesús; Aedo Pérez, Carlos.. «Part II». A: Gran Enciclopedia de Cantabria. Santander: Editorial Cantàbria, S. a., 1985. ISBN 84-86420-02-4.
* ↑ San Miguel, Marta. «Del viento a la ceniza» (en castellà). Diario Montañes, 15-02-2016. [Consulta: 13 agost 2020].

## Vegeu també

* Cabo Machichaco.
* Ferrocarril Santander-Mediterráneo

## Enllaços externs

* Ajuntament de Santander Arxivat 2018-08-28 a Wayback Machine.
* Webcam a Puertochico Arxivat 2007-12-14 a Wayback Machine.
# Selezni (raion de Beriózovka)

* Per a altres significats, vegeu «Selezni».
Selezni (rus: Селезни) és un poble del krai de Perm, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 9 habitants. Forma part de l'assentament rural de Kliàpovo. Es troba a l'est del centre regional, el poble de Beriózovka.

## Referències

* ↑ «ВПН-2010. Численность и размещение населения Пермского края» (en rus). Arxivat de l'original el 2013-08-31. [Consulta: 10 setembre 2014].
# Sarsen

Les pedres sarsen són blocs d'arenisca que es troben en el Regne Unit a Salisbury Plain i Marlborough Downs a Wiltshire; a Kent i en petites quantitats a Berkshire, Essex, Oxfordshire, Dorset i Hampshire. Són les restes postglacials d'una capa de silici cenozoic que una vegada va cobrir gran part del sud d'Anglaterra: una roca densa i dura creada a partir de sorra unida per un ciment de sílice, la qual cosa la converteix en una espècie d'arenisca silicificada. Es creu que això es va formar durant la meteorització del Neogen en el Quaternari, per la silicificació dels sediments del Grup Lambeth del Paleocè Superior com a resultat de la lixiviació àcida.
La paraula «sarsen» és un escurçament de «pedra Saracen», la qual va sorgir en el dialecte Wiltshire. Saracen era un nom comú per als musulmans, i va arribar a ser utilitzada per tot el que no es considera cristià, fos musulmà, pagà cèltic o un altre.

## Usos

Els constructors de Stonehenge van utilitzar aquestes pedres per l'Heel Stone i el Sarsen Circle. Avebury i molts altres monuments megalítics a Anglaterra del sud són també construïts amb pedres Sarsen.
Per trencar la pedra en peces en una mesura adequada per al seu ús en construcció, es va emprar foc, i posteriorment explosius. Les pedres sarsen no són un material d'edificació ideal, William Stukeley va escriure que aquest material està «sempre humit a l'hivern, la qual cosa fa que estigui mullat i danyat, i podreix el mobiliari». En el cas d'Avebury, els inversors que van recolzar un pla per reciclar la pedra, van quedar en fallida quan les cases que van construir van resultar ser impossibles de vendre i també propenses a incendiar-se. Malgrat aquests problemes, les pedres sarsen foren altament apreciades per la seva durabilitat, sent un material preferit per a graons i pedres de vorada.

## Vegeu també

* Megàlits de Medway, Kent

## Referències

* ↑ Sarsen stones in Winchester at a travel guide website for Winchester, Hampshire
* ↑ Stewart Ullyot, J.; Nash, D.J.; Whiteman, C.A.; Mortimore, R.N. «Distribution, petrology and mode of development of silcretes (sarsens and puddingstones) on the eastern South Downs, UK». Earth Surface Processes and Landforms, 29, 12, 2004. Bibcode: 2004ESPL...29.1509U. DOI: 10.1002/esp.1136.
* ↑ Stevens. «Stonehenge». www.sarsen.org. [Consulta: 4 setembre 2014].
* ↑ Bruce Bedlam The stones of Stonehenge Arxivat 2022-10-30 a Wayback Machine.
* ↑ Stone ring of Avebury at Places of Peace and Power website

## Enllaços externs

Plantilla:Commoncat
* Foto de Sarsens a Fyfield, Wiltshire
* King, N.E. «The Kennet Valley Sarsen Industry». Wiltshire Archaeological and Natural History Magazine, 63, 1968, pàg. 83–93 [Consulta: 23 novembre 2016].
# Serrat de Cinyello

El Serrat de Cinyello o del Cinyello és una serra situada al municipi de la Vall de Boí a la comarca de l'Alta Ribagorça i dins la zona perifèrica del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El nom 'Sinyello' «pot ser de cingulum, pletiu».
La seva cresta discorre d'oest-sud-oest a est-nord-est, separant la Vall de Llubriqueto pel seu extrem sud-oriental de la Ribera de Caldes. El Bony dels Roures (2.085,5 m) marca el seu límit occidental, d'on descendeix cap al punt on s'inicia el salt de la Sallent (1.770 m).

## Enllaços externs

* ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Serrat del Cinyello. [Consulta: 05/10/2013]

## Referències

* 1 2 ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Bony dels Roures. [Consulta: 30/09/2013]
* ↑ «Toponímia de la Vall de Boí». Arxivat de l'original el 2010-03-17. [Consulta: 13 novembre 2018].
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Mapa Vall de Boí 1:25.000. Editorial Alpina. la Sallent. [Consulta: 05/10/2013]

## Bibliografia

* Mapa Vall de Boí 1:25.000. Editorial Alpina.
* Mapa Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici 1:25.000. Institut Cartogràfic de Catalunya. Segona edició: abril 1998.
# Ràdio Amèrica Barcelona

Ràdio Amèrica Barcelona, també coneguda com a RAB Ràdio, és una emissora de ràdio catalana transoceànica. Compta amb estudis a Barcelona i als casals catalans de Montevideo, Buenos Aires, Santiago de Xile, Quito i Mèxic. L'emissora és una iniciativa de l'Associació Ràdio Amèrica Barcelona, amb la col·laboració d'Esguard Publicacions. Entre els seus impulsors hi ha Germà Capdevila i Vernet.

## Programació

L'emissora emet música i càpsules breus de contingut cultural, esportiu, d'entreteniment i d'informació. Entre els seus programes hi ha:
* L'hora catalana
* Catalunya sardanista

## Referències

* ↑ Gutiérrez, Àlex «Engega RAB, una nova ràdio online per als catalans a Amèrica». Ara, 28-01-2020.
* ↑ Vidal, Jaume «Germà Capdevila: “A Amèrica, ‘Merlí’ i Rosalia han fet apropar gent als casals catalans”». El Punt Avui, 28-02-2020.
* ↑ «Neix Ràdio Amèrica Barcelona, una emissora online per als catalans d'Amèrica». Exterior, 28-01-2020.
* ↑ «Neix una ràdio online dirigida als catalans d’Amèrica». Comunicació 21, 28-01-2020.

## Enllaços externs

* Ràdio Amèrica Barcelona - Lloc web oficial
# Selecció de bàsquet de Turquia

La Selecció de bàsquet de Turquia (turc: Türkiye Millî Basketbol Takımı) és l'equip format per jugadors de nacionalitat polonesa que representa la Federació Polonesa de Bàsquet en les competicions internacionals organitzades per la Federació Internacional de Bàsquet (FIBA) o el Comitè Olímpic Internacional (COI).
Ahmet Robenson és conegut com l'introductor del basquetbol a Turquia. El 1936, la selecció disputà el seu primer partit essent el rival la selecció de Grècia, amb victòria per 49–12. El seu debut en un campionat europeu fou l'any 1949, finalitzant en una meritòria quarta posició. A l'EuroBasket de 2001 arribà a la final, però la va perdre davant Iugoslàvia.

## Classificacions
### Jocs Olímpics

* 1936 - 21
* 1952 - 22

### Campionats mundials

* 2002 - 9
* 2006 - 6
* 2010 - 2
* 2014 - 8
* 2019 - 22

### Campionats europeus

* 1949 - 4
* 1951 - 6
* 1955 - 11
* 1957 - 9
* 1959 - 12
* 1961 - 10
* 1963 - 15
* 1971 - 12
* 1973 - 8
* 1975 - 9
* 1981 - 11
* 1993 - 11
* 1995 - 13
* 1997 - 8
* 1999 - 8
* 2001 - 2
* 2003 - 12
* 2005 - 9
* 2007 - 11
* 2009 - 8
* 2011 - 11
* 2013 - 17
* 2015 - 9
* 2017 - 14
* 2022 - 10

### Jocs Mediterranis

* 1951 - 6
* 1955 - ?
* 1959 - 5
* 1963 - ?
* 1967 - 3
* 1971 - 2
* 1979 - 4
* 1983 - 3
* 1987 - 1
* 1991 - 4
* 1993 - 8
* 1997 - 7
* 2001 - 6
* 2005 - 4
* 2009 - 3
* 2013 - 1

## Galeria

* Mehmet Okur
* Hidayet Türkoğlu
* Kerem Tunçeri
* Bogdan Tanjević
* Ergin Ataman

## Referències

* ↑ «FIBA World Ranking Presented by NIKE – Men». fiba.basketball.
* ↑ «The Club Scene: Galatasaray C.C.». eurocupbasketball.com, 17-11-2009. Arxivat de l'original el 6 September 2017.
* ↑ «Turkey at the 1949 European Championship». Archive.fiba.com.
* ↑ «Turkey at the EuroBasket 2001». Archive.fiba.com, 09-09-2001.
# Selecció de bàsquet de l'Argentina

La Selecció de bàsquet de l'Argentina és l'equip format per jugadors de nacionalitat argentina que representen la Confederació Argentina de Bàsquetbol (CABB) a les competicions internacionals organitzades per la Federació Internacional de Bàsquet (FIBA) i el Comitè Olímpic Internacional (COI): els Jocs Olímpics, el Campionat mundial de Bàsquet i la FIBA AmeriCup. Pertany a la zona FIBA Amèrica.

## Classificacions
### Jocs Olímpics

* 1948 - 15
* 1952 - 4
* 2004 - 1
* 2008 - 3
* 2012 - 4
* 2016 - 8
* 2020 - 7

### Campionats mundials

* 1950 - 1
* 1959 - 10
* 1963 - 8
* 1967 - 6
* 1974 - 11
* 1986 - 12
* 1990 - 8
* 1994 - 9
* 1998 - 8
* 2002 - 2
* 2006 - 4
* 2010 - 5
* 2014 - 11
* 2019 - 2

### Campionats americans

* 1980 - 3
* 1984 - 7
* 1988 - 5
* 1989 - 8
* 1992 - 6
* 1993 - 3
* 1995 - 2
* 1997 - 4
* 1999 - 3
* 2001 - 1
* 2003 - 2
* 2005 - 2
* 2007 - 2
* 2009 - 3
* 2011 - 1
* 2013 - 3
* 2015 - 2
* 2017 - 2
* 2022 - 1

### Campionats sud-americans

* 1930 - 2
* 1932 - 3
* 1934 - 1
* 1935 - 1
* 1937 - 5
* 1938 - 2
* 1939 - 3
* 1940 - 2
* 1941 - 1
* 1942 - 1
* 1943 - 1
* 1945 - 3
* 1947 - 5
* 1949 - 5
* 1955 - 4
* 1958 - 4
* 1960 - 3
* 1961 - 3
* 1963 - 4
* 1966 - 1
* 1968 - 5
* 1969 - 3
* 1971 - 3
* 1973 - 2
* 1976 - 1
* 1977 - 3
* 1979 - 1
* 1981 - 3
* 1983 - 2
* 1985 - 3
* 1987 - 1
* 1989 - 2
* 1991 - 3
* 1993 - 2
* 1995 - 2
* 1997 - 3
* 1999 - 2
* 2001 - 1
* 2003 - 2
* 2004 - 1
* 2006 - 3
* 2008 - 1
* 2010 - 2
* 2012 - 1
* 2014 - 2
* 2016 - 4

### Jocs Panamericans

* 1951 - 2
* 1955 - 2
* 1967 - 6
* 1971 - 5
* 1975 - 7
* 1979 - 6
* 1983 - 5
* 1987 - 9
* 1991 – 6
* 1995 - 1
* 1999 - 4
* 2003 - 6
* 2007 - 4
* 2011 - 7
* 2015 - 5
* 2019 - 1
* ↑ Classificada en 7a posició, passà a la sisena per la desqualificació de Veneçuela per dopatge.

## Jugadors destacats

Fonts:
* Alberto Cabrera
* Alberto Desimone
* Alejandro Montecchia
* Andrés Nocioni
* Antonio Tozzi
* Atilio Fruet
* Carlos Delfino
* Carlos Raffaelli
* Carlos Romano
* Diego Maggi
* Diego Osella
* Eduardo Cadillac
* Manu Ginóbili
* Ernesto Gehrmann
* Esteban Camisassa
* Fabricio Oberto
* Facundo Campazzo
* Gabriel Deck
* Gabriel Fernández
* Héctor Campana
* Hernán Montenegro
* Hugo Sconochini
* Juan Alberto Espil
* Pepe Sánchez
* Julio Rodríguez
* Leo Gutiérrez
* Luis Scola
* Marcelo Milanesio
* Marcelo Nicola
* Miguel Cortijo
* Nicolás Laprovittola
* Orlando Peralta
* Oscar Furlong
* Pablo Prigioni
* Paolo Quinteros
* Pato Garino
* Ricardo González
* Rubén Wolkowyski
* Sebastián Uranga
* Walter Herrmann

## Referències

* ↑ «El Alma Argentina». cabb.com.ar. Arxivat de l'original el 29 de juny 2016. [Consulta: 4 febrer 2024].
* ↑ «FIBA profile». fiba.basketball. [Consulta: 18 juliol 2013].
* ↑ «Todos los récords de Argentina en Mundiales». basquetplus.com, 30-08-2019. [Consulta: 31 gener 2024].
* ↑ «¿Te prendés a este juego? ¿Quién fue el mejor de la historia de la selección?». basquetplus.com, 01-02-2021. [Consulta: 31 gener 2024].
# Schiavinatoïta

La schiavinatoïta és un mineral de la classe dels borats. Rep el seu nom en honor del mineralogista italià, Giuseppe Schiavinato (1915-1996), qui va recolzar l'avanç de la mineralogia a Itàlia.

## Característiques

La schiavinatoïta és un borat de fórmula química NbBO₄. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1999. Cristal·litza en el sistema tetragonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 8. És l'anàleg amb niobi de la behierita, amb la qual es troba íntimament associada. És el segon mineral amb niobi essencial i bor després de la nioboholtita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la schiavinatoïta pertany a «06.AC - Monoborats, B(O,OH)₄, amb i sense anions addicionals; 1(T), 1(T)+OH, etc.» juntament amb els següents minerals: sinhalita, pseudosinhalita, behierita, frolovita, hexahidroborita, henmilita, bandylita, teepleïta, moydita-(Y), carboborita, sulfoborita, lüneburgita, seamanita i cahnita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina d'Antsongombato, a la comuna d'Andrembesoa del districte de Betafo, a la regió de Vakinankaratra (Província d'Antananarivo, Madagascar), on sol trobar-se associada a altres minerals com: xenotima, turmalina, tantalita-(Mn), pol·lucita, monazita, microlita, londonita-rhodizita, hübnerita, danburita, columbita-(Mn), beril i behierita. Es tracta de l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Schiavinatoite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 juny 2017].
# Schiekia orinocensis

Schiekia és un gènere monotípic de plantes amb rizomes pertanyent a la família Haemodoraceae. La seva única espècie: Schiekia orinocensis (Kunth) Meisn., Pl. Vasc. Gen.: 300 (1840)., és originària del sud d'Amèrica tropical on es distribueix per la Guaiana francesa, Guaiana, Surinam, Veneçuela, Bolívia, Colòmbia i Brasil.

## Taxonomia

Schiekia orinocensis va ser descrita per (Kunth) Meisn. i publicat al Journal of Botany, British and Foreign 49: 188. 1911.

### Sinonímia

* Wachendorfia orinocensis Kunth in F.W.H.von Humboldt, A.J.A.Bonpland & C.S.Kunth, Nov. Gen. Sp. 1: 319 (1816).
* Troschelia orinocensis (Kunth) Klotzsch & M.R.Schomb. in M.R.Schomburgk, Reis. Br.-Guiana: 1066 (1849).
* Schiekia flavescens Maury
* Schiekia orinocensis subsp. orinocensis
* Schiekia orinocensis subsp. savannarum Maguire & Wurdack
* Xiphidium angustifolium Willd. ExLink

## Referències

* 1 2 «Schiekia orinocensis». Royal Botanic Gardens, Kew: World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 22 març 2010].
* ↑ «Schiekia orinocensis». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 3 maig 2014].
* ↑ Schiekia orinocensis a The Plant List
# Shams al-Din Dawud Shah II

Shams al-Din Dawud Shah II fou sultà bahmànida de Dècan durant cinc mesos el 1397.
Fou proclamat per l'esclau turc Taghalchin després de deposar i cegar a Ghiyath al-Din Shah el 14 de juny de 1397. Immediatament va nomenar al turc com a ministre (Malik Naib i Mir Jumla). La seva mare era una esclava turca que fou manumesa i va rebre el rang de Makhduma-i-Jahan (Reina Mare). Taghalchin va intentar convèncer el sultà d'empresonar a Firuz Khan i Ahmad Khan i en no tenir èxit va demanar a la reina mare desfer-se dels dos prínceps. Aquestos, assabentats del plan, van fugir cap a Sagar i Firuz es va proclamar rei com Tadj al-Din Firuz Shah designant al seu germà Ahmad Khan com Amir al-umara i Mir Fazlil-lah Inju Wakil (equivalent a primer ministre); va alliberar a Ghiyath al-Din Tahmatan i va aconseguir molts suports. Llavors va atacar la capital. Taghalchin fou derrotat i el seu fill va morir i Dawud Shah II fou cegat, però se li va permetre marxar a la Meca amb la seva mare (15 de novembre de 1397).
Dawud Shah II va morir el 1414 a la Meca.

## Referències

* Cambridge History of India, volum III, 1937.
* Dinastia Bahmànida Arxivat 2006-10-19 a Wayback Machine. (anglès)
# Sernovódske (Crimea)

* Per a altres significats, vegeu «Sernovódskoie».
Sernovódske (en (ucraïnès): Сєрноводське, en rus: Серноводское) és un poble de la República Autònoma de Crimea, a Ucraïna, que el 2014 tenia 314 habitants. Pertany al districte rural de Djankoi. Fins al 1948 la vila es deia Djar Kuiú.

## Referències

* ↑ «Приказ Минкомсвязи России «О внесении изменений в Российскую систему и план нумерации, утвержденные приказом Министерства информационных технологий и связи Российской Федерации от 17.11.2006 № 142»». Минкомсвязь России. Arxivat de l'original el 2017-07-05. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Новые телефонные коды городов Крыма». Крымтелеком. Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 24 juliol 2016].