OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Elizabeth Burgoyne Corbett

Elizabeth Burgoyne Corbett (Wigan, 1846 - Suffolk, 1930), també coneguda com a Mrs. George Corbett, periodista al Newcastle Daily Chronicle va ser una destacada i compromesa sufragista anglesa.
Prolífica escriptora, en la dècada de 1890 va arribar a escriure 15 llibres. Moltes de les seves novel·les van ser publicades per fascicles dins de revistes i no pas en format de llibre.
Va ser molt coneguda pels seus relats policíacs i sobretot per ser la creadora d'Annie Cory, una de les primeres dones detectius que es coneixen a la ficció contemporània, i protagonista de dues de les seves novel·les - Adventures of a Lady Detective (1890) i When the Sea Gives Up Dead (1894).
La seva novel·la més famosa, escrita al 1889, és New Amazonia: A Foretaste of the Future (Nova Amazònia: un futur anticipat), una utopia feminista en la línia de Herland, de Charlotte Perkins Gilman, encara d'actualitat més d'un segle després de la publicació.

## Novel·les

* The Missing Note (1881)
* Cassandra (1884)
* Pharisees Unveiled: The Adventures of an Amateur Detective (1889)
* New Amazonia: A Foretaste of the Future (1889)
* A Young Stowaway (1893)
* Mrs. Grundy’s Victims (1893)
* When the Sea Gives Up Its Dead (1894)
* Deb O’Mally’s (1895)
* Little Miss Robinson Crusoe (1898)
* The Marriage Market (1903)
* The Adventures of Princess Daintipet (1905)

## Relats breus

* "Adventures of a Lady Detective" (1890)
* "Secrets of a Private Enquiry Office" (1891)

## Referències

* ↑ Duangrudi Suksang, "Overtaking Patriarchy", in Utopian Studies, vol 4 no 2 (1993)
* ↑ Corbett, Elizabeth Burgoyne. When the sea gives up its dead. A thrilling detective story (en anglès). British Library, 1884. ISBN 9781241372682.
* ↑ «Defausta Editorial - Nueva Amazonia (reseña)» (en castellà), 2018. [Consulta: 18 desembre 1978].
* ↑ Aqueduct Press - Elizabeth Burgoyne Corbett. darrera visita, desembre 2014
* ↑ Corbett, Elizabeth Burgoyne. Nueva amazonia (en castellà). Traducció Susana Prieto Mori. Defausta Editorial, 2018. ISBN 9788494702112.
# Lluïsa d'Orleans (reina dels belgues)

Lluïsa d'Orleans, reina dels belgues (Palerm 1812 - Oostende 1850). Princesa de sang de França de la Casa dels Orleans amb el tractament d'altesa reial que contragué matrimoni amb el rei Leopold I de Bèlgica.
Nascuda a Palerm el dia 3 d'abril de l'any 1812 essent fill del rei Lluís Felip I de França i de la princesa Maria Amèlia de Borbó-Dues Sicílies. Nascuda a Palerm en el marc de les guerres napoleòniques els seus avis paterns eren el príncep Lluís Felip d'Orleans i de la princesa Adelaida de Borbó-Penthièvre i per via materna del rei Ferran I de les Dues Sicílies i de l'arxiduquessa Maria Carolina d'Àustria.
Lluïsa contragué matrimoni a Compiègne el 1832 amb el rei Leopold I de Bèlgica. Leopold havia estat elegit rei dels belgues l'any anterior i era fill del duc Francesc Frederic I de Saxònia-Coburg-Saafeld i de la comtessa Augusta de Reuss-Ebersdorf. La parella tingué tres fills que arribaren a edat adulta:
Lluïsa morí l'11 d'octubre de l'any 1850 a la ciutat belga d'Oostende i es va enterrar a la Cripta Reial de Brussel·les.
# Joan Perramon (músic)

Joan Perramon (Girona,1888 - Figueres c. 1946). Fou un mestre de capella català, compositor i deixeble d'Enric Morera.
Des de 1916 fou mestre de l'escolania de la parròquia de Santa Susanna del Mercadal de Girona.
El 26 d'octubre de 1923 guanyarà la plaça de mestre de capella de la Catedral de Girona, càrrec que exercirà fins 1946.
Com mossèn Miquel Rué, fou també un entusiasta propagador del moviment gregorianista a Girona.
Mossèn Perramon renuncià al magisteri el 1943 per motius de salut.
Autor, entre altres obres, d'una Missa del Santíssim Sagrament i d´un salm, per veus i corda, destinat a la diada de l'Asenció, tradició musical de la Seu gironina.

## Referències

* ↑ Gregori I Gifré, Josep M. La Música a la Catedral de Girona. Bellaterra: Universitat Autònoma de Barcelona, Servei de Publicacions. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2019. ISBN 9788449086175.
# Miguel Ángel Garaulet Rodríguez

Miquel Àngel Garaulet Rodríguez (Hellín, Albacete, 7 agost de 1968 és un polític espanyol. Actualment, és diputat de Ciutadans al Congrés dels Diputats.
És llicenciat en Ciències Econòmiques i Empresarials per la Universitat de Múrcia, posseeix un MBA per la ENAE Business School i ha desenvolupat la major part de la seva carrera professional en l'empresa de telecomunicacions ONO, com a director comercial de diferents regions d'Espanya.
La seva carrera política va començar a 2014, quan es va afiliar a Ciutadans. Al juliol de 2015 va decidir presentar-se a les primàries per liderar la llista de la formació taronja al Congrés per Múrcia i, després de ser l'únic a aconseguir tots els avals necessaris, va ser proclamat candidat.
Després de les eleccions generals del 20 de desembre de 2015 va ser triat diputat al Congrés dels Diputats. Actualment, és portaveu en les comissions d'Economia i Competitivitat i Agricultura, Alimentació i Medi Ambient.

## Referències

* ↑ Notícia sobre la proclamació de Miguel Garaulet com candidat de Ciutadans al Congrés dels Diputats per Múrcia publicada a La Veritat el 17 de juliol de 2015
* ↑ Fitxa de Miquel Àngel Garaulet a la pàgina web del Congrés dels Diputats
# Josep Broc

Josep Broc (també escrit Broch), (segle xviii) fou un clergue i professor de francès català, que el 1771 publicà, a Barcelona, un promptuari lexicogràfic trilingüe, català-castellà-francès titulat Promptuario trilingue, en el que se manifiestan con toda claridad todas las vozes que generalmente sirven pare el Comercio Político, y sociable en los tres Idiomas, Cathalan, Castellano, y Francés, á fin de què los poco instruidos en algunos de los dos primeros, entren con menos dificultad á la inteligencia del tercero, amb la finalitat d'ensenyar castellà i francès als catalans poc instruïts. En aquesta obra els mots hi són distribuïts en grups lògics i no alfabèticament.

## Referències

* ↑ Segons ell mateix indica a la portada del seu Promptuario trilingüe
* ↑ Gelpí 2008, pàg. 170
* ↑ Comas 2000, pàg, 93
* ↑ «Josep Broc». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Broc, Josep. Promptuario trilingue, en el que se manifiestan con toda claridad todas las vozes que generalmente sirven pare el Comercio Político, y sociable en los tres Idiomas, Cathalan, Castellano, y Francés, á fin de què los poco instruidos en algunos de los dos primeros, entren con menos dificultad á la inteligencia del tercero. Barcelona: Impremta de Pau Campins, 1771.
* Comas, Antoni. L'Acadèmia de les Bones Lletres des de la seva fundació l'any 1700. Barcelona: Acadèmia de les Bones Lletres, 2000. ISBN 8492202831 [Consulta: 21 setembre 2016].
* Gelpí, Cristina «La lexicografia entre el catalán y el castellano (XVI - XIX) y su proyección en el Diccionari de Pere Labernia». Philologia Hispalensis, nº 22, 2008, pàgs. 165-187. ISSN: 1132-0265 [Consulta: 21 setembre 2016].
# Lluïsa Windsor

Lluïsa Windsor (Louise Alice Elizabeth Mary; Londres 8 de novembre de 2003) és membre de la Família Reial Britànica. És la primera filla del príncep Eduard, comte de Wessex i Sofia, comtessa de Wessex i la catorzena en la línia de successió al tron Britànic (la vuitena en el moment del seu naixement).

## Naixement

Lady Lluïsa va néixer prematurament el 8 de novembre de 2003 a l'Hospital Frimley Park a Surrey, després que la seva mare arribés a l'hospital en ambulància des de la llar de la parella, en Bagshot Park, Surrey. Va ser portada a urgències per realitzar-li una cesària. El príncep Eduard no va poder estar present en el naixement per ser tan sobtat. Lady Lluïsa va ser traslladada a l'Hospital de St. George's, Tooting, Londres com a precaució. Mentrestant, la comtessa romania a l'Hospital Frimley Park fins que es va recuperar.
Lady Lluïsa va ser donada d'alta el 23 de novembre i el seu nom va ser anunciat el 27 de novembre.
Lady Lluïsa va néixer amb un trastorn ocular anomenat exotropia. El gener de 2006 es va informar que a Lady Lluïsa l'havien sotmès a una operació de 30 minuts sota anestèsia general per corregir el problema, però en 2009 es va regenerar aquest trastorn ocular. Per aquest motiu, els seus pares van decidir no utilitzar de nou aquest tractament.
Ocupa el dotzè lloc en la línia de successió al tron britànic. Fins seu naixement, les primeres deu posicions havien romàs sense cap canvi durant 13 anys, des del naixement de la seva cosina, la princesa Eugènia de York, el 1990.

### Bateig

Va ser batejada en la capella privada del Castell de Windsor el 24 d'abril de 2004, sent els seus padrins: Lord Ivar Mountbatten, Lady Sarah Chatto, Lady Alexandra Etherington, Francesca Schwarzenbach i Rupert Elliott.

### Dama d'Honor

Lady Lluïsa va ser una de les dames d'honor que formaven part del seguici nupcial a l'enllaç del seu cosí Guillem, duc de Cambridge amb Catherine Middleton el 29 d'abril de 2011 a l'abadia de Westminster.

## Títols

* 8 de novembre de 2003 - Actualitat: Lady Lluïsa Mountbatten-Windsor i Sa Altesa Reial la princesa Lluïsa de Wessex
La Patent reial emesa el 1917 i en ús actualment assigna el títol de príncep o princesa i el tractament d'Altesa Reial a tots els nets i netes per línia paterna d'un monarca. Per això, Lluïsa legalment és Sa Altesa Reial Princesa Lluïsa de Wessex. No obstant això, quan els seus pares es van casar, la reina, mitjançant un anunci de premsa del Palau de Buckingham, va anunciar que d'acord amb els seus desitjos, cap dels fills dels comtes de Wessex portaria el títol de príncep o princesa amb el tractament d'Altesa Reial. En comptes d'això, van preferir que portessin els títols que s'atorguen als fills d'un comte. Per això Luisa mai és referida com una princesa britànica, sinó com Lady Lluïsa Windsor.
# Reserva d'ocells de Kalametiya

La Reserva d'ocells de Kalametiya està situada a 1 km de Ranna, a la carretera Ranna-Kalamatiya i aproximadament equidistant entre Tangalle i Hambantota. Va ser declarada reserva de vida salvatge l'any 1938 (amb una extensió de 2.500 hectàrees), però aquesta declaració va ser derogada el 1946 a causa de l'oposició dels residents locals. Una àrea considerablement reduïda va ser novament declarada reserva el 1984.
La reserva protegeix actualment al voltant de 10 km², que inclouen les llacunes de Lunama i Kalamatiya, les salines de Karukalli i les zones pantanoses circumdants. També conté manglars i altres zones humides que s'estenen terra endins a uns 4 km a l'est de la platja de Kahandamodara. A la reserva s'han registrat unes 150 espècies d'ocells, al voltant d'un terç de les quals són migrants que es congreguen a la zona entre novembre i març. Entre els ocells més comuns hi ha l'endèmic gallus de Sri Lanka, el paó blau, el becplaner comú, el martinet, el rasclet de jungla, la jacana cua de faisà, la polla crestada i diversos blauets, corbs marins i garses. Les especialitats dels migrants inclouen el capó reial, el martinet dels esculls, l'alció encaputxat, el xarrasclet, l'ànec cuallarg, el tètol cuanegre i diversos altres limícoles. També s'han registrat 20 espècies de mamífers, entre les quals micos langur i diversos tipus de mangostes, 38 de rèptils i 41 de peixos d'aigua dolça en total.

## Referències

* ↑ Briggs, P. Sri Lanka. Bradt Travel Guides Limited, 2023, p. 715. ISBN 978-1-80469-150-2.
# Emilio de La Cuadra Albiol

Emilio de La Cuadra Albiol (Sueca, 1859 - València, 1930) fou un militar i empresari valencià. És recordat per haver estat un pioner de la indústria de l'automoció, havent creat la primera marca a fabricar automòbils de la península Ibèrica, La Cuadra, amb seu a Barcelona i activa entre 1899 i 1901.

## Resum biogràfic

El setembre de 1877, De la Cuadra va ingressar a l'Acadèmia d'Artilleria de Segòvia, on es va graduar com a tinent el 1881. Emprenedor i molt interessat per l'electricitat, va tirar endavant la iniciativa de construcció d'una central elèctrica a Lleida, portant la llum elèctrica per primer cop a aquesta ciutat. Aquest projecte li va representar una excel·lent renda.
El 1889 va participar en l'Exposició Universal de París, com també ho feu Francesc Bonet (poc després, constructor del primer vehicle amb motor d'explosió de la península) i quedà fascinat per la mostra relativa al camp de l'automoció. El 1895 presencià la cursa París-Bordeu-París, de 1.200 km de recorregut, i va restar impressionat de tal manera que va intuir el prometedor futur de l'automoció. Tot seguit, decidí de vendre la central elèctrica de Lleida i es traslladà a Barcelona, on fundà el setembre de 1898, al carrer Diputació cantonada amb Passeig de Sant Joan, la Compañía General Española de Coches Automóviles E. de la Cuadra, Sociedad en Comandita.
Després de 1901, quan la seva empresa d'automoció va fer fallida, Emilio de La Cuadra va abandonar les iniciatives empresarials i va demanar el seu reingrés a l'exèrcit espanyol, essent destinat a Ceuta on va continuar la seva carrera militar amb el grau de Comandant. Amb el temps, arribà a ser nomenat General de Brigada. Uns anys més tard, el 1921, ja destinat a Barcelona va fer de mediador en un conflicte laboral a l'Hospitalet de Llobregat, amb tan bons oficis que la ciutat el nomenà «fill adoptiu de L'Hospitalet».

## Referències

* ↑ van Dijk, Nico. Automobiles were made by...?. Lulu.com, 28 de novembre de 2015, p. 45. ISBN 978-1-326-45496-8.
* ↑ «Emilio de la Cuadra i Albiol». lhospitaletdellobregat.wordpress.com, 10-09-2010. [Consulta: 3 abril 2013].

### Bibliografia

* «LA CUADRA (1899 - 1901)» (en castellà). autopasion18.com. [Consulta: 24 març 2013].

## Enllaços externs

* Història d'Emilio de La Cuadra i la seva empresa d'automòbils Arxivat 2013-12-26 a Wayback Machine. (castellà)
# Luigi Marchisio

Luigi Marchisio (Castelnuovo Don Bosco, 26 d'abril de 1909 - Castelnuovo Don Bosco, 2 de juliol de 1992) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1929 i 1936.
El seu major èxit esportiu fou el triomf al Giro d'Itàlia de 1930, edició en el qual també va guanyar també dues etapes. El 1931 quedà tercer. Amb 21 anys, fou el guanyador més jove del Giro en aquell moment. Aquest rècord el va batre Fausto Coppi el 1940.

## Palmarès

* 1928
** 1r al Giro del Sestriere
** 1r al Piccolo Giro de Llombardia
* 1930
** 1r al Giro d'Itàlia i vencedor de 2 etapes
** 1r al Giro de la Província de Reggio de Calàbria
** 1r a la Copa Val Maira
* 1932
** 1r a la Barcelona-Madrid i vencedor d'una etapa
** 1r a la Copa Arpinati

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1930. 1r de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1931. 3r de la classificació general
* 1932. Abandona (2a etapa)
* 1933. Abandona (8a etapa)
* 1935. Abandona (10a etapa)

### Resultats al Tour de França

* 1932. 26è de la classificació general

## Referències

* ↑ «MARCHISIO Luigi». [Consulta: 10 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Luigi MARCHISIO» (en italià). [Consulta: 10 novembre 2022].
* ↑ «El Giro de Italia (1935-1949): Los memorables duelos de Bartali y Coppi / Historia / Noticias del ciclismo / BICI CICLISMO». [Consulta: 10 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Palmarès de Luigi Marchisio a siteducyclisme.net
# Lycocarpus

Lycocarpus és un gènere de plantes endèmic de la regió mediterrània que pertany a la família Brassicaceae. Només té una espècie.
* Lycocarpus fugax O.E.Schulz

## Enllaços externs

* Plant systematics
* PPP-index
* The International Plant Names Index
* Catalogue of Life Arxivat 2009-01-15 a Wayback Machine.
# Jandarma

La Jandarma (nom oficial en turc "Jandarma Genel Komutanlığı" - Comandament General de la Gendarmeria) és una organització policial turca responsable del manteniment de l'ordre en aquelles zones que es troben fora de la jurisdicció de les forces de policia (generalment zones rurals), així com garantir la seguretat interna i el control de fronteres en general, juntament amb les altres funcions específiques que li assignin les lleis i els reglaments. Es tracta d'una força de seguretat i policial de caràcter semi-militar i és part del Ministeri de l'Interior.
La Comandància General de la Gendarmeria estàva subordinada a l'Estat Major General de Turquia en matèria de formació i educació pero des del 2016 el Ministeri de l'Interior va assumir totes les responsabilitats del Jandarma. El comandant general de la Gendarmeria és responsable davant el Minister de l'Interior.
L'organització policial militar que va dur a terme els serveis de seguretat i vigilància que es va anomenar "Surta" sota els seljúcides, "Subaşı" sota el regnat de l'Imperi otomà, més tard "Zaptiye" i posteriorment en la història recent "Gendarmeria". Com a tal, va ser fundada el 1839. El Comandant General des d'agost de 2011, és el General Bekir Kalyoncu.
La Gendarmeria té uns 180.000 homes i disposa de 530 vehicles blindats de transport BTR-60 i BTR-80, 36 helicòpters S-70A i 10 helicòpters AB.206A.

## Enllaços externs

* Web oficial (turc)
# Enemic públic

Enemic públic (en anglès: Public enemy) és un terme que va ser el primer àmpliament emprat en els Estats Units en la dècada de 1930 per descriure a individus les activitats dels quals eren vistes com a criminals i molt perjudicials per a la societat, encara que en realitat el terme havia estat emprat durant segles per descriure als pirates i malfactors similar.
L'ús modern del terme va ser popularitzat per primera vegada l'abril del 1930 per Frank J. Loesch, llavors president de la Comissió del Crim de Chicago, en un intent de denunciar públicament a Al Capone i altres gàngsters del crim organitzat.
Fou més tard apropiat per J. Edgar Hoover i el FBI que el van usar per descriure a diversos notoris fugitius que estaven perseguint al llarg de la dècada de 1930, com és representat a la pel·lícula del 2009 Public Enemies. Entre els criminals que el FBI va anomenar "Enemics Públics" van estar John Dillinger, Baby Face Nelson, Bonnie i Clyde, Ma Barker, i Alvin Karpis.
El terme va ser utilitzat tan extensament durant la dècada de 1930 en el que alguns autors anomenen aquest període dels primers anys de la història l'FBI com la "era l'enemic públic". L'ús del terme va evolucionar fins a esdevenir en la llista de l'FBI dels Deu Fugitius Més Buscats.
# Enneapterygius ventermaculus

Enneapterygius ventermaculus és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical que viu fins als 12 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Pakistan fins a KwaZulu-Natal (Sud-àfrica).

## Referències

* ↑ Rüppell W. P. E. S., 1835-1838. Neue Wirbelthiere zu der Fauna von Abyssinien gehörig. Fische des Rothen Meeres. Frankfurt-am-Main. 1-148, Pls. 1-33. (1835:1-28, Pls. 1-7; 1836:29-52, Pls. 8-14; 1837:53-80, Pls. 15-21; 1838:81-148, Pls. 22-33.) Fische Rothen Meeres 1835-38
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E., 1995. Coastal fishes of Oman. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 439 p.
* ↑ Randall, J.E., 1995. A review of the triplefin fishes (Perciformes: Blennioidei:Tripterygiidae) of Oman, with descriptions of two new species of Enneapterygius. Rev. Fr. Aquariol. 22(1-2):27-34.
* ↑ Pereira, M.A.M., 2000. Preliminary checklist of reef-associated fishes of Mozambique. Maputo, Ministtry for the Coordination of Environmental Affairs (MICOA). 21 pp.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1994. Tripterygiid fishes of Australia, New Zealand and the southwest Pacific Ocean (Teleostei). Theses Zool. 24:1-585.
* Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Enneapterygius triserialis

Enneapterygius triserialis és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,7 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical que viu fins als 17 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia, Vanuatu, Fiji, la Samoa Nord-americana i la Polinèsia Francesa.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Fricke, R., 1994. Tripterygiid fishes of Australia, New Zealand and the southwest Pacific Ocean (Teleostei). Theses Zool. 24:1-585.
* ↑ Randall, J.E., 2005. Reef and shore fishes of the South Pacific. New Caledonia to Tahiti and the Pitcairn Islands. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 720 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Enneapterygius unimaculatus

Enneapterygius unimaculatus és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,1 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima subtropical que viu fins als 4 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Taiwan, les Filipines, Malàisia, Indonèsia, Papua Nova Guinea i Palau.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.
* ↑ Allen, G.R. i M. Adrim, 2003. Coral reef fishes of Indonesia. Zool. Stud. 42(1):1-72.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (editors), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1994. Tripterygiid fishes of Australia, New Zealand and the southwest Pacific Ocean (Teleostei). Theses Zool. 24:1-585.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.