OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Diagrama de blocs funcional

Un diagrama de blocs de processos o diagrama de blocs funcional és la representació gràfica dels diferents processos d'un sistema i el flux de senyals on cada procés té un bloc assignat i aquests s'uneixen per fletxes que representen el flux de senyals que interaccionen entre els diferents processos.
Les entrades i sortides dels blocs es connecten entre si amb les línies de connexió o enllaços. Les línies senzilles es poden utilitzar per connectar dos punts lògics del diagrama, és a dir:
* Una variable d'entrada i una entrada d'un bloc
* Una sortida d'un bloc i una entrada d'un altre bloc
* Una sortida d'un bloc i una variable de sortida
Es mostren les relacions existents entre els processos i el flux de senyals de forma més realista que una representació matemàtica.
De la mateixa manera, conté informació relacionada amb el comportament dinàmic i no inclou informació de la construcció física del sistema.
Molts sistemes diferents es representen pel mateix diagrama de blocs, com també diferents diagrames de blocs poden representar el mateix sistema, des de diferents punts de vista.

## Vegeu també

* Esquema
* Diagrama de blocs

## Referències

* ↑ «TM241 – Diagrama de bloques de funciones (FBD) | B&R Industrial Automation» (en castellà). Arxivat de l'original el 2019-06-23. [Consulta: 23 juny 2019].
# Larraun

Larraun és un municipi de Navarra, a la comarca de Leitzaldea, dins la merindad de Pamplona. Està format per 15 concejos:
| Entitat de Població | Pob. (2006) |
| Albiasu | 27 |
| Aldatz | 128 |
| Alli | 44 |
| Arruitz | 105 |
| Astitz | 41 |
| Azpirotz-Lezaeta | 72 |
| Baraibar | 87 |
| Etxarri | 85 |
| Errazkin | 77 |
| Gorriti | 93 |
| Uitzi | 132 |
| Iribas | 43 |
| Madotz | 20 |
| Mugiro | 70 |
| Oderitz | 47 |

## Topònim

Larraun és d'origen basc. Significa lloc de pastures, de Larra (pastura) + un(e) (lloc de).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 1.120 | 1.099 | 1.083 | 1.106 | 1.075 | 1.047 | 1.054 | 1.074 | 1.081 | 1.071 | 1.051 | 1.027 | 1.023 |
| 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 | 2020 | | |
| 999 | 1.008 | 1.015 | 997 | 1.002 | 985 | 985 | 974 | 967 | 951 | 951 | | |
| Fonts: Larraun |||||||||||||

## Vegeu també

* Pello Joxepe
# J Street

J Street és un grup de pressió i una associació sense ànim de lucre (estatut 501c) fou fundada el mes d'abril de l'any 2008, i té la seu als Estats Units. J Street proposa una ferma implicació nord-americana per tal de posar fi al conflicte entre israelians i palestins, d'una manera diplomàtica i pacífica. J Street defensa un canvi en la política americana a l'Orient Mitjà (privilegiant les solucions diplomàtiques per sobre de les solucions militars, alhora que defensa un acord pacífic amb l'Iran, una aproximació a la resolució del conflicte, d'una manera multilateral, més que no pas unilateral, així com el diàleg en comptes de l'enfrontament. J Street es defineix com el braç polític del moviment a favor de la pau entre Israel i Palestina.

## Enllaços externs

* J Street - Lloc web oficial
# Joaquim de March i Virgili

Joaquim de March i Virgili (Vila-seca, 17 de juny de 1775 - Reus, segle XIX) va ser un advocat català.
Era el segon fill de Bonaventura de March i de Santgenís, un comerciant reusenc ennoblit, i germà de Joan de March i Virgili, Josep Antoni de March i Virgili i Tomàs de March i Virgili. Va estudiar lleis a Osca i va exercir a Reus d'advocat. Per motius que no es coneixen prou es va enemistar amb el seu pare, com també va passar amb el seu germà gran Joan, i Bonaventura de March els va desheretar. De les discrepàncies entre pare i fill en dona testimoni el fet que l'any 1806 va haver d'anar acompanyat del notari Ferrater Selma a la casa March, la casa familiar situada al carrer de Sant Joan de Reus, per retirar les seves pertinences. Entre les coses que es va endur hi figuraven vint-i-tres llibres de lleis. El testament patern va estipular que només havia de rebre la llegítima que li correspongués, de la qual s'havien de descomptar les despeses que hi va haver per l'obtenció del grau de doctor en lleis.
D'ideologia liberal, com el seu germà gran, va ser nomenat jutge de Berga a l'inici del Trienni liberal. Amb l'arribada de l'absolutisme va ser destituït i tornà a Reus, on va morir en data desconeguda.

## Referències

* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 13 març 2022].
* ↑ Rovira i Gómez, Salvador J. Els March, darrers senyors de Creixell i Roda de Berà. Valls: Cossetània, 29 maig 2022, p. 67. ISBN 84-96035-83-2.
* ↑ Rovira i Gómez, Salvador-J. Els nobles del Baix Camp (segle xix). Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 2008, p. 156. ISBN 9788493410889.
* ↑ Gómez Rivero, Ricardo. Los jueces del trienio liberal. Madrid: Ministerio de Justícia, 2006, p. 127. ISBN 9788477871576.
# Glen Rose

Glen Rose és una ciutat, seu del Comtat de Somervell, a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 2.122 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Glen Rose tenia 2.122 habitants, 801 habitatges, i 543 famílies. La densitat de població era de 300,1 habitants per km².
Dels 801 habitatges en un 36,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,7% hi vivien parelles casades, en un 14,4% dones solteres, i en un 32,1% no eren unitats familiars. En el 29,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,13.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,4% tenia menys de 18 anys, un 8,1% entre 18 i 24, un 26,5% entre 25 i 44, un 19,6% de 45 a 60 i un 17,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.837 $ i la renda mediana per família de 37.545 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.238 $ mentre que les dones 19.500 $. La renda per capita de la població era de 14.940 $. Aproximadament el 12,2% de les famílies i el 14,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Glen Rose». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Glen Rose». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].

## Enllaços externs

* Glen Rose - Lloc web oficial
* Glen Rose, Texas de la Handbook of Texas Online
* Glen Rose Collegiate Institute de la Handbook of Texas Online
* http://www.fossilrim.com Arxivat 2021-01-25 a Wayback Machine.
* http://www.glenrosetexas.net Arxivat 2011-09-03 a Wayback Machine.
# La Ventana

La ventana és un programa de ràdio en castellà que s'emet en la Cadena Ser, en format de magazine de tarde que integra l'actualitat i informació amb creativitat clàssica. Actualment, el presenta el periodista Carles Francino, i és el programa més escoltat de la ràdio espanyola de dilluns a divendres per les tardes (de 16.00 a 19.00 hores) amb 800.000 oients.
Aquest programa el van crear l'equip que havia fet La bisagra, de Radio Nacional de España, Jordi Roca, Miquel José i el mateix Xavier Sardà l'any 1997. Va començar a càrrec de Xavier Sardà, creador del personatge Senyor Casamajor, però després de fer-se aquest càrrec de Crónicas marcianas a la televisió, el 1997, el programa que ja era líder d'audiència en la seva franja horària, va passar a mans de Gemma Nierga, que fins aleshores havia conduït l'espai nocturn Hablar por hablar, dins de la mateixa emissora. L'exministre de sanitat i militant del PSC Ernest Lluch col·laborava habitualment amb el programa fins que el novembre de 2001 fou assassinat per la banda terrorista ETA. L'ex-líder del PCE Santiago Carrillo, el cineasta Pere Portabella i Miguel Herrero de Miñón també hi col·laboraven habitualment en la tertulia de sabios, i José Luis Rodríguez Zapatero, Juan Fernando López Aguilar, Vicente Martínez-Pujalte i Ignasi Guardans en la tertulia de Políticos. Nierga deixà el programa el 2012, que ha estat dirigit des d'aleshores per Carles Francino, per fer-se càrrec del matinal Hoy por hoy.

## Referències

* 1 2 Ramirez, Lluisa. «Xavier Sardà y el señor Casamajor presentarán un programa en la SER» (en castellà). El Pais, 22-07-1993. [Consulta: 9 febrer 2021].
* ↑ «La SER lidera 2020 con su mejor resultado en tres años» (en castellà). Cadena SER, 02-12-2020. [Consulta: 6 febrer 2021].
* ↑ Bermejo, Miguel. «EGM: Francino se deja 100.000 oyentes pero mantiene líder a ‘La ventana’» (en castellà). PR Noticias, 06-04-2020. [Consulta: 9 febrer 2021].
* ↑ 'La Bisagra', el éxito del señor Casamajor y Javier Sardà a rtv.es
* ↑ Anuncio "La ventana" Cadena SER (con Javier Sardà) 1996 a Youtube
* 1 2 Lopez, Noemi. «El triste final de Gemma Nierga en la cadena SER indigna a compañeros y oyentes» (en castellà). El español, 01-07-2017. [Consulta: 9 febrer 2021].
* ↑ Gemma Nierga reabre 'La ventana', El País, 8 de gener de 2006
* ↑ «Santiago Carrillo» (en castellà). Entrevistas Digitales. Grupo Prisa, 30-10-2008. [Consulta: 27 octubre 2011].
* ↑ G. Gómez, Rosario. «Gemma Nierga reabre 'La ventana'» (en castellà). El Pais, 08-01-2006. [Consulta: 9 febrer 2021].
* ↑ Revolución en la parrilla de la SER, El País, 15 de juny de 2012

## Enllaços externs

* Web del programa
# La Cabana

La Cabana és una entitat de població del municipi d'Alcover, Alt Camp. L'any 2005 tenia 69 habitants.
Es troba al nord-est del nucli urbà d'Alcover, molt a prop de Serradalt. L'ajuntament d'Alcover i altres fonts la consideren una urbanització.

## Referències

* ↑ «Ajuntament d'Alcover. Urbanitzacions i nuclis agregats». Arxivat de l'original el 2011-09-04. [Consulta: 28 juliol 2008].
* ↑ «La Cabana». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# La Cabana (Navès)

La Cabana és una masia situada al municipi de Navès, a la comarca catalana del Solsonès, a l'est del Pantà de Sant Ponç.
# Ladislav Vízek

Ladislav Vízek (Chlumec nad Cidlinou, 22 de gener de 1955) és un exfutbolista txec de la dècada de 1980.
Fou 55 cops internacional amb la selecció txecoslovaca amb la qual participà en la Copa del Món de Futbol de 1982 i als Jocs Olímpics d'Estiu de 1980, on guanyà la medalla d'or.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de FC Dukla Praga i Le Havre AC.

## Referències

* ↑ Ladislav Vizek - Goals in International Matches a rsssf
* ↑ Ladislav Vízek - estadístiques internacionals al lloc web de l'Associació de Futbol de la República Txeca (txec)
* ↑ Ladislav Vízek a National-Football-Teams.com (anglès)
# La stanza dello scirocco

La stanza dello scirocco és una pel·lícula italiana de comèdia romàntica del 1998 escrita i dirigida per Maurizio Sciarra. Està basada en la novel·la homònima de Domenico Campana.

## Argument

Un marquès d'edat avançada, perseguit pel feixisme, torna a la seva terra natal per poder vendre una propietat. A la seva arribada al foc del seu edifici mor el seu majordom. Per no patir les persecucions, el marquès d'Acquafurata decideix ocupar el seu lloc per dur a terme el seu pla sense molèsties. El Partit Feixista voldria apropiar-se de l'edifici. Però en canvi el marquès, gràcies al notari Spatafora, troba un testament fals en el qual es dona el palau a la parella més pobre del país.
Dos joves cònjuges, Vincenzo Labate i la seva dona Rosalia, prenen possessió de l'edifici. La bellesa i les reticències de la jove enamoren l'ancià Marquès, que després de la marxa del seu marit confessa el seu amor a Rosalia. La casa té una sala de xaloc al soterrani, sobre la qual flota una llegenda. Construït per arquitectes àrabs, es diu que cridant tres vegades a dins, tot l'edifici s'ensorrarà, sense deixar escapatòria als enemics. L'amor boig entre tots dos es consumeix a l'habitació, fins que els seus pares, que han olorat els sentiments de la seva filla pel marquès, l'obliguen a abandonar el palau per tornar a casa seva. El marquès la persegueix, li diu que l'esperarà a la sala Xaloc, i des d'allà la portarà amb ell a París, després d'haver-se burlat dels seus perseguidors feixistes. Però l'espera és en va. El marquès, en deliri, sembla escoltar la veu de la jove, el seu amor li crida tres cops i el palau s'ensorra sobre ell. Desil·lusionat a hores d'ara, l'home se'n va a escapar, al mar l'espera una barca a motor que el portarà a un lloc segur. Però allà mateix trobarà la Rosalia, i junts fugiran cap a la llibertat.

## Repartiment

* Giancarlo Giannini com a marquès d'Acquafurata
* Tiziana Lodato com a Rosalia
* Paolo De Vita com a Spatafora
* Francesco Benigno com a Vincenzo Labate
* Tony Sperandeo com a Sollima
* Valentina Biasio com a Maria
* Lucia Sardo com a Lucia

## Reconeixements

* 1998 - Festival de Cinema Italià d'Annecy
** Millor pel·lícula
* 1999 - Nastro d'argento
** Millor actor Giancarlo Giannini
** Millor banda sonora Eugenio Bennato
* 1998 - XIX edició de la Mostra de València
** Palmera de Plata
** Migliore fotografia Arnaldo Catinari

## Referències

* ↑ Roberto Chiti. Dizionario del cinema italiano: I Film. Gremese Editore, 2002. ISBN 8884401372.
* ↑ Gino Moliterno. The A to Z of Italian Cinema. Scarecrow Press, 2009, 2009. ISBN 978-0810868960.
* ↑ El corrosivo humor de "Los 92 minutos de Mr. Baum" logra la Palmera de Oro, El País, 21 d'octubre de 1998

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# La stella che non c’è

La stella che non c’è és una pel·lícula de l'any 2006 dirigida per Gianni Amelio i protagonitzada per Sergio Castellitto i Ling Tai. El guió està escrit pel mateix Gianni Amelio al costat d'Umberto Contarello i es basa en una novel·la d'Ermanno Rea, La dimissione.
Es va estrenar el 5 de setembre de 2006 al Festival Internacional de Cinema de Venècia.

## Sinopsi

Vincenzo és un enginyer de manteniment italià en uns alts forns la fosa dels quals ha estat comprada per una empresa xinesa. Està molt preocupat per la venda d'una màquina defectuosa l'ús de la qual suposa un perill per als treballadors. Quan descobreix la manera de reparar-la, Vincenzo viatja fins a la Xina, on el seu camí es creua amb el de la intèrpret d'italià Liu Hua. Junts emprendran la cerca de la fàbrica on es troba la màquina.

## Producció

La stella che non c’è és una coproducció internacional entre Itàlia, França, Suïssa i Singapur. Es va rodar entre maig i juny de 2005 a Shanghai, Wuhan, Chongqing, Yinchuan, Baotou, Mongòlia Interior i Gènova.

### Repartiment

* Sergio Castellitto: Vincenzo Buonavolontà.
* Ling Tai: Liu Hua.
* Angelo Costabile: operari.
* Hiu Sun Ha: Chong.
* Biao Wang: comissari de policia.
* Catherine Sng: secretària.
* Tang Xianbi: àvia.

### Estrena

* Itàlia: 5 de setembre de 2006 al Festival Internacional de Cinema de Venècia.
* Espanya: 4 de novembre de 2006 al Festival de Cinema Europeu de Sevilla, 11 de gener de 2008 a sales de cinema.

## Nominacions i premis

| Any | Premi | Categoria | Resultat |
| 2006 | Festival de Cinema de Venècia | Lleó d'Or | Nominada |
| 2006 | Festival de Cinema de Venècia | Premi Pasinetti al millor actor (Sergio Castellitto) | Guanyador |
| 2006 | Festival de Cinema de Venècia | Premi de la Fundació Mimmo Rotella | Guanyadora |
| 2007 | Nastro d'argento | Millor fotografia (Lucca Bigazzi) | Nominada |
| 2007 | Nastro d'argento | Millor producció (Marco Chimenz, Giovanni Stabilini, Riccardo Tozzi) | Nominada |
| 2008 | Premis Turia | Millor Pel·lícula Estrangera | Guanyadora |

## Referències

* ↑ «63rd Venice Film Festival – In Competition». labiennale.org. Arxivat de l'original el 29 setembre 2006.
* ↑ La estrella ausente a Fotogramas
* ↑ «Zinema». Arxivat de l'original el 12 de setembre de 2011. [Consulta: 1r desembre 2010].
* ↑ Nastri d'Argento 2007
* ↑ La Turia premia a 'Mataharis' como mejor película española y reconoce al 'Follonero', El Mundo, 26 de juny de 2008
# La strage degli innocenti

La strage degli innocenti (La massacre dels innocents) és un oratori compost per Lorenzo Perosi estrenat al Salone Perosi de Milà el 18 de maig de 1900, amb el mateix autor dirigint la Filarmonica di Bologna.
La strage degli innocenti, basat en la Massacre dels Innocents relatada a l'Evangeli segons Mateu, reuneix un narrador que fa com de cronista històric, amb alguns personatges individuals com l'indefugible Herodes, veus profètiques, àngels solts i en conjunt, i un cor que assisteix i participa, alhora, de la història, cantada en llatí.

## Seccions

* Primera Part:
** Preludio
** La profezia
** La partenza
* Segon Part:
** Prologo
** Il pianto
** La fuga
** La rabbia di Erode

## Referències

* ↑ «Cronologia della vita, delle opere e delle attività artistiche». Il Coro Polifonico “Lorenzo Perosi” di Misterbianco. Arxivat de l'original el 2013-06-03. [Consulta: 16 juny 2013].
* ↑ «Dades a amadeusonline.net». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 16 juny 2013].
* ↑ Matamoro, Blas. «Ressenya del disc». diverdi.com.
# Lalia

Lalia és una pel·lícula de curtmetratge documental de l'any 1999 dirigida per l'actriu catalana Sílvia Munt.

## Sinopsi

Lalia ens conta com és el seu país, el Sàhara Occidental. La seva petita redacció ens va introduint en el seu món. Un món de somnis perduts, de records no viscuts per a acabar despertant en la seva realitat. Una realitat terrible de la qual vol escapar: El seu exili en un camp de refugiats a Algèria.

## Premis

* Goya al millor curtmetratge documental el 1999.
* Millor Curtmetratge "Preludi", Giffoni Film Festival, Itàlia 2001
* Premi del Públic programa Versión Española TVE 2000
* Premi del Jurat Creteil Film Festival 2000
* Premi Millor Directora Festival de Nanterre (França)
* Premi del Festival de Cinema de Locarno (Suïssa)
* Premi del Públic Festival de Montecatinni, Itàlia.

## Referències

* ↑ Sílvia Munt presentó «Lalia», su premiado cortometraje sobre el pueblo saharaui, Última Hora, 1 d'abril de 2000
* ↑ Lalia, al web dels premis Goya
* ↑ El hombre invisible aparece en Locarno, EL Cultural, 26 de juliol de 2000

## Enllaços externs

* Lalia a terapiasinfronteras.com
# Le Génie du feu

Le Génie du feu és un curtmetratge mut de comèdia francès del 1908 dirigida per Georges Méliès. Va ser llançat per la Star Film Company de Méliès i està numerat 1069–1072 als seus catàlegs.

## Trama

Un home i una dona jove, deambulant per un paisatge boscós exuberant, es troben amb un temple en ruïnes. Un ancià a l'entrada adverteix a la parella que no entri al temple, però no el fan cas en la seva curiositat. A l'interior, estan envoltats i atrapats pels sacerdots del temple, i observen horroritzats com un esperit semblant a un diable omple el temple de foc. La parella queda encegada i ensopega de nou del temple, on el vell els torna la vista.

## Producció

Méliès apareix a la pel·lícula com un dels tres sacerdots, amb l'actor Claudel com a jove. El conjunt de la pel·lícula inclou columnes i elements escènics de dues pel·lícules anteriors de Méliès, La Fée Carabosse ou le Poignard fatal (1906) i Pauvre John ou les Aventures d'un buveur de whiskey (1907), i el vestuari inclou un turbant que Méliès havia fet servir a Ali Barbouyou et Ali Bouf à l'huile (1907). Els efectes especials de la pel·lícula es creen amb maquinària escènica, pirotècnia, escamoteig, exposició múltiple i fosa.
En el seu entorn d'un temple exòtic, Le Génie du feu recorda la pel·lícula anterior de Méliès L'Oracle de Delphes (1903). Els motius de les dues pel·lícules suggereixen imatges maçòniques; tot i que Méliès no era maçó, sembla que estava familiaritzat amb alguns dels seus elements visuals, encara que només a través d'espectaculars escènics a l'estil de La flauta màgica de Mozart. A més, el pare de Méliès era membre dels Compagnons du Devoir, un gremi d'artesans no maçònics amb alguns ritus d'iniciació.

## Referències

* ↑ Malthête, Jacques & Mannoni, Laurent (2008), L'oeuvre de Georges Méliès, Paris: Éditions de La Martinière, p. 352, ISBN 9782732437323
* ↑ Essai de reconstitution du catalogue français de la Star-Film; suivi d'une analyse catalographique des films de Georges Méliès recensés en France, Bois d'Arcy: Service des archives du film du Centre national de la cinématographie, 1981, pàg. 293–94, ISBN 2903053073, OCLC 10506429
* ↑ de la Bretèque, Français (1997), "Mythographie de Georges Méliès ou les caprices de dieux", in Malthête, Jacques & Marie, Michel, Georges Méliès, l'illusionniste fin de siècle?: actes du colloque de Cerisy-la-Salle, 13–22 août 1996, Paris: Presses de la Sorbonne nouvelle, pàg. 285–308 (here 304), <https://www.google.cat/books/edition/Georges_M%C3%A9li%C3%A8s_l_illusionniste_fin_de/1n9W-3XrdPAC?hl=ca&gbpv=1&pg=PA304&printsec=frontcover>

## Enllaços externs

* Le Génie du feu a YouTube
# Landau

* Per a altres significats, vegeu «Sigalit Landau».
* Per a altres significats, vegeu «Landau an der Isar».
Landau, o Landau in der Pfalz és una ciutat autònoma (kreisfrei) envoltada pel Südliche Weinstraße («Ruta de Vi del Sud») districte del Palatinat del Rin del sud, Alemanya. És una ciutat universitària (des de 1990), important centre cultural i una ciutat comercial, envoltada per vinyes i pobles vinícoles de la regió vinícola del Palatinat. Landau és situat a l'est del bosc del Palatinat, el bosc continu més gran d'Europa, en la Ruta Alemanya del Vi.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial (anglès)
# Lattimore

Lattimore és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 419 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lattimore tenia 419 habitants, 119 habitatges i 79 famílies. La densitat de població era de 161,8 habitants per km².
Dels 119 habitatges en un 31,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,8% hi vivien parelles casades, en un 7,6% dones solteres, i en un 33,6% no eren unitats familiars. En el 32,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,38 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,05.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 17,9% tenia menys de 18 anys, un 36% entre 18 i 24, un 19,3% entre 25 i 44, un 16,5% de 45 a 60 i un 10,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 23 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.063 $ i la renda mediana per família de 38.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.875 $ mentre que les dones 17.708 $. La renda per capita de la població era de 12.302 $. Entorn del 10,8% de les famílies i l'11% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lattimore». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lattimore». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].