OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ergican Saydam

Ergican Saydam (Istanbul, 28 de març de 1929 - 21 de desembre de 2009) fou un pianista clàssic turc. Va fer els estudis de música al Conservatori Municipal d'Istanbul entre 1943 i 1953, i fou alumne de Friedrich Wührer a Múnic, entre 1955 i 1959. Es va graduar a la Facultat de Dret de la Universitat d'Istanbul. Ergican Saydam va fer més de dos mil concerts en tot el món. També fou professor del Conservatori d'Istanbul. Les seves memòries han estat publicades per la seva filla Ezgi Saydam (en turc ezgi significa melodia) amb el nom Taburede 60 Yıl (60 anys en el tamboret).

## Referències

* ↑ http://www.cumhuriyet.com.tr/haber/diger/107466/Piyanist_Ergican_Saydam_yasamini_yitirdi.html
* ↑ http://www.biyografya.com/biyografi/6063
* ↑ http://www.musikidergisi.net/?p=1278
* ↑ http://www.sozcu.com.tr/2016/yazarlar/yilmaz-ozdil/proje-okul-1442199/
* ↑ http://www.muhbirhaber.com/haber/familya-oyunculari-konusu-ve-karakterlerini-yakindan-taniyin-1823.html Arxivat 2017-01-05 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.andante.com.tr/tr/4588/Ergican-Saydam-Taburede-60-Yil
* ↑ http://www.kitapyurdu.com/yazar/ergican-saydam/49314.html
# Església de San Salvatore (Brescia)

San Salvatore és una església a l'interior del complex conventual de Santa Giulia a la ciutat italiana de Brescia. Fundada l'any 753 com una església del monestir femení de San Salvatore, al llarg dels segles ha estat remodelada diverses vegades i va passar a formar part del nou monestir, l'església del qual dedicada a santa Júlia va ser acabada el 1599.
L'edifici forma part de la sèrie Longobardi in Itàlia: i luoghi del potere ('Longobards a Itàlia: els llocs del poder'), que comprèn set testimonis d'arquitectura, escultura i art pictòric longobards, inscrits a la llista del Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO el juny del 2011.
El monestir i la seva església es va fundar l'any 753 pel duc de Brescia Desideri, futur rei dels llombards, i la seva esposa Ansa, que va imposar a la seva filla Anselperga com primera abadessa, la cripta va ser construïda el 759-760. Durant els segles següents va ser àmpliament remodelat i millorat, de manera que a l'estil característic longobard shi 'han afegit molts altres tipus d'arquitectura.
Actualment l'església presenta tres naus, on es van utilitzar columnes romanes preexistents, sense absis, es tracta d'una reforma al voltant del segle ix de l'edifici original del rei Desideri amb una nau i tres absis. L'església es troba sobre un edifici precedent de l'època romana.

## Referències

* ↑ «World Heritage Committee inscribes five new sites in Colombia, Sudan, Jordan, Italy and Germany» (en anglès). [Consulta: 4 novembre 2011].
* 1 2 Vecchi-Cerchiari, 2000, p. 317.
* ↑ «Italia Langobardorum. Centri di potere e di culto (568-774 d.C.). La descrizione dei siti». [Consulta: 27 novembre 2011].
* ↑ «Santa Giulia sul sito Brescia Musei». Arxivat de l'original el 2008-10-25. [Consulta: 27 novembre 2011].

## Bibliografia

* Fiorella Frisoni, Gli affreschi di Paolo da Caylina e di Romanino in Renata Stradiotti (a cura di), San Salvatore - Santa Giulia a Brescia. Il monastero nella storia, Skira, Milano 2001
* Elena Lucchesi Ragni, Ida Gianfranceschi, Maurizio Mondini, (a cura di), Il coro delle monache - Cori e corali, catalogo della mostra, Skira, Milano 2003

## Enllaços externs

* «Lloc oficial de la candidatura a Patrimoni de la Humanitat», 03-10-2008. Arxivat de l'original el 2016-10-23. [Consulta: 27 novembre 2011].
* «Santa Giulia sul sito Brescia Musei». Arxivat de l'original el 2008-10-25. [Consulta: 27 novembre 2011].
# Escrofa

Escrofa és el nom dels següents personatges:
* Luci Tremel·li Escrofa, qüestor romà
* Gneu Tremel·li Escrofa, pretor romà
# Oacoma

Oacoma és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 390 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Oacoma tenia 390 habitants, 169 habitatges, i 111 famílies. La densitat de població era de 74,5 habitants per km².
Dels 169 habitatges en un 33,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,9% hi vivien parelles casades, en un 9,5% dones solteres, i en un 34,3% no eren unitats familiars. En el 29% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,31 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,86.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,2% tenia menys de 18 anys, un 5,4% entre 18 i 24, un 30,3% entre 25 i 44, un 27,7% de 45 a 60 i un 10,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.719 $ i la renda mediana per família de 44.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.500 $ mentre que les dones 18.750 $. La renda per capita de la població era de 17.206 $. Entorn del 8,4% de les famílies i el 7,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Oacoma». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Oacoma». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# En Marea

En Marea és una coalició electoral d'esquerres creada per presentar-se a les eleccions generals espanyoles de 2015 a les quatre circumscripcions de Galícia. Està formada per Podemos Galicia, Anova-Irmandade Nacionalista, Esquerda Unida, Marea Atlántica, Marea Pontevedra, Compostela Aberta, Ferrol en Común, Encontro por unha Marea Galega i Ourense en Común.
Els caps de llista pel Congrés dels Diputats van ser Antón Gómez-Reino per la província d'A Coruña, Miguel Anxo Fernán-Vello per la de Lugo, David Bruzos Higuero per la d'Ourense i Alexandra Fernández Gómez per la de Pontevedra.
En Marea va obtenir 6 escons al Congrés dels Diputats (de 23 possibles) i 2 senadors, amb 408.370 vots. Per partits, dos diputats eren d'Anova, dos diputats i un senador de Podemos, un diputat i un senador d'Esquerda Unida i un diputat d'Ourense en Común.
A les eleccions al congrés del 26 de juny de 2016 es va obtenir 5 diputats i a les eleccions d'abril de 2019 després de la ruptura amb Podem, només va aconseguir 17.899 vots (1,09 a Galícia, i un 0,07% en el total espanyol). Finalment, va decidir no presentar-se a les eleccions de novembre de 2019.
En els eleccions autonòmiques gallegues de 2016, encapçalada per Luís Villares Naveira, fou segona força amb 271.418 vots, el 19,07%, obtenint 14 diputats.
Després de la ruptura, dues candidatures sorgides del mateix espai es presentaren a les eleccions autonòmiques de 2020. En Marea - Compromiso por Galicia - Partido Galeguista - Marea Galeguista obtenia només un 0,2% dels vots, mentre que la coalició Galiza en Comun–Anova–Mareas obtingué el 3,94%, amb cap diputat.

## Referències

* ↑ Galícia, lloc diferent per la confluència amb Podem.
* ↑ «Eleccions generals 2015». El País, 21-12-2015.

## Vegeu també

* En Comú Podem

## Enllaços externs

* En Marea - Lloc web oficial
# Goldfieldita

La goldfieldita és un mineral de la classe dels sulfurs, que pertany al subgrup de la goldfieldita. Rep el nom de la localitat de Goldfield, a l'estat nord-americà de Nevada, on està ubicada la seva localitat tipus.

## Característiques

La goldfieldita és una sulfosal de fórmula química (Cu$_{10}$◻₂)Te₄S₁₂S. Cristal·litza en el sistema isomètric. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3 i 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la goldfieldita pertany a «02.G - Nesosulfarsenits, etc. amb S addicional» juntament amb els següents minerals: argentotennantita, freibergita, giraudita, hakita, tennantita, tetraedrita, selenoestefanita, estefanita, pearceïta, polibasita, selenopolibasita, cupropearceïta, cupropolibasita i galkhaïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Mohawk, a la localitat de Goldfield, dins el comtat d'Esmeralda (Nevada, Estats Units). Tot i tractar-se d'una espècie poc habitual ha estat descrita en tots els continents del planeta a excepció de l'Antàrtida.

## Referències

* ↑ «Goldfieldite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 6 maig 2021].
# Elise van Hage

Elise van Hage (Noordwijkerhout, Holanda Meridional, 6 d'abril de 1989) és una ciclista neerlandesa, que fou professional del 2008 al 2009. Combinà la carretera amb el ciclisme en pista.

## Palmarès en pista

* 2006
** Campiona del món júnior en Scratch
** Campiona d'Europa júnior en Puntuació
** Campiona d'Europa júnior en Scratch

## Palmarès en ruta

* 2007
** Campiona dels Països Baixos júnior en ruta
* 2008
** 1a als Campionats del món universitaris de ciclisme en ruta
* 2009
** 1a al Noordwijk Classic

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Elise Polko

Elise Polko, nascuda Elise Vogel, (Wakerbarthsruhe, 31 de gener de 1823 - Múnic, 15 de maig de 1899) f fou una poetessa i cantatriu alemanya.
El seu pare va ser director de la Bürgerschule unificada i fundador de la Realschule a Leipzig. Els seus germans van ser Eduard Vogel (1829-1856), explorador d'Àfrica i astrònom; Hermann Carl Vogel astrònom (1841 – 1907); i Julie Vogel (Julie Dohmke 1827-1913), escriptora, editora i traductora. Ja amb disset anys va fer amb molt èxits com cantant concertant.
Aconsellada per Felix Mendelssohn Bartholdy per no deixar el cognom de naixement, va rebre lliçons de cant del cèlebre mestre espanyol Manuel Patricio Rodríguez Sitches García, a París. Després intentà dedicar-se al teatre i debutà a Frankfurt del Main, però circumstancies especials l'impediren cultivar l'escena. Es va presentar en canvi, en diversos concerts, en els quals recollí molts aplaudiments. Va contraure matrimoni amb Polko, del qual va prendre el cognom com era de costum aleshores, un funcionari superior de l'administració de ferrocarrils. Des de llavors es dedicà particularment a la literatura.
Entre les seves obres, consagrades especialment a la música, cal mencionar:
* Musikalische Märchen (1852);
* Faustina Hasse, novel·la (1860);
* Die Bettleroper (1863);
* Alte Herren (1865);
* Verklungene Akkorde (1868);
* Eriunerungen an F. Mendelssohn Bartholdy (1868);
* Niccolo Paganini und die Geigenbauer (1876) obra publicada també en italià;
* Vom Gesange (1876);
* Aus der Künstlerwelt (1878);
* Die Klassiker der Musik (1880);
* Meister der Tonkunst (1896), etc.
D'algunes d'aquestes obres se'n feren diverses edicions.

## Referències

* 1 2 Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana. 45 Pis - Poln. Madrid: Espasa-Calpe, 1973, p. 1511. ISBN 84-239-4545-6.
* ↑ «Polko, Elise» (en alemany). Lexikon Westfälischer Autorinnen und Autoren. Literaturkommission für Westfalen. [Consulta: 18 octubre 2022].
* ↑ «Polko, Elise». A: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB) (en alemany). 53. Historische Kommission bei der Bayerischen Akademie der Wissenschaften, 1907, p. 95–98 [Consulta: 18 octubre 2022].
# Els gossos de la guerra

Els gossos de la guerra (títol original: The Dogs of War) és una pel·lícula britànica de 1980 basada en la novel·la Els gossos de la guerra de Frederick Forsyth. Va ser dirigida per John Irvin i protagonitzada per Christopher Walken i Tom Berenger interpretant a integrants d'una unitat de soldats mercenaris contractats per eliminar el president Kimba, el líder de la "República de Zangaro", un país fictici situat a Àfrica modelat a partir de Guinea Equatorial. Les escenes ambientades de Zangaro van ser filmades a Belize.
El títol, The Dogs of War (Els gossos de la guerra), és una frase de l'obra Juli Cesar (1599), on s'utilitza la línia "Cry, 'Havoc!', and let slip the dogs of war" traduïda com "Crida: 'Devastació!' i deixa anar els gossos de la guerra".
Ha estat doblada al català.

## Argument

Jamie Shannon (Walken) és un militar, un mercenari que pot organitzar un cop o una revolució pel preu just. És contractat per un grup d'empresaris britànics de la mineria per investigar Zangaro, un petit país africà ric en dipòsits minerals però amb un govern inestable i poc col·laborador. Arrestat poc després de la seva arribada, Shannon és empresonat com a espia i torturat. Durant aquest temps, coneix a un dels intel·lectuals capdavanters del país, el Dr. Okoye, també tancat pel règim actual. Després de ser alliberat, torna als Estats Units i se li ofereix l'oportunitat de tornar a Zangaro per liderar un cop militar. Shannon accepta, però té altres assumptes per dur a terme.

## Repartiment

* Christopher Walken - Jamie Shannon
* Tom Berenger - Drew Blakeley
* Colin Blakely - Alan North
* Hugh Millais - Roy Endean
* Paul Freeman - Derek Godwin
* Jean-Francois Stevenin - Michel Claude
* JoBeth Williams - Jessie Shannon
* Robert Urquhart - Capt. Lockhart
* Winston Ntshona - Dr. Okoye
* George Harris - Coronel Sekou Bobi
* Alan Beckwith - El mercenari
* Eddie Tagoe - Jinja
* Ed O'Neill - Terry
* Harlan Cary Poe - Richard
* Olu Jacobs - Duaner
* Diana Bracho - Monja

## Referències

* ↑ esadir.cat. . esadir.cat.
* ↑ Argument a IMDb
* ↑ «The Dogs of War». The New York Times.
# Emanuele Filippini

Emanuele Filippini (Brescia, 3 de juliol de 1973), és un exfutbolista Itàlia, que jugava a la posició de migcampista. Actualment és entrenador en les categories inferiors del Brescia Calcio

## Carrera

Va debutar a la Serie A el 31 d'agost de 1997 amb el Brescia Calcio contra el Inter, va debutar el mateix partit que el seu germà bessó: Antonio Filippini. Aquest és també un futbolista professional, a excepció de la temporada 2006-2007, van jugar sempre junts des del 1991, coincidint en un total de 7 equips diferents.

## Palmarès

* 1 Campionat de la Serie B amb el Palermo

## Referències

* ↑ http://www.gazzetta.it/Speciali/serie_b_2007/giocatori/filippini_ema.shtml Fitxa del jugador a la Gazzetta dello Sport

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador a la Gazzetta dello Sport (italià)
* Perfil del jugador a Football.it (italià)
# Eleccions generals de l'Uruguai de 1946

Les eleccions generals de l'Uruguai de 1946 es van celebrar el diumenge 24 de novembre del 1946, en una primera i única volta, amb la intenció d'escollir un nou president de la República Oriental de l'Uruguai, càrrec que, fins a la data, ocupava el centredretà Juan José de Amézaga, en guanyar les eleccions del 1942 al costat d'Alberto Guani. També, segons aquest sistema, es van presentar els candidats a intendents municipals pels seus respectius departaments.
D'acord amb la Constitució del 1942, es van votar els càrrecs de president i de vicepresident. Va triomfar novament el Partit Colorado amb la fórmula de Tomás Berreta Gandolfo - Luis Batlle Berres, que va assumir l'1 de març de 1947. Juntament amb l'elecció del cap d'Estat, també es van votar els càrrecs de senador i de diputat.
Simultàniament es van celebrar les eleccions dels dinou governs departamentals. Va estar vigent el sistema pel qual es podien presentar lemes departamentals per escollir candidats segons conveniència local (a diferència d'altres eleccions, en les quals només es podien postular candidats per lemes nacionals).

## Candidats

Els candidats presidencials d'aquest any van ser:
* Pel PC: Tomás Berreta Gandolfo - Luis Batlle Berres (fórmula guanyadora); Rafael Schiaffino - Daniel Castellanos; i Alfredo Baldomir Ferrari - Juan Carlos Mussio Fournier.
* Pel PN: Luis Alberto de Herrera - Martín Recaredo Echegoyen; Basilio Muñoz - José Rogelio Fontela.
* Pel PNI: Alfredo García Morales - Leonel Aguirre.
* Pel PCU: Eugenio Gómez - Nicasio Romero.
* Per l'UCU: Joaquín Secco Illa - Dardo Regules.

## Bibliografia

* Aguiar, César A. Notas sobre política y sociedad en el Uruguay, (1946-1962). Editorial: Centro Interdisciplinario de Estudios sobre el Desarrollo. Montevideo, 1977.
* D'Elía, Germán. El Uruguay neo-batllista, 1946-1958, 113 pàgines. Banda Oriental, Ed. Montevideo, 1982.

## Referències

* ↑ (castellà) Partits, lemes i cicle electoral Arxivat 2009-04-10 a Wayback Machine.
* ↑ (castellà) Fulles de votació de 1946

## Enllaços externs

* Selecció de candidats presidencials a l'Uruguai (en anglès; vegeu taules al final)
Eleccions a l'Uruguai :
# Eleccions generals de l'Uruguai de 1938

Les eleccions generals de l'Uruguai de 1938 es van celebrar el 27 de març del 1938, en una primera i única volta, amb la intenció d'escollir un nou president de la República Oriental de l'Uruguai, càrrec que, fins a la data, ocupava el militar Gabriel Terra Leivas. També, segons aquest sistema, es van presentar els candidats a intendents municipals pels seus respectius departaments.
D'acord amb la Constitució del 1934, es van votar els càrrecs de president i de vicepresident. Va triomfar novament el Partit Colorado amb la fórmula d'Alfredo Baldomir Ferrari - César Charlone, que va assumir el 18 de juny de 1938. Juntament amb l'elecció del cap d'Estat, també es van votar els càrrecs de senador i de diputat. Cal destacar que en aquestes eleccions es va habilitar, per primera vegada en la història de l'Uruguai, el sufragi femení a nivell nacional (amb un antecedent l'any 1927).

## Candidats

Els candidats presidencials d'aquest any van ser:
* Pel PC: Alfredo Baldomir Ferrari - César Charlone (fórmula guanyadora); Eduardo Blanco Acevedo - Eugenio Martínez Thedy.
* Pel PN: Carmelo Cabrera - Juan José de Arteaga.
* Pel PNI: es va abstenir.
* Pel PCU: només es va postular Eugenio Gómez al parlament.
* Per l'UCU: només candidats al parlament.
* Pel PSU: només candidats al parlament.
* Pel PAN: només candidats al parlament.
* Per LC: Domingo Tortelli - Aurelia Manrupe.
* Pel PIDF: només candidats al parlament.

## Referències

* ↑ (castellà) Efemérides femenines
* ↑ (castellà) President Alfredo Baldomir Arxivat 2008-06-14 a Wayback Machine.
* ↑ (castellà) Fulles de votació de 1938
* ↑ (castellà) El candidat autòcton: afrouruguaians en política
Eleccions a l'Uruguai :
# Isaac Vorsah

Isaac Vorsah (nascut el 21 de juny de 1988) és un futbolista ghanès que actualment juga de Defensa pel TSG 1899 Hoffenheim d'Alemanya.
# Enannatum II

Enannatum II fou rei de Lagaix, successor (i potser fill?) d'Entemena, al que va succeir.
Va regnar al segle xxv aC. Entre ell i el seu predecessor van regnar un total de 42 anys, però es desconeix la quantitat que correspon a cadascun. Del seu regnat només es conserva un document, en el qual no s'esmenta el seu nom, però se li atribueix per l'esment de l'administrador-sacerdot de Ningursu, Enetarzi. Va encarregar-se de la restauració de la cerveseria del temple de Ningirsu. Segons una inscripció, el déu de Enannatum II era Shutula. El regnat va ser relativament pacífic. La dinastia havia perdut importància i exercia l'hegemonia la dinastia d'Ur (coneguda com a Ur II).
Va ser succeït per Enetarzi mitjançant una estratègia administrativa d'usurpació del tron.

## Referències

* ↑ Archi, Alfonso (ed.). Tradition and Innovation in the Ancient Near East (en anglès). Winona Lake: Eisenbrauns, 2015, p. 166.
* 1 2 Thomson, Gary Arthur. First Writers-the Sumerians: They Wrote on Clay (en anglès). Bloomington: iUniverse, 2011, p. 69.
# Crossodactylodes

Crossodactylodes és un gènere de granotes de la família Leptodactylidae que es troba al Brasil.

## Taxonomia

* Crossodactylodes bokermanni
* Crossodactylodes izecksohni
* Crossodactylodes pintoi

## Referències

* IUCN (anglès)
# Oak Creek (Colorado)

Oak Creek és una població dels Estats Units a l'estat de Colorado. Segons el cens del 2000 tenia 849 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Oak Creek tenia 849 habitants, 366 habitatges, i 217 famílies. La densitat de població era de 1.130,3 habitants per km².
Dels 366 habitatges en un 31,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,7% hi vivien parelles casades, en un 8,5% dones solteres, i en un 40,7% no eren unitats familiars. En el 32% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,32 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,9.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,9% tenia menys de 18 anys, un 8,4% entre 18 i 24, un 33,3% entre 25 i 44, un 24,6% de 45 a 60 i un 7,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 113,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.500 $ i la renda mediana per família de 42.981 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.667 $ mentre que les dones 21.116 $. La renda per capita de la població era de 16.388 $. Entorn del 6,2% de les famílies i el 10,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Oak Creek». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 1r agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Oak Creek». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 1r agost 2010].
# Gomera

«Gomera» té aquests significats:
* La Gomera, illa de les Canàries
* Gomeres (singular Gomera, Ghumara), tribu amaziga
* Gomera (possessió), possessió al terme de Llucmajor, Mallorca
# Cupuaçu

Cupuaçu (Theobroma grandiflorum) és un fruit tropical del mateix gènere que l'arbre del cacau. És el fruit d'un arbre de la selva plujosa amazònica que es cultiva molt a Colòmbia, el Perú i nord del Brasil especialment cultivat als estats de Pará, Amazones, Rondônia i estat d'Acre. L'arbre adult mesura típicament entre 5 a 15 m d'alçada. Les fulles fan de 25 a 35 cm de llarg. A mesura que les fulles maduren, com és habitual en la flora tropical, canvien de color de rosat a verd. Els fruits del cupuaçu són oblongs, marrons amb borra de 20 cm de llarg i un pes d'un a dos quilos. La polpa és blanca i molt fragant que es pot descriure com una mescla de xocolata i ananàs, no conté ni la cafeïna ni la teobromina que té el cacau sinó teacrina. Es fa servir molt en postres, sucs i dolços. El gust del fruit és com una pera amb tocs de banana. També la polpa del fruit es fa servir en cosmètics hidratants. És un candidat a la categoria de "superfruit". pels polifenols especials que conté.

## Referències

* ↑ «Cupuaçu». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Vasconcelos, M. N. L.; Silva, M. L. da, Maia, J. G. S., and Gottlieb, O. R. «Estudo químico de sementes do cupuaçu» (PDF) (en portuguese). Acta Amazonica, 5, 1975, pàg. 293–295. Arxivat de l'original el 2007-09-27 [Consulta: 24 agost 2006]. Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
* ↑ Cupuaçu as next big superfruit flavor, foodnavigator-usa.com

## Enllaços externs

* Cupuassu Photos and Information Arxivat 2011-07-26 a Wayback Machine.
* A collection of cupuacu photos.
* Theobroma grandiflorum Arxivat 2007-06-25 a Wayback Machine.
* More detailed information