OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Abbadie

Abbadie és el nom dels següents personatges:
* Antoine Thomson d'Abbadie
* Arnaud Michel d'Abbadie (1815 – 1893), geògraf francès
* Enric Abbadie (Portbou, 1885 - Marcelhan, Alts Pirineus), membre del grup Combat
* Jacques Abbadie (~1654, Nai, Regne de França- 1727, Marylebone, Regne d'Anglaterra), pastor i teòleg protestant francès
* Julio César Abbadie (Montevideo, 1930), futbolista uruguaià
# Polemoniòidies

Polemonioideae és una subfamília de plantes amb flors que pertany a la família Polemoniaceae, de l'ordre Ericals. Hom li adjudica una quinzena d'espècies, encara que la distribució taxonòmica està subjecta a canvis freqüents a mesura que milloren les anàlisis genètiques. Les distribucions en tribus d'aquesta subfamília han estat discutides entre els botànics; segons L.A.Johnson, es dividiria en les tribus Gilieae, Loeselieae, Phlocideae i Polemonieae.

## Gèneres

* Aliciella
* Allophyllum
* Collomia
* Eriastrum
* Gilia
* Gymnosteris
* Ipomopsis
* Langloisia
* Leptodactylon
* Linanthus
* Loeselia
* Loeseliastrum
* Microsteris
* Navarretia
* Phlox
* Polemonium

## Bibliografia

* V.E.Grant Primary classification and phylogeny of the Polemoniaceae, with comments on molecular cladistics, article a American Journal of Botany 85(6): 741-752 (1998)
* L. A. Johnson et al. Nuclear and cpDNA sequences combined provide strong interference of higher phylogenetic relationships in the phlox family (Polemoniaceae), article a Molecular Phylogenetics and Evolution 48(3): 997-1012 (setembre 2008)

## Enllaços externs

* Proposta de Leigh A. Johnson d'un quadre de distribució de la família Polemoniaceae Arxivat 2011-05-13 a Wayback Machine.
# Can Culnegre

Can Culnegre és un mas habitat que pertany a la vila d'Anglès, comarca de la Selva.

## Situació

Aquesta edificació es troba a 225 metres sobre el nivell del mar, enclavada al final del Bosc d'en Verdaguer, prop de Can Rossinyol, quasi al límit sud del terme municipal a tocar del de Brunyola i Sant Martí Sapresa.

## Ús actual

L'ús actual és d'habitatge, mantenint-se activa la seva explotació agrària.

## Valor arquitectònic

Sense tenir un especial valor arquitectònic, la seva antiguitat fa que aquest mas s'hagi inclòs com a mas protegit al Pla Especial de Masies i Cases Rurals d'Anglès (fitxa A37).

## Referències

* ↑ «Mapa de l'ICC». Institut Cartogràfic de Catalunya. [Consulta: 29 novembre 2013].
* ↑ «Pla Especial de Masies i Cases Rurals d'Anglès» (en català). Ajuntament d'Anglès. [Consulta: 29 novembre 2013].
# Armand Parent

Armand Parent (Lieja, Bèlgica, 5 de febrer de 1863 - París, França, 20 de gener de 1925) fou un violinista i compositor belga.
Estudià en el Conservatori de la seva ciutat nadiua, on fou guardonat. El 1822 entrà com a solista en l'orquestra Bilse, de Berlín, i després desenvolupà el mateix càrrec en l'orquestra Colonne, de París, ciutat en la qual fundà un quartet (amb Loiseau, Vieux i Fournier) que li donà una gran reputació i popularitat i exercí una molt gran influència cultural sobre les generacions coetànies de músics i auditors parisencs. Dedicat en primer terme als grans clàssics, Parent inclús fundà una societat consagrada a la interpretació de la música de Mozart, però els seus concerts, de caràcter, com els dedicats cicles als 17 quartets de Beethoven, s'ampliaren ràpidament als romàntics, especialment a Johannes Brahms, obres de cambra per les quals Parent sentia una admiració decidida.
Parent no es limità a la música d'autors famosos, sinó que en els seus programes dedicà un lloc permanent als músics joves, especialment als que provenien de la Schola Cantorum, en la qual figurava des del 1917. Entre els autors donats a conèixer per Parent figuraven els noms d'Ernest Chausson, Albéric Magnard, Albert Roussel, Guillaume Lekeu, Victor Vreuls, Guy Ropartz, Paul Le Flem i Joaquín Turina en sengles composicions de cambra. També estrenà els primers i segons quartets de Vincent d'Indy i la sonata per a violí d'aquest, que li'n fou dedicada. Durant molts anys el Quartet Parent fou l'únic en interpretar aquesta música, així com el quartet de Maurice Ravel.
Invitat per la Societat Filharmònica de Madrid, actuà en el teatre de la Comèdia en els sis primers concerts que va donar aquesta societat, el 1901 (amb Luquin, Denayer, i Baretti), amb l'audició integra dels concerts de Beethoven, per primera vegada, probablement a Espanya.
Armand Parent era un compositor de mèrit i havia escrit un quartet, una sonata per a piano i violí, composicions per a piano i cançons, a més de 20 estudis de virtuositat i d'uns interessants Exercices d'après les 17 Quatuors de Beethoven. El seu mètode didàctic, en el que combinava feliçment els principis clàssics amb les necessitats de la música moderna, va ésser tant fecund com apreciat.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Suplement de l'any 1934, pàgs. 909-910 (ISBN 84-239-4583-9)
# Aixurbelnixeixu

Aixurbelnixeixu o Aššur-bel-nišešu va ser rei d'Assíria. Va pujar al tron en data incerta doncs la manca de la duració de dos regnats anteriors permet jugar amb un marge de 40 o 50 anys. En la cronologia llarga hauria regnat del 1450 aC al 1425 aC, segons la cronologia mitjana del 1425 aC al 1400 aC i la cronologia curta el situa entre el 1410 aC i el 1390 aC. La Llista dels reis d'Assíria li assigna 9 anys de regnat.
Era fill d'Aixurnirari II al que hauria succeït a la seva mort natural. A diferència dels seus antecessors, d'aquest rei hi ha una important referència a la Història sincrònica (un text babiloni del segle viii aC que fa referència a les relacions entre Babilònia i Assíria durant la dominació cassita). El rei cassita Karaindaix, que governava cap a la meitat del segle xv aC, va signar un tractat amb Aixurbelnixeixu. El rei d'Assur reclamava unes terres concretes a Mesopotàmia que Babilònia li va reconèixer, i van acordar unes línies frontereres. Això suposa que Assíria, tot i que sota dependència feudal de Mitanni, era reconeguda com a entitat que podia negociar un tractat amb Babilònia.
El va succeir el seu fill Ashurrimnisheshu.

## Referències

* ↑ «The Assyrian king list». Livius.org. [Consulta: 3 novembre 2021].
* ↑ Brinkman, J. A. Materials and studies for Kassite History: vol. I. Chicago: The Oriental Institute of the University of Chicago, 1976, p. 169-170.

## Bibliografia

* A. Poebel. "The Assyrian King List from Khorsahabad". A: Journal of Near Eastern Studies, 1, 4.
* Assíria
# José María Meliá Bernabeu

José María Meliá Bernabeu "Pigmalión" (Cabanyal, 1885 - Peníscola, 1974) va ser un astrònom, escriptor, periodista i mestre autodidacta valencià.

## Biografia

Nascut al Cabanyal en 1885, va estudiar nàutica i va establir una estreta amistat amb el novel·lista valencià Vicente Blasco Ibáñez, del qual va ser secretari a França durant la Primera Guerra Mundial.
Amb el pseudònim Pigmalión va publicar diversos articles de divulgació sobre temes d'astronomia en la premsa local. Va ser col·laborador habitual a la premsa escrita valenciana del segle xx, i en especial a Radio Valencia, on transmetia conferències radiofòniques sobre diversos temes, especialment articles sobre astronomia, meteorologia i cultura general, amb especial predilecció pels personatges femenins. Va ser guardonat amb el Premi Ondas de ràdio en 1960. En l'àmbit literari, és autor de tres llibres: "Blasco Ibáñez, novelista", "Conferencias" i "Una velada astronòmica en Peníscola", i traductor d'una obra de l'escriptora italiana Mura, "La traviesa camarera del amor".
És coneguda la seua presència en tertúlies organitzades a les llars d'alguns artistes i intel·lectuals de València, com les tertúlies a casa del músic Joan Lamote de Grignon i Bocquet.
Va morir a Peníscola en 1974, i per petició expressa al seu testament les seues restes mortals es troben al cementiri d'aquesta localitat. Va llegar la seua extensa biblioteca, amb més de 9.000 títols, a l'Ajuntament de Peníscola. D'aquests, actualment queda la meitat de la biblioteca, que resta tancada al públic al trobar-se sense catalogar. En el seu honor, hi ha un carrer al barri de Benicalap de la ciutat de València amb el seu nom.

## Obres

* Una velada astronómica en Peñíscola y seis conferencias radiofónicas.
* Blasco Ibáñez, novelista' (1963). Reeditada, amb correccions i ampliacions, el 1967 amb el títol Blasco Ibáñez novelista y su Universidad Popular.
* Conferencias

## Referències

* 1 2 «José Meliá Bernabeu, Pigmalión» (en castellà). Rosagil.es. Arxivat de l'original el 2013-06-21. [Consulta: 23 desembre 2012].
* ↑ «La veu del País Valencià, Josep Maria Melià i Bernabeu, 'Pigmalión'». Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 18 desembre 2015].
* ↑ «El escritor Pigmalión regaló hasta nueve mil volúmenes» (en castellà). El Periódico Mediterráneo, 21-01-2007. [Consulta: 13 maig 2011].
* ↑ «Carrer de José Meliá Pigmalión, 46009 Valencia» (en castellà). Callejero.net. [Consulta: 23 desembre 2012].

## Bibliografia

* Moreno, Juan José. Una vida en luces y sombras: José Meliá Pigmalión. Biografía Valencia, 2001.
* «José María Meliá Bernabeu». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Club Liceo de Guadalajara

El Club Liceo de Guadalajara fou un club de futbol mexicà de la ciutat de Guadalajara.

## Història

El Liceo de Varones fou una brillant institució dedicada a l'ensenyament de l'estat de Jalisco. Fou creada l'any 1861, i ben va incloure entre les seves activitats pràctiques esportives com l'esgrima, la gimnàstica, l'equitació o la natació. Quan arribà el futbol a la ciutat, ben aviat es practicà a les escoles maristes, seminari de San José i Liceo de Varones. Fou l'any 2006 en què el Liceo començà la pràctica del futbol.
El Liceo participà en la Lliga Amateur de Jalisco i ben aviat començà una gran rivalitat amb un altre club de la ciutat, el Club Deportivo Guadalajara. Es proclamà campió regional la temporada 1910-11, repetint les temporades 1912-13 i 1913-14.
L'equip no tornà a participar en cap competició organitzada, ja que la institució Liceo de Varones fou dissolta el 1914.

## Palmarès

* Lliga Amateur de Jalisco (3): 1910-11, 1912-13, 1913-14.

## Jugadors destacats

Golejadors de l'equip:
* 1912-13 - Agustín Valenzuela amb 6 gols
* 1913-14 - Daniel Benítez amb 6 gols

## Referències

* ↑ Juegos y Juguetes Tradicionales de Jalisco
* ↑ «ÉPOCA AMATEUR - LIGA DE OCCIDENTE». Arxivat de l'original el 2007-02-21. [Consulta: 5 agost 2008].
* ↑ «Artículo sobre el Centenario del Club Guadalajara donde se mencionan los campeones de la liga amateur». Arxivat de l'original el 2007-10-08. [Consulta: 5 agost 2008].
# Can Capità

Can Capità és una masia del terme de Sallent, al municipi de Pinell de Solsonès.
Amb la façana principal orientada cap als 25 minuts, està situada a 486,5 metres d'altitud, al nucli de Sallent, entre la masia de Cal Batlle i la torre de guaita.
La llinda de la portalada principal porta gravada la data de 1800.
Es mantenen dempeus les quatre parets de la casa però la teulada s'ha esfondrat totalment. En una ortofoto de l'ICC realitzada a l'abril de 1987, la masia hi apareix només sense el vessant sud-oriental de la teulada.

## Referències

* ↑ Aquesta denominació no apareix ni al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya Arxivat 2009-08-16 a Wayback Machine. ni al mapa de l'ICC però sí al llibre Bach, Antoni. Masies del Solsonès. Consell Comarcal del Solsonès, abril 1995. D.L.: L-418/95. , pàg. 176
* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Altitud presa del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:5.000
* ↑ Ortofoto de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Armand Maunier Fernández del Villar

Armand Maunier Fernández del Villar (Barcelona, 11 de juliol de 1907 - Mèxic, 5 de desembre de 1998) va ser jugador de basquetbol català, pioner d'aquest esport a Catalunya.
Membre de la colònia francesa a la ciutat, fill de pare francès i mare espanyola, començà a jugar a les escoles franceses i a continuació fou membre de la Société Patrie, amb la qual disputà el Campionat de Catalunya, on fou campió en tres ocasions, 1930, 1935 i 1936. També guanyà un Campionat d'Espanya l'any 1935.
Va jugar 4 partits amb la selecció espanyola de bàsquet i guanyà la medalla d'argent al Campionat d'Europa de 1935.
Després de la Guerra Civil s'exilià a França i Mèxic, on col·laborà durant molts anys com a corresponsal del diari El Mundo Deportivo.

## Palmarès

* Campionat de Catalunya:
** 1930, 1935 i 1936
* Campionat d'Espanya:
** 1935

## Referències

* 1 2 «Ginebra'35. Los primeros héroes» (en castellà). feb [Consulta: 13 gener 2023]. Arxivat 4 October 2013$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* 1 2 3 «Armant Maunier Fernández del Villar». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Pàgines 12 i 16» (en castellà). FEB, 2010 [Consulta: 13 gener 2023].
* ↑ «Nuestros ases» (en castellà). Mundo Deportivo, 20-07-1984 [Consulta: 13 gener 2023].
* ↑ «Helsinki, encrucijada de nuestro basket» (en castellà). Mundo Deportivo, 27-09-1967 [Consulta: 13 gener 2023].
* ↑ «Revive el Amberes del basket español» (en castellà). Mundo Deportivo, 27-04-1985 [Consulta: 13 gener 2023].
* ↑ «Article de Maunier» (en castellà). Mundo Deportivo, 17-09-1967 [Consulta: 13 gener 2023].
* ↑ «Fallece Armando Maunier» (en castellà). Mundo Deportivo, 06-12-1998 [Consulta: 13 gener 2023].
# Eberhard Geisler

Eberhard Geisler (Bad Homburg, Alemanya, 1950) és un romanista alemany. Va començar a cursar estudis de Filologia romànica i germànica l'any 1969 a Frankfurt, passà el curs de 1971/72 a la Universidad Complutense de Madrid i obtingué la llicenciatura l'any 1974 a Hamburg. Doctorat amb una tesi sobre el tema dels diners a l'obra de Francisco de Quevedo (Gotinga, 1978). Professor ajudant a l'Institut de Literatura General i Comparada de la Freie Universität Berlin-Oest (1981-1986) i al Seminari de Romàniques de la Universität Erlangen-Nürnberg (1987/88).
A part de treballs sobre literatura castellana, hispanoamericana, francesa i alemanya, publica sobre J.V. Foix, Josep Pla, Joan Sales i Baltasar Porcel. Tradueix a l'alemany un llibre d'assaigs d'Antoni Tàpies. El 1990 obté el Premi Nacional de la Literatura Catalana per l'antologia i traducció de textos poètics de J.V.Foix. El 1991 presenta la tesi d'habilitació sobre l'obra d'Henri Michaux. Des de l'any 1995 és catedràtic de Literatures Iberoromàniques al Seminari de Romàniques de la Johannes Gutenberg-Universität de Mainz.
L'any 2007 es publica la seva traducció del Quadern gris de Josep Pla (tria de Josep Maria Castellet).

## Referències

* ↑ «Eberhard Geisler». Tralicat. (Institut Ramon Llull). Arxivat de l'original el 2015-11-21. [Consulta: 20 novembre 2015].
# Adolf Weiler

Adolf Weiler (Winterthur, 27 de desembre de 1851 - 1 de maig de 1916) va ser un matemàtic suís.

## Vida i Obra

Després d'estudiar a l'escola de professors de matemàtiques del Politècnic de Zúric, va anar a les universitats de Göttingen i Erlangen on va estudiar amb Alfred Clebsch i Felix Klein i obtenint el doctorat el 1874 amb un treball sobre les línies quadràtiques complexes. Uns anys abans, el 1872, havia construït un model de la superfície diagonal de Clebsch.
En retornar a Suïssa, va ser professor de matemàtiques al Ryffel Institute i va obtenir l'habilitació docent tant al Politècnic com a la universitat de Zúric. Les seves recerques van versar sobre geometria algebraica.

## Referències

* ↑ Rowe, 2016, p. 245-246.
* ↑ Hernández et al., 2006, p. 310.
* ↑ O'Connor & Robertson, MacTutor History of Mathematics.

## Bibliografia

* Hernández, Sergio; Perea, Carmen; Polo Blanco, Irene; Ramírez, Cayetano (Tano). «Models of Cubic Surfaces in Polyester». A: Reza Sarhangi; John Sharp (eds.). Bridges London 2006 (en anglès). Tarquin Publications, 2006, p. 309-314. ISBN 0-9665201-7-3.
* Labs, Oliver «Straight Lines on Models of Curved Surfaces» (en anglès). The Mathematical Intelligencer, Vol. 39, Num. 2, 2017, pàg. 15-26. DOI: 10.1007/s00283-017-9709-y. ISSN: 0343-6993.
* Rowe, David E. «Segre, Klein, and the Theory of Quadratic Line Complexes». A: Gianfranco Casnati; Alberto Conte; Letterio Gatto; Livia Giacardi; Marina Marchisio; Alessandro Verra (eds.). From Classical to Modern Algebraic Geometry (en anglès). Birkhäuser, 2016, p. 243-263. ISBN 978-3-319-32992-5.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Adolf Weiler» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
# Max Eduard Hermann Pohle

Max Eduard Hermann Pohle (Leipzig, 25 de maig de 1852 - Chemnitz, 11 de novembre de 1909), fou un mestre de cors i director d'orquestra alemany.
Va fer els seus estudis al Conservatori de Dresden, i després fou mestre de cors del teatre de Colònia, director dels concerts del Belvédere de Dresden, violí solista de l'orquestra "Lowenthal" de Berlín, músic major a Zwickau i director de la música de Chemnitz. Donà conèixer entre el poble les grans creacions de Beethoven i Wagner.

## Referències

* ↑ Riemann, Hugo. Musik-Lexikon: Zweiter Band. BoD – Books on Demand, 2017, p. 860. ISBN 9789925077526 [Consulta: 28 maig 2019].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 45, pàg. 1167. (ISBN 84-239-4545-6)

## Autoritat

* Treballs per o sobre Max Eduard Hermann Pohle en biblioteques (catàleg WorldCat) (anglès)
# Pimai

Pimai va ser un príncep egipci durant la dinastia XXII. Era fill del faraó Xeixonq III, que va servir com a "Gran Cap de Ma" durant el regnat del seu pare.
Tot i que tradicionalment s'ha suposat que Pimai va succeir al seu pare, les proves arqueològiques més recents descobertes per Aidan Dodson el 1993 van establir que un nou rei de la dinastia tanita XXII anomenat Xeixonq IV realment va succeir a Xeixonq III.
Pimai era un home diferent del rei Pami de la dinastia XXII perquè l'ortografia i la traducció dels seus respectius noms són diferents. Mentre que el nom Pami es llegeix com "el gat" en egipci, el nom Pimai es tradueix com "el lleó". El nom del rei Pami va ser transcrit erròniament a Pimai pels historiadors del passat, i es van basar en aquesta visió errònia per pensar-se que era el fill i successor de Xeixonq III. A més, si Pimai va sobreviure realment al seu pare, l'hauria d'haver succeït com a rei en lloc de l'obscur Xeixonq IV, que no consta com a fill de Xeixonq III a les fonts històriques contemporànies. En conseqüència, sembla cert que Xeixonq III va sobreviure a tots els seus fills durant el seu regnat de gairebé 4 dècades. Pimai, per tant, probablement va morir abans que el seu pare.
És possible que Pimai també fos governador a Sais, al delta occidental del Nil, tal com suggereixen un grup d'estàtues dedicades per ell que van ser redescobertes en aquella ciutat. Si és així, va ser un predecessor indirecte del Gran Cap del Ma Osorkon C, que al seu torn va ser succeït pel futur faraó de la dinastia XXIV, Tefnakht.

## Referències

* 1 2 Dodson, 1993.
* ↑ Kitchen, 1996, p. 113.

## Bibliografia

* Dodson, Aidan «A new King Shoshenq confirmed?». Göttinger Miszellen, 137, 1993, pàg. 53–58.
* Kitchen, Kenneth A. The Third Intermediate Period in Egypt: 1100-650 BC (en anglès). Liverpool University Press, 1996. ISBN 978-0856682988.
# José María Martínez y Sánchez-Arjona

José María Martínez y Sánchez-Arjona, X Marquès de Paterna del Campo (Navalmoral de la Mata, 7 de febrer de 1905 - Madrid, 29 de desembre 1977) fou un polític espanyol, ministre d'habitatge durant el franquisme.

## Biografia

Era fill d'Anacleto Martínez Cuesta i Isabel Sánchez-Arjona y Vargas-Zúñiga, IX Marquesa de Paterna del Campo. Fou nomenat procurador en Corts el 1952 com a cap del Sindicato Nacional del Textil i després com a Conseller Nacional del Movimiento. El 1958 va rebre el títol de marques de Paterna del Campo en morir la seva mare. L'abril de 1960 va substituir José Luis Arrese Magra com a Ministre d'Habitatge, càrrec que va ocupar ininterrompudament fins a octubre de 1969. La seva gestió es va caracteritzar per un cert laissez faire en qüestions urbanístiques.

## Referències

* ↑ José María Martínez y Sánchez-Arjona, X Marqués de Paterna del Campo
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Julio de Atienza y Navajas (barón de Cobos de Belchite). La obra de Julio de Atienza y Navajas, barón de Cobos de Belchite y marqués del Vado Glorioso en "Hidalguia", 1993, p.159.
* ↑ María José González Ordovás. Políticas y estrategias urbanas, 2000, p.255.
# Club Llevant

El Club Llevant d'Artà fou un grup cultural del municipi artanenc fundat el 22 d'octubre de 1967, que va dinamitzar el poble a finals dels anys 60 i la dècada dels 70, aglutinant les persones amb més inquietuds i promocionant les arts plàstiques, el teatre, la música, la literatura, el coneixement i la promoció de la llengua catalana, l'excursionisme i els esports minoritaris, i que va ser l'embrió de moltes posteriors iniciatives ciutadanes.
La seva primera seu fou a una de les sales del Centre Social d'Artà i tenia prop d'un centenar de socis (74 socis fundadors) que pagaven 100 pessetes per la inscripció i 15 pessetes mensuals de cuota.
Disposava de diverses seccions, de les quals, cada una tenia un vocal a la junta directiva com Arts Plàstiques, Biblioteca, Cinema, Esports, Excursions, Gestoria, Música, Premsa, Teatre i Secció infantil.
El gener de 1968 va muntar i estrenar la seva primera obra teatral. "El bosc de la Senyora Avia". Comencà també a organitzar excursions, com per exemple a la Talaia Freda i Talaia Morella. Creà el primer concurs local de fotografia artística.
La revista local Bellpuig anava publicant des del seu naixement les notícies de les obres teatrals, exposicions o els actes diversos que organitzava. Tot i que, a partir del número publicat de gener de 1969, la revista inclogué el "Butlletí Informatiu del Club Llevant" en les seves dues darreres pàgines.

## Presidents

* Miquel Pastor Vaquer (22 d'octubre de 1967- 23 de febrer de 1971)
* Jeroni Cantó Servera (21 de març de 1971-15 de desembre de 1972)
* Jaume Morey Sureda (15 de desembre de 1972-9 de desembre del 1973)
* Jaume Casellas Flaquer (9 de desembre del 1973-6 de setembre de 1974)
* Junta gestora presidida per Climent Obrador Servera (6 de setembre de 1974-29 de novembre de 1974)
* Antonio Esteva Sullá (29 de novembre de 1974-maig de 1976)
* Miquel Morey (maig de 1976-maig de 1978)
* Junta gestora presidida per Serafí Guiscafrè (maig de 1978-gener de 1980)
* Guillem Bisquerra Ferragut (President-Secretari) (gener de 1980-1988)

## Referències

* 1 2 Inauguració Club Llevant PDF
* ↑ El bosc de la Senyora Avia PDF
* ↑ Una excursión a las «Talaies Freda i Moreia» (castellà) PDF
* ↑ Primer Butlletí Informatiu del Club Llevant al Bellpuig
* ↑ Tenémos nuevo presidente PDF (castellà)
* ↑ Jerónimo Canto Servera, nuevo Presidente PDF(castellà)
* ↑ Nova junta directiva del Club PDF (castellà)
* ↑ Actualidad del club PDF (castellà)
* ↑ Nova junta directiva 1975 PDF (castellà)
* ↑ El Club sense local ni "vida" PDF