OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francesc d'Amat i de Planella

Francesc d'Amat i de Planella ( - 1723) fou un noble català, comte de Castellar.

## Biografia

Fill de Joan d'Amat i Despalau i de Francesca de Planella i d'Erill, baronessa de Castellbell. L'any 1695 es va casar amb Marianna de Lentisclar i Pinyana, de qui va tenir tres fills: Teresa, Arianna i Fèlix o Feliu. El seu pare li va deixar en herència el castell de Castellar.
Francesc va portar una intensa activitat militar i política en defensa de Barcelona, primer a la Guerra dels Nou Anys (1688-1697) va ser capità d'una de les companyies de La Coronela de Barcelona defensant la ciutat del setge de les tropes franceses.
Després, Francesc va fer costat al bàndol austriacista durant la Guerra de Successió Espanyola. El 1706 l'Arxiduc Carles li dona el càrrec de correu major del Principat i a les Corts Catalanes de 1705-1706 el nomena comte de Castellar. Ja el 1712 acompanyà les tropes portugueses en la seva evacuació i finalment durant el Setge de Barcelona (1713-1714) participa en la defensa de la ciutat. Passada la guerra, els Borbons li van confiscar les propietats i van cremar el seu títol nobiliari. Tots els seus béns, inclòs el castell de Castellar li foren segrestats.
L'any [1709], Francesc d'Amat comprà una torre al poble d'Alella. Aquesta casa tenia un hort-jardí amb una font anomenada la font de la Salut. Francesc Amat hi va fer construir un templet que cobria aquesta font. A les parts interiors d'aquesta construcció hi va fer posar uns plafons de rajoles del segle XVII que tenen un notable valor històric. Els temes de les rajoles representen l'abundància «Els Grassos» i la misèria «Els Prims>». Antigament, hi havia dos plafons més de rajoles coneguts com "La Xocolatada" i "La Plaza Mayor". Una representava una festa on es prenia xocolata i l'altre s'hi veia una cursa de braus a la Plaça Major de Madrid.
A finals del segle xix Joaquim de Càrcer i d'Amat, marquès de Castellbell va fer arrencar aquests dos plafons i els va portar a l'Exposició Universal de Barcelona de 1888. Finalitzat el certamen l'aristòcrata els va tornar a recuperar, tot i que mai van ser col·locats al lloc d'origen. A la seva mort el 1923 i d'acord amb el testament del noble, aquests plafons van passar a formar part dels fons patrimonials dels museus de la ciutat comtal.
En Francesc d'Amat i Planella va fer testament l'any 1722 i va morir l'any següent. Va deixar hereu el seu fill Fèlix d'Amat i Lentisclar.

## Referències

* ↑ Mil Anys d'història, Castell de Castellar- Roser Parcerises i Colomer ISBN 978-84-9375217-0
* ↑ 11Setembre1714
# Wilbur Ware

Wilbur Ware (Chicago, 8 de setembre de 1923 - Filadèlfia, 9 de setembre de 1979) va ser un contrabaixista de jazz estatunidenc. Va ser baixista del personal a Riverside als anys 50, enregistrant amb J.R. Monterose, Toots Thielemans, Tina Brooks, Zoot Sims i Grant Green.

## Carrera

Ware va aprendre a tocar el banjo i el baix. Als anys quaranta va treballar amb Stuff Smith, Sonny Stitt i Roy Eldridge. Va gravar amb Sun Ra a principis dels anys cinquanta. Més tard a la dècada de 1950, establint-se a la ciutat de Nova York, Ware va tocar amb Eddie Vinson, Art Blakey i Buddy DeFranco. El seu únic disc enregistrat com a líder durant la seva vida va ser The Chicago Sound, des del 1957 quan va treballar per a Riverside. Va fer àlbums instructius de jazz per a "Music Minus One". El 1958, Ware va ser un dels 57 músics de jazz que va aparèixer a la fotografia "A Great Day in Harlem".
Ware va formar part del quartet Thelonious Monk del 1957 al 1958. També va actuar amb el Sonny Rollins Trio en directe al Village Vanguard.
L'addicció als estupefaents va comportar el seu retorn a Chicago el 1963 i un període d'empresonament. Va estar inactiu musicalment durant uns sis anys. El 1969, Ware va tocar amb Clifford Jordan, Elvin Jones i Sonny Rollins. Va morir d'emfisema a Filadèlfia, Pennsilvània, el 1979.

## Notes

* 1 2 3 Feather, Leonard & Gitler, Ira (2007) The Biographical Encyclopedia of Jazz, p. 674. Oxford University Press
* ↑ Kernfeld, Barry «Ware, Wilbur (1923-1979), jazz string bass player». American National Biography (ANB). Oxford University Press, Vol. 1. DOI: 10.1093/anb/9780198606697.article.1802907 [Consulta: 11 abril 2021].
* 1 2 3 4 5 Colin Larkin, ed. (2002). The Virgin Encyclopedia of Fifties Music (Third ed.). Virgin Books. pp. 476/7. ISBN 1-85227-937-0

## Enllaços externs

* https://web.archive.org/web/20110720104247/http://repositories1.lib.utexas.edu/handle/2152/919
* http://www.jazzdiscography.com/Artists/Ware/
* http://www.downbeat.com/artists/artist_main.asp?sect=bio&aid=565&aname=Wilbur+Ware Arxivat 2006-12-09 a Wayback Machine.
* http://wilburwareinstitute.org/
# Mercat de Russafa

El mercat de Russafa és un mercat municipal situat a la plaça Baró de Cortes de Pallars de la ciutat de València. L'edifici va ser concebut i realitzat per l'arquitecte Julio Bellot Senet l'any 1957.

## Edifici

És un mercat de titularitat municipal i un dels monuments més característics del barri valencià de Russafa. Està situat al centre del barri, enfront de l'església de Sant Valer.
Va ser projectat per l'arquitecte Julio Bellot Senet amb l'arquitecte en cap dels serveis d'arquitectura del Ajuntament de València en aquell moment, Javier Goerlich Lleó, segons acord de l'ajuntament de 1954 i iniciades les obres a finals de maig de 1957. Es va destinar a cobrir les creixents necessitats del barri de Russafa de València.
La seua estructura és de formigó armat amb bigues també de formigó. Són característiques les seues quatre façanes amb diferents colors en cadascuna d'elles en forma de degradat o paleta de color. Els colors van ser afegits després de l'última rehabilitació de l'edifici a mitjan dècada dels 2000.
En l'actualitat posseeix 4780 m² d'espai i 160 parades. És el segon mercat més gran del País Valencià després del mercat Central de València. Està rehabilitat i dotat de comerços i establiments dedicats a l'alimentació i l'hostaleria.

## Vegeu també

* Mercat Central de València
* Mercat de Colom

## Referències

* ↑ Fitxa del mercat a l'Ajuntament de València
* ↑ 1955-, Benito Goerlich, Daniel. Javier Goerlich Lleó, arquitecto valenciano (1886-1914-1972). [Beniparrell, Valencia]: Pentagraf, D.L. 2014. ISBN 9788493964894.
* ↑ «Javier Goerlich, arquitecto de Valencia | tiovivo creativo» (en espanyol europeu). [Consulta: 5 març 2019].
* ↑ ¿Por qué el mercado de Ruzafa es el más codiciado?. Article de Las Provincias del 12 de juny de 2015.

## Enllaços externs

* Web oficial del mercat
# Societat de la Fundació Nacional

La Societat de la Fundació Nacional (国本社, Kokuhonsha) fou una societat política de tall nacionalista de l'Imperi del Japó activa entre els anys 1921 i 1936.
La societat fou creada el 1921 pel conservador Kiichirō Hiranuma, ministre de justícia i president de la Cambra de Consellers del Japó. L'organització feia una crida a tots els patriotes japonesos per tal de rebutjar els diferents "-ismes" polítics d'origen estranger (com el socialisme, el comunisme, el marxisme, el anarquisme, etc.) en benefici d'un "esperit nacional japonés", també conegut com a Kokutai. El nom de la societat ("Kokuhon") fou elegit intencionadament com a antítesi a la paraula "Minpon", provinent del Minpon shugi, nom que aleshores se li donava al terme "democràcia". La societat donava suport obert al totalitarisme i fou criticada públicament per l'home d'estat i antic Primer Ministre Saionji Kinmochi per promoure una mena de "feixisme japonès".
Entre els membres de la societat es trobaven molts companys de Hiranuma al Ministeri d'Afers Interns, importants homes de negocis i empresaris, així com alguns dels militars més poderosos com els generals Sadao Araki, Jinzaburō Masaki, Saitō Makoto, Kenjirō Yamakawa i l'almirall i heroi de guerra Tōgō Heihachirō, ocupant aquest darrer la posició de vicepresident honorari de la societat. L'any 1936, l'organització afirmava tindre ja més de 200.000 membres repartits en 170 branques. La societat va arribar a publicar un períodic i actuà com a grup polític de suport a Hiranuma.
No obstant això, una vegada que Hiranuma fou nomenat president del Consell Privat, aquest deixà de necessitar el suport del grup d'acció política.L'incident del 26 de febrer de 1936, durant el qual molts membres importants de la societat donaren suport als insurrectes, fou l'excusa perfecta per a Hiranuma, el qual ordenà la supressió i dissolució immediata de l'organització.

## Referències

* ↑ Bix, Hirohito and the Making of Modern Japan, page 164
* ↑ Reynolds, Japan in the Fascist Era, page 76
* ↑ Sims, Japanese Political History Since the Meiji Renovation 1868-2000, page 182
* 1 2 Neary, The State and Politics in Japan, page 29
* Bix, Herbert P. Hirohito and the Making of Modern Japan (en anglès). Harper Perennial, 2001. ISBN 0-06-093130-2.
* Neary, Ian. The State and Politics in Japan (en anglès). Polity, 2002. ISBN 0-7456-2134-1.
* Reynolds, E. Bruce. Japan in the Fascist Era (en anglès). Palgrave Macmillan, 2004. ISBN 1-4039-6338-X.
* Sims, Richard. Japanese Political History Since the Meiji Renovation 1868-2000 (en anglès). Palgrave Macmillan, 2001. ISBN 0-312-23915-7.
# Carmona (desambiguació)

«Carmona» té aquests significats:
Municipis:
* Carmona (Sevilla), municipi de la província de Sevilla (Andalusia).
* Carmona (Cavite), ciutat de la província de Cavite (Filipines).
* Uíge, municipi de la província d'Uíge (Angola), anomenat Carmona fins a 1975.
Entitats de població:
* Carmona (Cabuérniga), poble del municipi de Cabuérniga (Cantàbria).
* Carmona (Alhama de Múrcia), veïnat del municipi d'Alhama de Múrcia (Múrcia).
* A Carmona, veïnat del municipi d'Ortigueira (Galícia).
Edificis:
* Carmona (Castellví de Rosanes), mas de Castellví de Rosanes.
* Carmona (Viver i Serrateix), mas de Viver i Serrateix.
Altres:
* Carmona (Alto Minho), turó de l'Alto Minho (Portugal), entre els municipis de Viana do Castelo i Barcelos.
* Cividade de Carmona, poblat prehistòric al turó de Carmona (Portugal).
* Emirat de Carmona, antic regne musulmà amb centre a la ciutat de Carmona (Andalusia).
# Shillay

Shillay (en gaèlic escocès: Siolaigh) és una illa deshabitada localitzada 2 km al nord de Pabbay, en el grup de les Hèbrides Exteriors, a Escòcia.
El nom de l'illa procedeix del nòrdic antic, selr-øi, que significa "illa de la foca". En efecte, l'illa alberga una important colònia de foca grisa (Halichoerus grypus).
L'illa té una superfície de 47 hectàrees i ua alçada màxima de 79 msnm. No hi ha evidència de poblament algun de l'illa al llarg de la Història.

## Referències

* ↑ Haswell-Smith, Hamish. The Scottish Islands. Edinburgh: Canongate, 2004. ISBN 978-1-84195-454-7.
* ↑ National Records of Scotland (15 August 2013) (pdf) Statistical Bulletin: 2011 Census: First Results on Population and Household Estimates for Scotland - Release 1C (Part Two) Arxivat 2014-02-23 a Wayback Machine.. "Appendix 2: Population and households on Scotland's inhabited islands". Retrieved 17 August 2013.
# Carbonado

* Per a altres significats, vegeu «Carbonado (Washington)».
El carbonado o diamant negre és la varietat natural de diamant més resistent. Es tracta d'un aglomerat policristal·lí de cristalls de diamant, grafit i carboni amorf. Els carbonados foren descoberts al Brasil cap al 1840. Reberen el seu nom portuguès perquè s'assemblaven al carbó. Es troba, principalment, en dipòsits al·luvials de la República Centreafricana i Brasil.

## Propietats

Els carbonados són pedres opaques de color negre o grisenc. Hi ha exemplars de colors verdosos o groguencs. Estan formats per un agregat de gra molt fi, a base de diamants cristal·lins microscòpics, grafit i carboni amorf. També poden contenir altres minerals.
La seva estructura és porosa, basada en formacions dendrítiques d'octàedres microscòpics i concrecions irregulars. A vegades forma concrecions regulars. Les dimensions dels carbonados són relativament grans, de l'ordre de 10 mm de diàmetre de mitjana, amb un pes de fins a 20 quirats. No són rars els exemplars que pesen centenars de quirats.

### Densitat

Menor que la del diamant. Varia entre 3,13 i 3,46 g/cm³.

### Altres detalls

Els carbonados, amb la seva estructura poli-cristal·lina i la presència de porositats, tenen propietats mecàniques irregulars. Els porus interns i l'absència de plans d'exfoliació fan que la seva talla sigui molt difícil i la causa de molt material de rebuig.
* Dos diamants negres famosos, amb qualitats gemmològiques, l'Esprit de Grisogono i el Korloff negre, provocaren el 47% i el 70% de rebuig, respectivament.

### Luminescència

Els diamants negres presenten una forta luminescència (fotoluminescència i electroluminescència a la vegada) provocada per la presència de nitrogen i pels espais buits de la seva estructura cristal·lina. Les anàlisis d'aquesta luminescència demostren que hi va haver presència de materials radioactius en el procés de formació dels carbonados.

## Vegeu també

* Bord (mineral)
* Ballas

## Referències

* ↑ Kirk-Othmer. Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology. Wiley, 21 September 2004. ISBN 978-0-471-48515-5.
* ↑ Clifford A. Pickover. The Book of Black: Black Holes, Black Death, Black Forest Cake and Other Dark Sides of Life. Courier Corporation, 2013, p. 1–. ISBN 978-1-60660-049-8.
* 1 2 Jessica Elzea Kogel. Industrial Minerals & Rocks: Commodities, Markets, and Uses. SME, 2006, p. 416–. ISBN 978-0-87335-233-8.
* ↑ Nicholas Pearson. The Seven Archetypal Stones: Their Spiritual Powers and Teachings. Inner Traditions/Bear, 15 November 2016, p. 281–. ISBN 978-1-62055-548-4.
* 1 2 3 Gruosi Black Diamond
# AIP

AIP té els següents significats:
* American Institute of Physics, societat científica per a la promoció del estudis de Física dels Estats Units
* Institut Leibniz d'Astrofísica de Potsdam (del seu nom en alemany Astrophysikalisches Institut Potsdam), centre de recerca en astrofísica amb seu a Potsdam (Alemanya)
* American International Pictures, empresa productora cinematogràfica dels Estats Units
* Associació d'Imatge Portuguesa, associació de professionals de la fotografia de Portugal
* Aeroport Internacional de Puebla, aeroport que dona servei a l'àrea metropolitana de Puebla, a Mèxic
* Publicació d'informació aeronàutica (del seu nom en anglès Aeronautical Information Publication), manual amb informació per a la navegació aèria publicat per l'autoritat d'aviació civil
* Propulsió independent d'aire (del seu nom en anglès Air-Independent Propulsion), sistema de propulsió de submarins convencionals que els permet estar molt de temps en immersió
* Adaptive Internet Protocol, protocol de comunicació desenvolupat per Sun Microsystems
* Archival Information Package, format component del model de preservació OAIS
# Fuster (desambiguació)

«Fuster» té aquests significats:
* Fuster, menestral que té com a ofici treballar la fusta.
* Cognom de diverses persones:
** Joan Fuster i Ortells
** Jaume Fuster i Guillemó
** Paul Fuster
** Valentí Fuster Carulla
** Manuel Fuster i Arnaldo
** Bizén Fuster Santaliestra
** Felícia Fuster
** Marian Aguiló i Fuster
** Guillem Fuster
** Felicià Fuster Jaume
** Joaquín Fuster Pérez
** Antoni Fuster i Banús
** Antoni Fuster Valldeperes
** Bartomeu Salleras Fuster
** Josep Manau i Fuster
** Miquel Alenyà Fuster
# Wind: A Breath of Heart

Wind: A Breath of Heart és una novel·la visual feta per un estudi de videojocs japonès dit Minori. El seu primer lliurament fou per PC el 19 d'abril de 2002 amb contingut adult. Fou més tard portat per Sega Dreamcast i PlayStation 2 per Alchemist en 2003 amb el contingut per adults eliminat. Té veus de diàleg per a tots els personatges excepte per al protagonista. Fou adaptat a una sèrie d'anime series amb tretze episodis i quatre episodis especials (9.5, 10.4, 10.8 i 12.5), a quatre OVAs, i amb un manga.

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial Arxivat 2007-08-29 a Wayback Machine. (japonès)
* Dreamcast port official website Arxivat 2004-12-09 a Wayback Machine. (japonès)
* PlayStation 2 port official website Arxivat 2004-12-04 a Wayback Machine. (japonès)
* Pàgina oficial de la sèrie d'anime per TV Arxivat 2004-06-09 a Wayback Machine. (japonès)
* Pàgina oficial de l'OVA Arxivat 2005-02-06 a Wayback Machine. (japonès)
# Mercat de Santa Catalina

El Mercat de Santa Catalina de Palma és un mercat situat al barri de pescadors de Santa Catalina, es va crear l’any 1920, al districte de Ponent de Palma.
Actualment, compta principalment amb trasts de fruites i verdures, peix i carn, encara que també s’hi poden trobar pastisseries, quioscs, bars i altres tipus d’establiments.
Està situat a la Plaça Navegació s/n, entre els carrers Anníbal, Servet, Soler i Cerdà i obre de dilluns a dissabte de 7.00 h a 15.00 h.

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 15. Palma: Promomallorca, p. 117. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ Diario de Mallorca, 21-05-2007 (castellà)

## Enllaços externs

* Web del mercat Arxivat 2009-02-06 a Wayback Machine.
# Casa de Renda

La Casa de Renda és una obra de Banyoles (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular. Es tracta d'una construcció inicialment de planta baixa i dues plantes. Posteriorment es va afegir una tercera. La composició de la façana és acurada, amb arcades que guarneixen totes les obertures, una intencionada gradació en les dimensions d'aquestes i un curiós acabament amb formes semicirculars que li atorguen un aspecte ondulant i mòbil. En tot moment s'aprecia un predomini de la verticalitat i la utilització de mecanismes formals per contrarestar la seva alçada, com per exemple, la unificació de les obertures de la planta baixa i del primer pis en un únic element formal. Constitueix un dels nombrosos exemples d'arquitectura a Banyoles construïda pels mestres d'obres entre finals del segle xix i inicis del XX.

## Referències

* ↑ «Casa de Renda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 març 2019].
# Cao Xiong

Cao Xiong va ser un dels fills del senyor de la guerra Cao Cao, per part de la segona esposa la Princesa Bian, durant els períodes de la tardana Dinastia Han Oriental i els Tres Regnes de la història xinesa. Morí jove, però la causa de la seua mort no està documentada al registres històric.
D'acord amb el Romanç dels Tres Regnes, la novel·la històrica de la 14a centúria escrita per Luo Guanzhong, Cao Xiong se penjà a si mateix al sentir que el seu germà major Cao Pi, qui succeiria a Cao Cao, anava a castigar-li per no aparéixer pel funeral del seu propi pare.
En 234, Cao Xiong se li donà el títol pòstum de Príncep Huai de Xiao (蕭懷王), i el son fill Cao Bing (曹炳) heretà els seus títols.

## Família

* Pare: Cao Cao
* Mare: Dama Bian
* Fill: Cao Bing (曹炳)

## Vegeu també

* Llista de persones relacionades amb els Tres Regnes

## Referències

* Chen Shou. San Guo Zhi. Yue Lu Shu She, 2002. ISBN 7-80665-198-5.
* Luo Guanzhong. San Guo Yan Yi. Yue Lu Shu She, 1986. ISBN 7-80520-013-0.
* Lo Kuan-chung; tr. C.H. Brewitt-Taylor. Romance of the Three Kingdoms. Tuttle Publishing, 2002. ISBN 0-8048-3467-9.
# AMI

AMI té els següents significats:
* Alternate Mark Inversion, codi en línia per transmissions binàries.
* Assembleia da Mocidade Independentista, organització juvenil socialista i independentista de Galícia.
* Associació de Municipis per la Independència, organització independentista del Principat de Catalunya.
* Associació Mineralògica Internacional, per les seves sigles en català.
* Alternativa Municipal Independent, partit polític municipalista d'Onda (Plana Baixa).
# Yahya (III) ibn al-Qàssim

Yahya (III) ibn al-Qàssim fou emir de la dinastia idríssida del Magrib. Era fill d'al-Kasim ibn Idris II i el va succeir en data desconeguda en el que restava del feu de Tànger (la zona d'Arzila) a la segona meitat del segle ix.
Quan el sufrita Abd al-Razzak es va revoltar al sud de Fes vers el 880 i va acabar derrotant el seu cosí Ali II ibn Umar, que va fugir de Fes (883), el barri de Karawiyyin es va negar a reconèixer al cap sufrita (que si que fou reconegut al barri d'Àndalus) i els notables locals van demanar ajut a Yahya ibn al-Kasim. Aquest va venir amb algunes forces i va ocupar el barri d'Àndalus, obligant al cap rebel a fugir, sent llavors aclamat emir a tota la ciutat.
Durant uns anys va haver de combatre als rebels sufrites i això el va debilitar; llavors va haver de fer front a l'aixecament d'un nebot d'Ali II ibn Umar, de nom tanmateix Yahya, un general del qual, de nom Rabi ibn Sulayman, finalment va derrotar i matar a Yahya III (905) i el seu senyor es va proclamar emir (Yahya IV ibn Idris ben Umar).

## Referències

* 1 2 Terrasse, Henri. Histoire du Maroc des origines à l'établissement du Protectorat français (en francès). 2 volums. Cassablanca: Éditions Atlantides, 1949-1950.
# Matilde Bonaparte

Matilde Bonaparte (francès: Mathilde Bonaparte) (Trieste, 27 de maig de 1820 - 8è districte de París, 2 de gener de 1904) va ser una aristòcrata francesa que va ostentar un important saló literari i artístic a París durant el Segon Imperi Francès. Era filla de Jérôme Bonaparte, germà de Napoleó I, i de Caterina de Württemberg, filla del rei Frederic I de Württemberg. El 1841 va casar-se amb el príncep rus Anatoli Demidov.

## Referències

* ↑ «Matilde Bonaparte». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Shillelagh (Wicklow)

Shillelagh (en gaèlic irlandès Síol Éalaigh, que vol dir “descendents d'Éalach”) és una vila d'Irlanda, al comtat de Wicklow, a la província de Leinster.
La vila fou planejada com a part de les possessions dels FitzWilliam en el segle xvii. La propera Coolattin House (dissenyada per John Carr i construïda al voltant de 1800) era la seu de les possessions dels Fitzwilliam. Tomnafinnoge Woods és la roureda més gran d'Irlanda. Es tracta d'una fortalesa del picot garser gros, recentment reintroduït a Irlanda. Un dels dos únics roures de Cork a Irlanda es troba a Shillelagh. El nom de la vila s'associa amb el bastó d'aranyoner conegut com a Shillelagh.

## Esport

Shillelagh té un equip de l'Associació Atlètica Gaèlica. Els colors de l'equip són de color blau cel i blau marí. El club de golf de Coolattin Golf té un parc de golf de 18 forats, i està situat a prop del llogaret.

## Transport i turisme

L'estació de tren de Shillelagh va obrir el 22 de maig de 1865, tancada al trànsit de passatgers i mercaderies el 24 d'abril de 1944 i finalment clausurada el 20 d'abril de 1945.
La vila és al Camí de Wicklow, una de les rutes a peu de llarga distància més populars d'Irlanda.

## Referències

* ↑ «Shillelagh station». Railscot - Irish Railways.

## Enllaços externs

* Shillelagh a Wicklow Tourism
* Shillelagh a Google Maps
# Cases de Ferran

Les Cases de Ferran és un petit nucli del municipi d'Olèrdola (Alt Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local.
Es tracta d'un petit nucli de masies de planta basilical, situat a la part nord de Sant Pere Molanta, al barri de Ferran. Hi ha també dependències agrícoles. El conjunt es troba envoltat de pins. En una de les masies hi ha la data del 1727 a la porta principal.

## Vegeu també

* Can Torrents de Ferran, una de les masies del nucli.

## Referències

* 1 2 «Cases de Ferran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 febrer 2015].