OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Augusta (Kentucky)

Augusta és una població dels Estats Units a l'estat de Kentucky. Segons el cens del 2005 tenia 2.004 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Augusta tenia 1.204 habitants, 534 habitatges, i 330 famílies. La densitat de població era de 381 habitants/km².
Dels 534 habitatges en un 28,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,4% hi vivien parelles casades, en un 14,6% dones solteres, i en un 38,2% no eren unitats familiars. En el 34,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,25 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,6% tenia menys de 18 anys, un 8,5% entre 18 i 24, un 27,3% entre 25 i 44, un 24,5% de 45 a 60 i un 16,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 85,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.333$ i la renda mediana per família de 34.167$. Els homes tenien una renda mediana de 27.500$ mentre que les dones 22.188$. La renda per capita de la població era de 14.450$. Entorn del 15,4% de les famílies i el 16,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Augusta». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Augusta». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Barbus brevidorsalis

Barbus brevidorsalis és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids. Els mascles poden assolir els 4,6 cm de longitud total. Es troba als rius Okavango, Zambezi i Congo.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Skelton, P.H., 1993. A complete guide to the freshwater fishes of southern Africa. Southern Book Publishers. 388 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Barbus brazzai

Barbus brazzai és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la conca del riu Congo.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ De Vos, L., 1991. Description de Barbus tshopoensis sp. nov. du bassin du Zaïre (Pisces, Cyprinidae). J. Afr. Zool. 105:97-103.

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bandera de Castellet i la Gornal

La bandera oficial de Castellet i la Gornal té la següent descripció:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blava, amb un castell tancat de negre centrat al final de les 4/9 parts del drap comptant de l'asta; l'amplada del castell és de 5/12 de la llargària del drap i d'altura de 7/9 de la del mateix drap.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Penedès

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 16 de juny de 1993, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Castellet i la Gornal.». DOGC, 30-06-1993. [Consulta: 27 novembre 2008].
# Avelino Sala

Avelino Sala (Gijón, 1972) és un artista, membre del col·lectiu curatorial Commission i editor de la revista d'art Sublime, també escriu en mitjans especialitzats com Artishock o A*Desk. El seu treball artístic qüestiona la realitat cultural i social amb una mirada crítica vers l'imaginari col·lectiu. La diversitat de mecanismes i llenguatges desplegats amb aquest objectiu inclouen, entre d'altres, el vídeo, l'escultura, la fotografia i el dibuix. Història, memòria i identitat són alguns dels eixos principals del seu projecte. La seva obra s'ha exposat en diversos espais nacionals i internacionals com La Pedrera, Es Baluard a Palma, NCCA de Moscou, la Real Academia de España a Roma; el Museu Reina Sofia o el Chelsea Art Museum.

## Referències

* ↑ Prieto, Imma. Prophetia. Barcelona: Fundació Joan Miró [Consulta: 15 març 2015].

## Enllaç d'interès

* Entrevista a Avelino Sala en Elemmental
* Avelino Sala
# Ayase

Ayase (綾瀬市, Ayase-shi) és una ciutat situada al centre de la Prefectura de Kanagawa, al Japó.
A data de juny de 2012, la ciutat té una població estimada de 83.453 i una densitat de població de 3.750 persones per km². Ayase té una àrea total de 22.28 km².

## Geografia

Ayase està a la plana del nord-centre de la Prefectura de Kanagawa, seguint la riba del riu Sagami. Fa frontera amb les ciutats de Yamato, Fujisawa i Ebina.

## Història

En el període Edo, l'àrea de l'actual Ayase era part del territori tenryō de la Província de Sagami, controlada directament pel shogunat Tokugawa, però administrat a través de diversos hatamoto. Després de la restauració Meiji, l'àrea formà part del Districte de Kōza, a la Prefectura de Kanagawa. La vila d'Ayase fou creada l'1 d'abril de 1889 com a resultat de la fusió de vuit llogarets, i se li assignà l'estatus de poble l'1 d'abril de 1945. L'11 de novembre de 1978, Ayase passà a ser la ciutat més nova de la prefectura.
El 18% de l'àrea de la ciutat està destinada a la Base Naval i Aèrea d'Atsugi de l'exèrcit estatunidenc.

## Economia

Ayase és coneguda per la indústria de carn processada, i és el principal productor de productes de porc de la Prefectura de Kanagawa.

## Transport

Ayase no té estacions de tren, tot i que la línia Tōkaidō Shinkansen creua la ciutat. Les estacions més properes són l'estació de Kashiwadai i l'estació de Sagamino (línia de Sagami), situades a la ciutat veïna d'Ebina; i l'estació de Chōgo (línia d'Odakyu Enoshima) a Fujisawa.

## Agermanament

* Kashiwa, Chiba, Japó, des de 1967

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'ajuntament d'Ayase (japonès)
# Baketmut

Baketmut (b3k.t-mwt, "serventa de Mut") va ser una princesa egípcia de la XIX Dinastia. Era la segona filla del faraó Ramsès II.
Baketmut en jeroglífic :
La seva estàtua es troba als peus d'un dels colossos del seu pare al Gran Temple d'Abu Simbel. Hi apareix representada com una adulta, amb un ureu al cap. També està representada a l'interior del temple, en una processó de les nou filles grans del faraó; ocupa el segon lloc de la fila, per darrere de Bintanath.
S'ha proposat que la seva mare fos la reina Nefertari, tot i que no apareix enlloc que hagués estat així; Baketmut no apareix a la façana del petit temple d'Abu Simbel, que va ser construït per a Nefertari i decorat amb estàtues de prínceps i princeses que probablement eren els seus fills.
No se sap on va ser enterrada.

## Referències

* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 170.
* ↑ «Queen Nefertari Meryetmut» (en anglès). Saint Louis University. Arxivat de l'original el 2019-04-30. [Consulta: 13 febrer 2021].
* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 167.

## Vegeu també

* La dona a l'Antic Egipte.

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
# Baptorhachis

Baptorhachis és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Baptorhachis foliacea (Clayton) Clayton
# Bandera d'Alcanó

La bandera oficial d'Alcanó té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, verd fosc, amb la colobrina groga de l'escut de gruix 1/4 de l'alçària del drap i llargària 15/24 de la del mateix drap, posada horitzontalment amb la boca al costat de l'asta, al centre.
Va ser aprovada el 7 de març de 2006 i publicada en el DOGC el 23 de març del mateix any amb el número 4599.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Segrià

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/689/2006, de 7 de març, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi d'Alcanó.» (pdf). DOGC num. 4599, 23-03-2006. [Consulta: 8 desembre 2009].
# Bandera d'Alfarràs

La bandera oficial d'Alfarràs té la següent descripció:
Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, blava, amb una banda d'amplada 1/9 part de l'alçària de la bandera, de color groc, posada per damunt d'una barra de la mateixa amplada, de color blanc. En el centre del drap i damunt la banda groga, una branca estilitzada de boix de llargada d'1/5 part de la bandera de color verd. La branca de boix no surt dels marges de la banda groga.
Va ser aprovada el 16 de desembre de 1994 i publicada en el DOGC el 16 de gener de l'any següent amb el número 1998.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Segrià

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 16 de desembre de 1994, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi d'Alfarràs.» (pdf). DOGC num. 1998, 16-01-1995. [Consulta: 1r desembre 2009].
# Bandera d'Alfés

La bandera oficial d'Alfés té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, bicolor vertical groga i verd clar, amb les claus en aspa de l'escut al centre de la partició, cadascuna de llargària 5/6 de l'alçària del drap, verd clar els segments de les claus situats a la primera meitat groga i groc els situats a la segona, verd clar.
Va ser aprovada el 4 de març de 2010 i publicada en el DOGC el 26 de març del mateix any amb el número 5596.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Segrià

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/815/2010, de 4 de març, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi d'Alfés.» (pdf). DOGC num. 5596, 26-03-2010. [Consulta: 26 març 2010].
# Baris

Els baris són una ètnia que habita la regió de Lado, que fou inclosa en el Sudan el 1910. Els britànics tenien arrendat el territori a l'Estat Lliure del Congo des del 1894 però s'estipulà el 1896 que l'arrendament acabada a la mort del rei, el que es produí el 1910, en el moment del qual Lado fou inclòs al Sudan. Els baris parlen la llengua bari.
L'ètnia bari està constituïda per 572.000 persones de les quals 472.000 viuen al Sudan del Sud. Un 80.000 viuen a Uganda, i un 19.000 a la República Democràtica del Congo.
El poble dels bari reclama la independència per al seu territori i s'han reorganitzat en el seu tradicional regne anomenat Regne de Lado. La independència fou oficialment declarada l'1 de gener del 2000 pel rei (Agofe) Onzima II, John Bart Agami d'acord amb la resolució 1514 de l'ONU de 14 de desembre de 1960 i resolució 43/47 del 22 de novembre de 1988, però no és internacionalment reconeguda. El poble bari històricament han estat atacats per traficants d'esclaus, i obligats a anar a camps de treball i s'utilitzen com a carregadors per transportar els ullals d'ivori. Les dues guerres civils del Sudan (Primera guerra civil sudanesa 1955-1973; Segona guerra civil sudanesa 1983-2005) també han afectat la seva societat, i la seva dinàmica econòmica i financera. Han hagut de recollir les armes per defensar les seves terres contra els traficants d'esclaus, els saqueig i els guerrers.
Tradicionalment, els baris han cregut en un déu totpoderós i amb l'existència de poderosos esperits (del bé i del mal). Avui en dia, la població Baris està composta majoritàriament per cristians (catòlics i protestants) i musulmans.
Antigament els baris celebraven cerimònies d'iniciació. Els nens i nenes se se'ls extreia a l'extreia les dents inferiors. Les noies, a més té tatuatges al voltant de la zona del ventre, la falda, la part de darrere, i la cara en forma de fletxa de formes, o simplement flors.

## Referències

* ↑ Joshua progect (anglès)
* ↑ Fadlalla, Mohamed H. Short History Of Sudan (en anglès). iUniverse, 2004, p.90. ISBN 0595314252.
# Barranc del Vinyal

El barranc del Vinyal és un barranc del terme de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, en l'àmbit de l'antic poble de Perauba.
S'origina per la unió de la llau dels Carants i de la llau de Pedra Ficada, a lo Parracó, des d'on davalla cap al nord-oest fent molts retombs a causa de l'accidentat del terreny que travessa, molt feréstec. Passa per sota i al sud-oest de les Maleses, després per sota i al nord-est de la Feixa de Viu i al sud-oest del Feixanc de les Vaques, on travessa la Culla de l'Óssa. De seguida troba una amplificació de la vall, on hi havia la Cabana del Parrot, sota i al sud dels Rocs de la Torre de Senyús, on rep les aigües de la Font del Vinyal, enlairada als rocs esmentats, i on rep per l'esquerra la Canal de l'Hortó, Després passa pel nord-est i per sota del Feixanc del Gavatx, i poc després s'aboca en la llau de Perauba a l'extrem meridional del Forcat de les Llaus.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Baronia de Gelida

La baronia de Gelida fou una jurisdicció senyorial centrada en el castell de Gelida que comprenia els llocs de Gelida i de Sant Llorenç d'Hortons.
El primer senyor de Gelida fou Ènnec, dit Bonfill, que fou Procurador de la Casa Comtal de Barcelona. La seva filla, Eliarda, casà amb Hug de Cervelló. Des del segle IX la Baronia pertangué als Cervelló, els quals vers el 1297 la vengueren al rei Jaume II; aquest la vengué la baronia a Sibil·la I de Pallars Sobirà, comtessa de Pallars, el 1309. La baronia resta poc temps en mans dels comtes de Pallars, ja que aquests, el 1347, venen la baronia a Pere III d'Arborea. Posteriorment, l'any 1367, Beatriu d'Arborea, vescomtessa de Narbona, ven la baronia al ciutadà, i banquer, de Barcelona Berenguer Bertran. La baronia restà en mans de la família Bertran fins a mitjan segle xvi que passà, per successió, als Erill. Degut al suport de la família Bertran a Pere el Conestable de Portugal durant la Guerra civil catalana, el 1472 la baronia és confiscada a Francesc Bertran i de Calders, qui fou cavallerís reial de Pere. La baronia fou restituïda a Francesc el 1481 pel rei Ferran II.
Després fou creat un indivís: una meitat passà als Perapertusa, als Bournonville i als Pinós, que el 1733 la vengueren als Dalmau; i l'altra meitat passà als Despalaus, als Tord i als Marimon.

## Referències

* 1 2 «Baronia de Gelida». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Rovira i Tobella, Ramon. «els senyors jurisdiccionals de la baronia de Gelida». [Consulta: 20 febrer 2015].
# Balduí II

Balduí II és el nom dels següents personatges:
* Balduí II de Boulogne (?- 1033), comte de Boulogne de 990 a 1033
* Balduí II de Courtenay (1217 -1273), darrer emperador llatí
* Balduí II de Flandes dit «el Calb» (~863/867 - 918), comte de Flandes del 879 a 918
* Balduí II de Gant, anomenat el Gros o el Gran (? - 1097), croat flamenc, senyor de Tronchiennes i comte d'Alost
* Balduí II d'Hainaut (~1056 - Àsia Menor, 1098), comte d'Hainaut i Valenciennes (1071-1098) i senyor de Beaumont (Hainaut)
* Balduí II de Jerusalem i II d'Edessa, rei de Jerusalem (1118 – 1131) i comte d'Edessa
# Balduí

Balduí és el nom dels següents personatges:
* Emperadors llatins de Constantinoble:
** Balduí I de Constantinoble (VI d'Hainaut i IX de Flandes) conegut per Balduí de Flandes
** Balduí II de Courtenay
* Reis de Bèlgica:
** Balduí I de Bèlgica
* Reis de Jerusalem:
** Balduí I de Jerusalem
** Balduí II de Jerusalem.
** Balduí III de Jerusalem
** Balduí IV de Jerusalem.
** Balduí V de Jerusalem
* Comtes d'Hainaut o Hainault:
** Balduí I d'Hainaut
** Balduí II d'Hainaut.
** Balduí III d'Hainaut
** Balduí IV d'Hainaut.
** Balduí V d'Hainaut
** Balduí VI d'Hainaut.
* Comtes de Flandes:
** Balduí I de Flandes
** Balduí II de Flandes.
** Balduí III de Flandes
** Balduí IV de Flandes.
** Balduí V de Flandes
** Balduí VI de Flandes.
** Balduí VII de Flandes
** Balduí VIII de Flandes.
** Balduí IX de Flandes
* Comtes d'Edessa:
** Balduí I d'Edessa (1098-1100)
** Balduí II d'Edessa (1100-1118)
# Bandera de Vilajuïga

La bandera oficial de Vilajuïga té la següent descripció:
    Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres d'ample, dividida en dues franges horitzontals iguals, blanca la superior i blava la inferior; al cantó del pal dues franges creuades del comtat d'Empúries, formades per sis franges horitzontals, tres grogues i tres vermelles alternades i amb les astes grogues, el conjunt d'alçada de 5/18 i separades dels extrems per 1/9.
Va ser aprovada el 9 de juny de 1995 i publicada en el DOGC el 28 de juny del mateix any amb el número 2068.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Empordà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 9 de juny de 1995, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Vilajuïga.» (pdf). DOGC num. 2068, 28-06-1995. [Consulta: 4 juliol 2010].
# Bandera de Vilabertran

La bandera oficial de Vilabertran (Alt Empordà) té la següent descripció:
    Blava, amb la creu blanca de les armes del municipi carregada de cinc rodelles vermelles de diàmetre 1/6 de l'ample de la bandera i totes tangents als arcs que formen la creu. El pal i els braços de la creu abasten els límits de la tela i el seu eix vertical, que correspon als braços, va desplaçat envers l'asta, a un terç de la llargada total de la bandera. El diàmetre de les circumferències que arrodoneixen els extrems dels braços és d'1/3 de l'ample de la bandera.
La creu és la Creu de Vilabertran o Vera Creu, relíquia de principis de l'edat mitjana custodiada al monestir de Santa Maria de Vilabertran.
Va ser aprovada el 18 de gener de 1990 i publicada en el DOGC el 29 de gener del mateix any amb el número 1248.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Empordà

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de la bandera municipal de Vilabertran (Alt Empordà).» (pdf). DOGC num. 1248, 29-01-1990. [Consulta: 2 desembre 2009].
* ↑ Sebastià Herreros (GFDL). «Bancat» (pdf). Vexil·la catalana. Associació Catalana de Vexil·lologia, 01-04-1999. [Consulta: 2 desembre 2009].
# Base del Riu Groc

La Base del Riu Groc (en noruec: Guleelvstasjonen; en xinès tradicional: 黄河站; en xinès simplificat: 黃河站; en pinyin: Huánghé Zhàn) és una estació científica situada a Ny-Ålesund, a l'illa de Spitsbergen, Svalbard, Noruega. L'estació va ser creada el 2003 i és propietat de l'Institut d'Investigació Polar de la Xina.
Els científics de l'estació investiguen les aurores polars, microbis congelats, monitoren glaceres i investiguen l'atmosfera.
# Josep Ferrer i Bujons

Josep Ferrer i Bujons (Maçana, Rubió, 12 de maig de 1959) és un poeta, escriptor, lingüista i professor català llicenciat en filologia catalana. Fou col·laborador de La Veu de l'Anoia i de periòdic setmanal Regió 7, edició de l'Anoia. Durant la dècada de 1980 va escriure quatre reculls de poemes i el 1987 obtingué un premi a l'Ateneu Igualadí per Les Fulles de tardor.
Llicenciat en Filologia Catalana per la Universitat de Barcelona l'any 1982, ha exercit la docència a diferents instituts de Batxillerat, entre els quals l'IB Pere Vives Vich d'Igualada. Ha publicat quatre volums de poemes durant les dècades del 1980 i el 1990.
Ha conreat la crítica literària i la crítica d'art en general, a més del periodisme en l'àmbit cultural i els articles d'opinió, a les pàgines del setmanari igualadí La Veu de l'Anoia. L'any 1994 va fer una petita incursió en la història amb «Aproximació a la història de la parròquia i terme de Sant Martí de Maçana», dins els Itineraris per la Serra de Rubió i Refugi del Mas del Tronc, suplement de la revista Excursionisme, butlletí de la Unió Excursionista de Catalunya. El 1999 va escriure la seva primera novel·la, Ànima de frontera, que publicà l'editorial Edicions l'Albí. Aquell mateix any publicà un article a la Revista d'Igualada sobre el poeta Màrius Torres.
Des del 1999 treballa com a lingüista de l'edició en català d'El Periódico de Catalunya. Ha viscut a Igualada des del 1980 fins al 1997, i actualment resideix a Rubió. És considerat un dels millors poetes anoiencs del segle xx.

## Obra

Ha escrit quatre reculls de poemes i una novel·la.

### Poesia

* Paraules de pluja al vent (1983),
* Paraules de lluna tèbia (1986),
* Tots els cants (1991),
* Bagatge de miralls (1997),

### Novel·les

* Ànima de frontera (1999)

## Referències

* 1 2 3 4 Josep Ferrer i Bujons al Qui és Qui de les Lletres Catalanes
* 1 2 3 4 5 Pinyol i Colom, Joan «Els anys seixanta». L'Anoia poètica. Una aproximació històrica a les creativitats i plataformes de la comarca., 01-12-2002, pàg. 87.
* 1 2 3 Del Rio i Campmajó, Lleonard. antologia de la poesia igualadina, p. 231. ISBN 978-84-608-6880-4.
* ↑ «Ànima de Frontera». Biblioteca Domènech. [Consulta: 6 novembre 2015].
* ↑ «Màrius Torres: a través del dolor, la joia». Universitat Autònoma de Barcelona, 03-12-1999.
* ↑ «Llista de llibres de Josep Ferrer Bujons». Biblioteca Catalunya, 30-11-2014. Arxivat de l'original el 2014-12-06. [Consulta: 30 novembre 2014].
* ↑ «Ànima de Frontera». edicionsalbi.cat, 23-11-2014. Arxivat de l'original el 2011-02-28. [Consulta: 29 juliol 2014].
# Fira Aeronàutica de Singapur

La Fira Aeronàutica de Singapur (Singapore Airshow) és un esdeveniment aeroespacial biennal que se celebra a Singapur des del 2008. Fou llançat conjuntament per l'Autoritat Aeronàutica Civil de Singapur i l'Agència de Defensa, Ciència i Tecnologia després que Asian Aerospace decidís abandonar Singapur. Se l'ha descrit com la tercera fira aeronàutica del món, després de Le Bourget i Farnborough, així com la principal fira aeronàutica d'Àsia, posició que es disputa amb la Fira Aeronàutica de Dubai.

## Referències

* ↑ «Most airlines did not buy new planes at Asia's largest airshow — manufacturers are still optimistic» (en anglès). CNBC, 08-02-2018.
# Mona Saudi

Mona Saudi (àrab: مُنى السَّعودي, Munà as-Saʿūdī) (Amman, 1 d'octubre de 1945 – Beirut, 16 de febrer de 2022) va ser una escultora, editora i activista d'art jordana. Va estudiar a l'École Nationale Supérieure des Beaux-Arts de París, on es va graduar el 1973. Utilitza pedres d'arreu del món per a crear les seves escultures. Fora del seu país, és una de les artistes jordanes més reconegudes

## Exposicions destacades

* Al-Balkaa Art Gallery, Fuheis, Jordània, 1992
* Gallery 50 x 70, Beirut, Liban, 1992
* Al-Salmieh Gallery, Kuwait City, Kuwait, 1985
* Alia Art Gallery, Amman, Jordània, 1983
* Galerie Épreuve d'Artiste, Beirut, 1982
* Galerie Elissar, Beirut, 1981
* Galerie Contemporain, Beirut, 1975
* Gallery One, Beirut, 1973
* Galerie Vercamer, París, 1971

## Referències

* ↑ «Mona Saudi». Arizona State University. Arxivat de l'original el 10 de maig 2017. [Consulta: 19 maig 2016].
* ↑ «Poetry In Stone Mona Saudi». ArtAsiaPacific. [Consulta: 19 maig 2016].

## Bibliografia

* Teller, Matthew. Jordan. Rough Guides, 2002. ISBN 978-1-85828-740-9. ISBN 978-1-85828-740-9.

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial Arxivat 2016-06-23 a Wayback Machine.