OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Maria Elena Forniés Mercadé

Maria Elena Forniés Mercadé (Reus, 17 d'abril de 1912 - 1999) fou una política i mestra de català, militant feminista. En la seva joventut milità en el "Grup Feminal" del Foment Nacionalista Republicà. Col·laborà en el diari Foment, portaveu de l'entitat, amb els seus cognoms o amb el pseudònim d'Esther, sobretot amb textos literaris.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 280.
# Mas Vendrell (Olivella)

El Mas Vendrell és un edifici d'Olivella (Garraf) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un mas format de diferents cossos per a funcions diferents. Es troben cobertes a un i dos vessants. Actualment està molt fet malbé el conjunt. Originàriament l'habitatge tenia planta baixa i un pis i les construccions annexes solament planta baixa. Prop d'aquest mas es troba la font que porta el nom de "Font de Mas Vendrell".

## Referències

* ↑ «Mas Vendrell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Mas Ventós

«Mas Ventós» té aquests significats:
# Margaret Keane

Margaret D. H. Keane, nascuda Peggy Doris Hawkins (Nashville, Tennessee, 15 de setembre de 1927 - Napa, Califòrnia, 26 de juny de 2022) va ser una pintora estatunidenca. Coneguda sobretot per les seves pintures de subjectes amb ulls grossos, pintava principalment dones, nens o animals a l'oli o tècnica mixta. La seva obra gaudí de gran popularitat i èxit comercial gràcies a reproduccions econòmiques en gravats, plats i tasses.
A l'inici va ser el seu marit, Walter Keane, qui aprofità la popularitat i els beneficis de les pintures ja que s'havia apropiat les realitzacions de la seva dona i l'èxit d'aquestes. Després del seu divorci a la dècada de 1960, Margaret va reclamar-ne el crèdit, que es va demostrar palesament després d'una "pintura" judicial a Hawaii.
La producció de Margaret Keane despertà gran interès internacionalment arran de la pel·lícula biogràfica Big Eyes realitzada per Tim Burton el 2014. L'artista tenia una galeria a San Francisco que comptava amb "la col·lecció més gran d'art de Margaret Keane a tot el món".
# Mariano Arregui Canela

Mariano Arregui Canela (3 de setembre de 1937, Ricla - 18 d'agost de 2010, Tarragona) va ser un cantant de jota aragonesa.
Amb solament set anys va guanyar el seu primer premi de jota a La Almunia de Doña Godina, fet que va fer que decidira traslladar-se a Saragossa per rebre classes de Pascuala Perié. En 1948 va guanyar el primer premi de Radio Zaragoza.
Amb el canvi de veu va estar alguns anys sense molta activitat, però en tornar en 1960 va guanyar el primer premi del concurs que organitza l'Agrupación Artística Aragonesa en memòria de Pilar Gascón. Quatre anys després, en 1964, va ontenir el segon premi del certamen de jota de l'Ajuntament de Saragossa, i a l'any següent el primer premi. En 1969 es va proclamar per primera vegada campió d'Aragó de jota al Teatre Principal de Saragossa.
En 1975 va ontenir el primer premi en un concurs nacional de jota organitzat a la vila d'Épila, a més de guanyar per segona vegada el campionat d'Aragó. En 1976 va tornar a guanyar una altra vegada a Épila i per tercera vegada, a l'escenari del Teatre Principal, el campionat d'Aragó. En 1977, a més de tornar a guanyar a Épila, la Diputació Provincial de Saragossa li va concedir el prestigiós Premi Santa Isabel. En 1979 va guanyar el quart campionat d'Aragó i en 1980 va quedar segon en el concurs en homenatge a Demetrio Galán Bergua i va guanyar també aquell mateix any el quart concurs de misses aragoneses patrocinat pel Cabildo del Pilar de Saragossa i la Diputació General d'Aragó.
En 1981, en un homenatge al seu poble natal, Ricla, es va inaigurar una plaça amb el seu nom. En octubre de 1984 va guanyar el cinqué campionat d'Aragó de jota i es va convertir en el cantant que més vegades s'ha fet amb aquest premi.
Va morir el dia 18 d'agost de 2010 a l'Hospital Joan XXIII de Tarragona després de sofrir un vessi cerebral el dia 16 d'agost, mentre passava les vacances d'estiu amb la seua família a Salou.

## Referències

* 1 2 «Fallece el jotero aragonés Mariano Arregui a los 73 años» (en castellà). elperiodicodearagon.com, 19-08-2010. [Consulta: 10 febrer 2017].

## Enllaços externs

* Informació en la pàgina de Ricla Arxivat 2012-12-05 a Wayback Machine.
* Informació en www.zaragoza-ciudad.com Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
# Mariano Arias Chamorro

Mariano Arias Chamorro (Fabero, Lleó, Espanya, 18 de maig de 1946), conegut com a Marianín, és un exfutbolista professional que jugava com a davanter. Va ser un cop internacional amb la selecció espanyola.

## Trajectòria

Marianín es va iniciar a l'equip local del seu poble, el Deportivo Fabero. La temporada 1966/67 va jugar a la Tercera Divisió espanyola amb l'Atlético Bembibre. L'any següent va fitxar per la Cultural Lleonesa. La temporada 1970/71 va ser el màxim golejador de totes les categories estatals amb 36 gols, que van servir a la Cultural per ascendir a Segona Divisió.
El 1972 va fitxar pel Reial Oviedo, que acabava d'ascendir a Primera Divisió. Va debutar en la màxima categoria el 2 de setembre de 1972, en un partit contra la UD Las Palmas, en el qual va marcar un gol. Aquella temporada va marcar 18 gols més, i amb un total de 19 gols es va convertir en el Pitxitxi de la temporada 1972/73. La seva bona forma el va portar a debutar amb la selecció espanyola, amb qui va jugar un partit amistós contra Turquia a Istanbul el 17 d'octubre de 1973, i que va finalitzar amb empat a 0 gols.
Les següents quatre temporades les va jugar en el Reial Oviedo, dues a Primera Divisió i dues a Segona Divisió. Les lesions van marcar les seves últimes campanyes en l'equip asturià i li van impedir jugar regularment. Això el va portar a abandonar el Real Oviedo el 1977 per tornar a la Cultural Leonesa, que jugava a Segona Divisió B. Un any més tard va posar fi a la seva carrera en l'equip del seu poble natal, el Deportivo Fabero.

## Referències

* 1 2 3 Relaño, Alfredo. «Marianín, aquel ‘Jabalí del Bierzo’» (en castellà). El País, 04-01-2015. [Consulta: 17 juny 2017].
* ↑ «Marianín: Mariano Arias Chamorro». BDFutbol. [Consulta: 17 juny 2017].
* ↑ Alonso Sanjulián, Celso. «Un «Jabalí» suelto en San Mamés» (en castellà). lne, 27-12-2012. [Consulta: 17 juny 2017].
* ↑ «0-0: España se defendió sin ahogos ante Turquía» (PDF) (en castellà). Mundo Deportivo - Hemeroteca, 18-10-1973. [Consulta: 17 juny 2017].
# Mariano Bellver y Collazos

Mariano Bellver y Collazos (Madrid, 1817 - 1876) va ser un escultor espanyol del segle xix pertanyent a una dinastia d'escultors d'origen valencià. Va arribar a ésser escultor honorari de cambra de la reina Isabel II. Va ser fill de Francisco Bellver y Llop, nebot de Pedro Bellver y Llop, germà de José Bellver i Francisco Bellver i oncle de Ricardo Bellver Ramón, tots ells escultors.
La seva obra és principalment de caràcter religiós i consisteix en imatges de la Verge Maria, Jesucrist o representacions de diferents sants que es troben repartides a esglésies de Madrid, Aranjuez i Sigüenza ( Guadalajara).
Una de les seves composicions més afortunades és el grup escultòric en què es representa la Santíssima Trinitat que està situat al retaule major de la capella de Sant Pere de la Catedral de Sigüenza. Va ser realitzat el 1861 per encàrrec del capítol i està confeccionat en fusta policromada. Es representa mitjançant una iconografia inspirada als models del barroc espanyol, a Déu Pare assegut, sostenint a la seva mà esquerra un ceptre que se situa sobre un globus del món, al seu costat també assegut el seu fill Jesucrist que duu la creu i entre tots dos l'Esperit Sant amb forma de colom. El grup està situat sobre un núvol en què dos àngels contemplen l'escena envoltats per querubins.

## Referències

* ↑ «La escultura del siglo XIX» (en castellà). arteHistoria. Arxivat de l'original el 2010-03-30. [Consulta: 20 abril 2010].
* ↑ DDAA. Del neoclasisismo al impresionismo (en castellà). Ediciones Akal, 1999. ISBN 84-460-0854-8 [Consulta: 17 setembre 2010].
* ↑ Melendreras Gimeno, José Luis. Mariano Bellver (1817-1876) escultor de cámara de la reina Isabel II (en castellà), 2002, p. 299 (Archivo Español de Arte, LXXV).

## Fonts

* Hernández Clemente, Alejandra. Universidad Complutense de Madrid. Ricardo Bellver y Ramón. Su obra escultórica: Un estudio historiográfico y documental. (en castellà), 2011.
# Massacre d'Adrianòpolis

La massacre d'Adrianòpolis de 1305 fou un combat entre romans d'Orient i alans i uns 300 catalans que van ser traïdorament massacrats.
L'abril de 1305 Roger de Flor, comandant de la Companyia Catalana, va decidir visitar l'emperador al seu camp d'Adrianòpolis. Allí havien estat cridats també els alans, que el 1304 s'havien separat dels catalans (després d'un enfrontament entre alans i catalans a Cízic que havia costat la vida a 300 alans entre els quals el fill de Jordi, el seu cap) i havien estat enviats uns mesos a la frontera búlgara. En arribar al campament Roger de Flor va poder ser assassinat impunement per Jordi, el cap alà, en revenja per la mort del seu fill; els 300 catalans que acompanyaven a Roger foren massacrats. En saber-se la notícia al campament català a Gal·lípoli es va clamar venjança i després de saquejar el camí fins a Tràcia, poc més de dos mil cavallers catalans van enfrontar a 14.000 cavallers grecs i alans i a milers d'infants, i els van aplanar a la batalla d'Apros (juliol).

## Referències

* The Late Byzantine Army: Arms and Society, 1204-1453, per Mark C. Bartusis
# Matsuda

Matsuda (松田町, Matsuda-machi) és una vila i municipi pertanyent al districte d'Ashigara-Kami de la prefectura de Kanagawa, a la regió de Kantō, Japó. Es tracta d'una localitat eminentment agrícola.

## Geografia

El municipi de Matsuda es troba localitzat entre pujols a la part occidental de la prefectura de Kanagawa, entre els muntanyes Tanzawa. Com que la vila es troba sobre una falla activa, el govern de Kanagawa es troba preparat davant la perspectiva d'un terratrèmol de magnitud 8 durant el present segle. El terme municipal de Matsuda limita amb els de Yamakita al nord i l'oest, amb Hadano a l'est, amb Kaisei i Ōi al sud i amb Minami-Ashigara a l'oest.

## Història

Durant el període Edo, la zona on actualment es troba el municipi de Matsuda va formar part del feu d'Odawara, a la província de Sagami. Després de la restauració Meiji, la zona va passar a formar part del districte d'Ashigara-Kami, a la prefectura de Kanagawa. L'1 d'abril de 1889 el districte fou dividit en diversos municipis, entre els quals es trobaven els pobles de Yadoriki i Matsuda. El creixement de Matsuda es va vore afavorit per l'obertura el mateix 1889 de l'estació de Matsuda. L'any 1927, l'Odakyū va obrir l'estació de Shin-Matsuda. L'1 d'abril de 1955 el poble de Yadoriki es va integrar dins de Matsuda.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 |
| 5.483 | 7.200 | 7.809 | 10.041 | 10.389 | 11.875 | 12.601 |
| 1990 | 2000 | 2010 | 2020 | 2030 | 2040 | 2050 |
| 13.097 | 12.987 | 11.679 | 10.682 | - | - | - |

## Transport
### Ferrocarril

* Companyia de Ferrocarrils del Japó Central (JR Central)
** Matsuda
* Ferrocarril Elèctric Exprés d'Odawara (Odakyū)
** Shin-Matsuda

### Carretera

* Autopista de Tòquio-Nagoya (Tōmei)
* Nacional 246 - Nacional 255

## Agermanaments

* Yokoshiba-Hikari, prefectura de Chiba, Japó. (3 de novembre de 2006)
* Bihoro, Hokkaido, Japó.

## Referències

* ↑ https://www.post.japanpost.jp/cgi-zip/zipcode.php?pref=14&city=1143630&cmp=1
* ↑ Statistics Bureau of Japan
* ↑ PDF
* ↑ https://town.matsuda.kanagawa.jp/site/40th-kankoufes/daimyougyouretu.html Arxivat 2017-10-09 a Wayback Machine. 大名行列
# Matsubayashi-ryū

Matsubayashi-ryū (lit. "escola del bosc de pins"), també coneguda com a Shorin-Ryū Matusbayashi, és el nom d'una de les tres divisions que van sorgir dins de l'estil shorin ryu de karate, originari de les illes d'Okinawa va ser fundat pel sensei Shoshin Nagamine, que va ser deixeble d'Ankichi Arakaki, Kodatsu Iha, Chotoku Kyan i Chokier Motobu.

## Etimologia

El nom Matsubayashi-ryū prové dels kanjis 松 (Matsu, «pi») i 林 (Hayashi, «bosc»). Al seu torn, aquests caràcters s'admeten les lectures sinojaponesas Shō i rin, respectivament, donant lloc al terme "Shorin-ryū", com també es designa a l'estil.
La paraula "ryū" (流) que s'agrega al final significa estil, acadèmia o escola.

## Referències

* 1 2 Nagamine, Shoshin. «Shuri-te y Naha-te». A: La Esencia del Karate-Do Okinawense: Shorin-Ryu (en castellà). Buenos Aires: Kier, 2004, p. 22. ISBN 950-17-5504-5 [Consulta: 19 setembre 2010].
* ↑ Nagamine, Shoshin. «Mi Vida Con el Karate-do». A: La Esencia del Karate-Do Okinawense: Shorin-Ryu (en castellà). Buenos Aires: Kier, 2004, p. 33-35. ISBN 950-17-5504-5 [Consulta: 19 setembre 2010].
* ↑ «Vocabulario Básico del Aikijutsu y el Zen». Arxivat de l'original el 2010-10-07. [Consulta: 24 setembre 2010]. «"Ryu: Academia, escuela, estilo."»

## Enllaços externs

* Web oficial(anglès)
# Matsudaira Tadayoshi

    En aquest nom japonès, el cognom és Matsudaira.
Matsudaira Tadayoshi (松平忠吉), també conegut com a Tokugawa Tadayoshi, (1580-1607) va ser un samurai, del període Azuchi-Momoyama i començaments del període Edo de la història del Japó. Va ser el quart fill de Tokugawa Ieyasu.

## Biografia

Tadayoshi va ser adoptat primerament per Matsudaira Ietada i el 1592 va rebre el feu del castell Oshi valorat en 100.000 koku. Va participar durant la batalla de Sekigahara donant suport al seu pare contra les tropes d'Ishida Mitsunari. En aquest conflicte va combatre contra les forces de Shimazu Yoshihiro.
Posterior a la batalla va ser transferit al feu de Kiyosu (valorat en 240.000 koku).

## Referències

* Turnbull, Stephen (1998). The Samurai Sourcebook. Cassell & Co. ISBN 1-85409-523-4.
# Matsu

Les illes Matsu (en xinès: 馬祖列島 Mǎzǔ Lièdǎo) és un petit arxipèlag format per 19 illes i illots situat a l'estret de Taiwan que forma el comtat de Lienchiang (連江縣; Lièng-gŏng-gâing), dins la província taiwanesa de Fujian. Compten amb 9.755 habitants (2008) en una superfície de 29,6 km². Les illes reben el seu nom de la deessa Matsu. Kinmen és l'altre arxipèlag de Fujian controlat per Taiwan.

## Història

Hi va començar l'emiració des de Fujian durant la dinastia Yuan. Hi va haver pirates que hi residien durant la dinastia Qing

## Geografia

Inclou cinc illes principals: Nangan, Dongju i Xiju, Beigan, i Dongyin.
Dongyin està a 19 m de la Xina continental. El punt més alt fa 298 metres.
Superfícies:
* Nangan: 10,43 km²
* Beigan: 8,86 km²
* Dongyin: 4,35 km²
Temperatura mitjana anual 18,6 °C, amb la mínima absoluta d'1,3°.

## Economia

Es produeix arròs, canya de sucre, te, cítrics i hi ha pesca de peixos, cloïsses i meduses. El turisme és incipient, es fan esforços governamentals per promoure'l.

## Referències

* ↑ «Matsu Island opens doors to tourists». Taiwan Today, 03-03-2010 [Consulta: 8 febrer 2011].
* ↑ «Matsu islands aim to attract more overseas tourists». Taipei Times, 29-08-2010 [Consulta: 8 febrer 2011].

## Enllaços externs

* Matsu - Lloc web oficial
# Mercat de Santa Eulàlia

El Mercat de Santa Eulàlia és una obra racionalista de l'Hospitalet de Llobregat (Barcelonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Mercat que ocupa la superfície d'una illa. El seu perímetre marca un octògon on s'inscriuen dues naus en forma de creu grega, amb teulades a doble vessant, i als angles hi ha petites botigues que s'obren cap a l'exterior. Les quatre façanes estan decorades amb formes rectangulars. La il·luminació és zenital, mitjançant claraboies alternades entre el sostre d'uralita.

## Història

El mercat, projecte de l'arquitecte municipal Ramon Puig i Gairalt, es va construir entre el 1929 i el 1930, i l'any 1932 es va ocupar. Des de llavors, l'edifici s'ha reformat en diverses ocasions com en el 1989-1990 i el 2004.

## Referències

* 1 2 «Mercat de Santa Eulàlia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2018].
# Marí I

Marí I (Gallese, Viterbo, ? - Roma, 884) fou Papa de Roma de 882 a 884. Al Papa Marí I també se l'ha anomenat Martí II, ja que a l'edat mitjana es confongueren els noms de Marí i Martí. D'aquesta manera, durant molt anys, Marí I fou conegut com a Martí II, i Marí II com Martí III. És per aquest motiu que actualment es passa de Martí I a Martí IV, encara que no han existit mai els papes Martí II i Martí III.
La seva era una rica i poderosa família latifundista originària d'Anglaterra i de ben jove s'encaminà vers l'Església juntament amb el seu germà petit Romà (futur Romà I). Arribà a ser bisbe de Ceri. Fou empresonat per ordre de l'emperador romà d'Orient Basili el Macedoni per haver participat en el Concili de Constantinoble IV, on es deposà el Patriarca de Constantinoble. Escollit papa a la fi de l'any 882, va revocar la decisió del Papa Joan VIII d'excomunicar el futur Formós I (i li retornà la diòcesi a Porto), però no va acceptar cap mena de discussió sobre millorar les relacions amb Constantinoble.
Va morir en estranyes circumstàncies, molt possiblement emmetzinat.
Viccionari
# Maset Obert (Sant Jaume d'Enveja)

Maset Obert és una obra de Sant Jaume d'Enveja (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia d'un sol pis, de planta rectangular realitzada en pedra i teulada a doble vessant. El més interessant és el forn de pa, de forma semiesfèrica sobre una base quadrada. Aquest tipus de forn és típic de les masies i cases antigues del terreny, ja que cada família pastava i coïa el seu propi pa.

## Referències

* ↑ «Maset Obert». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 3 juny 2020].

## Enllaços externs

* «Maset Obert». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Miami-illinois

El miami-illinois fou una llengua algonquina central parlada al centre i nord-est d'Oklahoma pels peoria i a Indiana pels miami i els wea. La llengua s'extingí durant la dècada de 1960. Durant el segle xvii era parlat per moltes tribus que residien en l'actual Indiana (els miami, els piankashaw i els wea), i a l'actual Illinois (illinois i kaskakia). Durant el segle xix la majoria d'ells foren recol·locats a Oklahoma, on foren coneguts sota el nom de peoria. Segons David Costa, les diferències dialectals entre tots aquests grups eren poc marcades.

## Referències

* ↑ D. Costa, 1991

## Bibliografia

* (anglès) Costa, David J., The Historical Phonology of Miami-Illinois Consonants. International Journal of American Linguistics, 57:3, 1991.

## Enllaços externs

* Informació sobre Miami-illinois a la XV edició de l'Ethnologue, amb el codi “mia” (anglès)
* (anglès) Programa de revitalització del miami-illinois Arxivat 2012-08-08 a Wayback Machine.
# Mialet

Méallet és un municipi francès situat al departament de Cantal i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2007 tenia 176 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Méallet era de 176 persones. Hi havia 80 famílies de les quals 16 eren unipersonals (8 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 36 parelles sense fills, 20 parelles amb fills i 8 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 192 habitatges, 82 eren l'habitatge principal de la família, 75 eren segones residències i 35 estaven desocupats. 187 eren cases i 5 eren apartaments. Dels 82 habitatges principals, 66 estaven ocupats pels seus propietaris, 10 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 5 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 3 en tenien dues, 13 en tenien tres, 27 en tenien quatre i 37 en tenien cinc o més. 61 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 35 habitatges hi havia un automòbil i a 37 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Méallet el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 12 | 75 a 79 | 12 |
| 8 | 70 a 74 | 4 |
| 8 | 65 a 69 | 0 |
| 8 | 60 a 64 | 12 |
| 0 | 55 a 59 | 8 |
| 4 | 50 a 54 | 12 |
| 12 | 45 a 49 | 0 |
| 12 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 8 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 4 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 8 | 5 a 9 | 8 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 118 persones, 79 eren actives i 39 eren inactives. De les 79 persones actives 71 estaven ocupades (37 homes i 34 dones) i 8 estaven aturades (5 homes i 3 dones). De les 39 persones inactives 16 estaven jubilades, 6 estaven estudiant i 17 estaven classificades com a «altres inactius».

### Ingressos

El 2009 a Méallet hi havia 79 unitats fiscals que integraven 177 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 12.836 €.

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una entitat de l'administració pública.
L'any 2000 a Méallet hi havia 23 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 1.088 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Revenus fiscaux des ménages en 2008
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles

## Enllaços externs

* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Mialet (Gard)

Mialet és un municipi francès, situat al departament del Gard i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans del Gard
# Melilitolita

Les melilitolites són roques ígnies plutòniques i ultramàfiques que formen part del grup de les roques melilítiques. Estan constituïdes essencialment de melilita, piroxè i olivina. En les melilitolites, la melilita representa més d'un 10% en contingut modal i sempre supera en percentatge els foids. Les melilitolites sensu stricto contenen més d'un 80% de melilita modal.

## Varietats

Les melilites presenten diferents varietats segons la composició mineral que presenten: les kudgites són melilitolites amb un contingut d'olivina superior al 10%, mentre que les okaïtes o melilitolites haüyniques presenten més d'un 10% d'haüyna però sempre més melilita que aquest darrer mineral. Les turjaïtes o melilitolites nefelíniques són melilitolites amb més d'un 10% de nefelina, però sempre amb més melilita que nefelina; les afrikandites presenten més d'un 10% de perovskita. Aquelles melilitolites que presenten més d'un 65% de melilita també reben el nom d'ultramelilitolites. Les melilitolites també presenten varietats segons la seva textura: les uncompahrites són melilitolites de gra groller amb un contingut de piroxè superior al 10%.

## Referències

* ↑ «Diccionari de geologia». [Consulta: 20 novembre 2017].
* ↑ «Melilitolite: Melilitolite mineral information and data.». [Consulta: 20 novembre 2017].
* ↑ «Kugdite: Kugdite mineral information and data.». [Consulta: 20 novembre 2017].
* ↑ «Okaite: Okaite mineral information and data.». [Consulta: 20 novembre 2017].
* ↑ «Turjaite: Turjaite mineral information and data.». [Consulta: 20 novembre 2017].
* ↑ «Afrikandite: Afrikandite mineral information and data.». [Consulta: 20 novembre 2017].
* ↑ «Uncompahgrite: Uncompahgrite mineral information and data.». [Consulta: 20 novembre 2017].