OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Buergbrennen

Buergbrennen és una celebració centrada en una gran foguera que té lloc durant el primer diumenge de quaresma a Luxemburg i els seus voltants. A Alemanya se l'anomena Burgbrennen, a França i Bèlgica, es coneix com el dimanche des Brandons. Es basa en les tradicions antigues que representen el final de l'hivern i l'arribada de la primavera.

## Història

La crema de foc aparentment es va originar amb festes paganes relacionades amb el solstici de primavera el 21 de març. La tradició actual de celebrar durant el primer diumenge de quaresma és, per tant, probablement, una aproximació basada en el calendari cristià. Mentre que la tradició està disminuint a Bèlgica, França i Alemanya, des de 1930 Luxemburg ha reviscut les festivitats Buergbrennen amb la participació de vora el 75% dels pobles. Originàriament la foguera simplement consistia en un munt de fusta i palla, però amb el pas del temps es va introduir un pilar central de branques dels arbres. Més tard es va adjuntar un travesser a la part superior de la columna, donant-li l'aparença d'una creu.
El buergbrennen només se celebrava pels homes del poble, les dones només hi eren admeses en circumstàncies excepcionals. Els homes noucasats van tenir-hi un paper especial, perquè l'honor d'encendre el foc queia sobre l'últim home que s'havia casat. A més a més, els noucasats també tenen la responsabilitat de recollir llenya per al foc o fer el pagament per l'ajut d'altres en la feina. La tradició va començar a extingir-se al segle xix a causa dels alts costs involucrats, però al segle XX les autoritats locals van reviure la tradició, fent-se el càrrec de la responsabilitat dels costs.

## Referències

* 1 2 «Die Geschichte des Buergbrennens» (en alemany). Neuspelter Buergbrenner a.s.b.l.. Arxivat de l'original el 2011-07-22. [Consulta: 6 juliol 2015].
# Castelliri

Castelliri és un comune (municipi) de la província de Frosinone, a la regió italiana del Laci, situat a la vall del riu Liri, a uns 90 km al sud-est de Roma i a uns 20 km al nord-est de Frosinone.
Castelliri limita amb els municipis d'Arpino, Isola del Liri, Monte San Giovanni Campano i Sora.
A 1 de gener de 2019 tenia 3.391 habitants.

## Referències

* ↑ ISTAT - Resident population on 1st January

## Enllaços externs

* web oficial (italià)
# Beme

Beme és una aplicació de vídeo missatgeria creada per Casey Neistat i Mat Hackett. La primera versió de Beme va ser publicada el 17 de juliol de 2015 per a iOS. El 29 de juliol de 2015, poc després del seu alliberament, Casey Neistat va anunciar que una versió per a Android estava en desenvolupament.
Dissenyat com una alternativa al contingut altament editat trobat en mitjans de comunicació socials, l'aplicació habilita als usuaris la possibilitat de produir vídeos inèdits de 4 segons, els quals són immediatament pujats i compartits amb els amics de l'usuari, sense la possibilitat de vore el vídeo abans de pujar-lo. Els usuaris responen al contingut compartit enviant "reaccions", fotografies d'ells, enrere al vídeo pujat.
El 28 de juliol de 2015, Neistat va confirmar una donació de 2.6m$ per Lightspeed Socis d'Aventura i Vayner/RSE.
Poc després del llançament, BuzzFeed va descriure Beme com una applicació amb un disseny minimalista, molt senzill i decididament estranya. The New York Times va explicar que l'experiència d'usuari en Beme és "com si el telèfon esdivingués una posició dins del nostre cos, i la càmera enregistra el que l'usuari experimenta." Després de vuit dies de la publicació de l'app Beme, els usuaris havien compartit 1,1 milions de vídeos i gravat uns 2,4 milions de reaccions.

## Referències

* ↑ «Casey Neistat's Video App Avoids the Artificial Self-Image - artnet News» (en anglès).
* ↑ «Casey Neistat's Beme Is a Social App That Aims to Replace Illusions With Reality».
* ↑ «Casey Neistat's App Beme Films 4-Second Videos Using a Phone Sensor». AdWeek.
* ↑ «A YouTube star made an app that wants to be an even better version of Snapchat».
* ↑ «On The Ground With Beme, The New Face Of Social Media's Raw Revolution». BuzzFeed News.
* ↑ «Casey Neistat's Beme Is a Social App That Aims to Replace Illusions With Reality». The New York Times, 17-07-2015.
* ↑ «A Week In, Casey Neistat's New App Beme Has 1.1M Videos Shared». TechCrunch.
# Dexter (Nou Mèxic)

Dexter és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Mèxic. Segons el cens del 2000 tenia 1.235 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dexter tenia 1.235 habitants, 390 habitatges, i 333 famílies. La densitat de població era de 653,2 habitants per km².
Dels 390 habitatges en un 47,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,3% hi vivien parelles casades, en un 17,7% dones solteres, i en un 14,6% no eren unitats familiars. En l'11,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,17 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,39.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 35,3% tenia menys de 18 anys, un 9,9% entre 18 i 24, un 27,4% entre 25 i 44, un 17,1% de 45 a 60 i un 10,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.707 $ i la renda mediana per família de 31.316 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.950 $ mentre que les dones 16.591 $. La renda per capita de la població era de 10.239 $. Aproximadament el 14,8% de les famílies i el 14,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dexter». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dexter». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Eudoxi (metge)

Eudoxi (llatí: Eudoxius) fou un metge grecoromà del segle v esmentat per Pròsper d'Aquitània com un home corrupte, però astut. Sota l'emperador Teodosi II, va desertar als huns després de ser enxampat incitant els bagaudes a revoltar-se. Segons l'historiador britànic John Drinkwater, el mateix Eudoxi era un bagauda.

## Referències

* ↑ Martindale, 1980, p. 412.
* ↑ Drinkwater, 1992, p. 214.

## Bibliografia

* Martindale, John Robert. The Prosopography of the Later Roman Empire: Volume 2, AD 395-527 (en anglès). Vol. II. Cambridge University Press, 1980. ISBN 9780521201599 [Consulta: 26 febrer 2023].
* Drinkwater, John Frederick. «The Bacaudae of fifth-century Gaul». A: Drinkwater, J. Elton, H. Fifth-century Gaul: a crisis of identity? (en anglès). Cambridge University Press, 1992. ISBN 9780521529334 [Consulta: 26 febrer 2023].
# Fredolic

* Aquest article tracta sobre l'espècie Tricholoma terreum, la representativa dels bolets coneguts com a Fredolics. Per a d'altres espècies que reben aquests nom comú vegeu Fredolic (desambiguació).
El fredolic (Tricholoma terreum, del grec Tricholoma: marge pelut; del llatí: terreum: terrós, color de terra) és un bolet del grup dels fredolics vers, de l'ordre dels agaricals

## Noms populars

Rep els següents noms: freduluc, brunet, bruneta, negret ('negrito'), negreta, negrentí, gírgola d'estepa, morro d'ovella (al Penedès), morret de be (a les Garrigues), bolets de rosada o boletes de rosada po boletetes de rosada (Morella), boletes (al Matarranya), capellà (La Fatarella).

## Taxonomia

Jacob Christian Schäffer, el 1762, va ser el primer a descriure aquest bolet, i li va donar el nom d'Agaricus terreus. El 1792, Christian Hendrik Persoon l'anomenà Agaricus myomyces. El nom actual és del micòleg Paul Kummer (1871).

## Descripció

Té un barret sovint irregular, amb el centre que sobresurt i la cutícula seca, amb diferents tonalitats de color gris, com de vellut. Sol tenir fibres i esquames negroses, en especial a la part central. Les làmines són d'un blanc brut o grises i estan espaiades. El peu és prim, cilíndric i fibrós, i es trenca en un no res. La carn, molt minsa i fràgil, amb prou feines fa olor.
L'himeni és laminat i de color clar, i es disposa de forma lliure. Les espores són ovals, de 6–7 micròmetres (μm) de longitud i 3,5-4,4 μm d'amplada.
Es considera com un bon comestible, però hi ha espècies tòxiques que s'hi assemblen.

## Hàbitat

És un bolet tardà que surt a les pinedes, formant grups nombrosos, amb els primers freds (d'on li ve el nom popular), de manera que allarga la temporada boletaire. Se'l pot arribar a trobar congelat.

## Gastronomia

El fredolic és de carn blanca i comestible. Es fa servir en guisats i sopes. Es passa amb facilitat.

## Perill de confusió

Hi ha espècies pròximes amb esquames molt negres, fins i tot al peu, i algunes en què es tendeixen a barrejar coloracions grogues, totes comestibles de semblant qualitat. Tanmateix, cal evitar confondre'l amb el fredolic metzinós (Tricholoma pardinum), més robust i més gros, amb el barret esquamós. És propi de les fagedes i avetoses per damunt dels 1.500 m d'altitud. El fredolic sol tenir el peu buit, mentre que el del fredolic metzinós és sempre ple. També es pot prestar a confusió amb Lepiota brunneoincarnata.

## Referències

* ↑ https://usuaris.tinet.cat/aragones/coloqbolets.htm
* ↑ Phillips, Roger 2006 Mushrooms editorial Pan MacMillan isbn 0-330-44237-6
* ↑ The Great Encyclopedia of Mushrooms Lamaison ean-Louis2005 editorial Könemann isbn 3-8331-1239-5
* ↑ Zeitlmayr, Linus 1976 Wild Mushrooms: An Illustrated Handbook editorial Garden City Press, Hertfordshire isbn 0-584-10324-7
Viccionari
# Aràujia

Aràujia (Araujia) és un gènere de plantes amb flor de la família Apocynaceae.

## Descripció

Són plantes enfiladisses o enredaderes. Hi ha unes cinc o sis espècies originàries de l'Amèrica del Sud.
A les nostres contrades el miraguà fals (Araujia sericifera) és una planta invasora força comuna. A molts països es considera una mala herba.

## Taxonomia

* Araujia angustifolia
* Araujia graveolens
* Araujia megapotamica
* Araujia plumosa
* Araujia sericifera - miraguà fals, miraguà de jardí
* Araujia subhastata
* Araujia undulata

## Enllaços externs

* Jepson Manual Treatment
* GRIN Genus Profile
# Castell de Ruaya

El Castell de Ruaya és una fortalesa situada al costat de la població de Cortes de Pallars (País Valencià). És Bé d'interès cultural amb codi 46.19.099-005 i nombre d'anotació ministerial RI-51-0010581, de data 1 de març de 2001.

## Història

Ruaya va tenir un mas de moriscos, que hauria estat protegit per aquesta fortificació que alhora cobriria els accessos meridionals a Cortes de Pallars. Es data l'obra en l'edat mitjana, entre els segles IX i XIV.

## Descripció

A principis del segle xxi, del castell es pot distingir les portes d'accés, construïdes amb carreus, un doble recinte amb muralles, una cisterna i la torre major. Es pot constatar que el castell tenia dos nivells. En superior s'elevava la torre de vigilància, construïda amb planta quadrada que es troba actualment derruïda, excepte part els seus murs. El mur sud-occidental és el millor conservat. El conjunt es troba en estat ruïnós.

## Referències

* ↑ «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* 1 2 3 4 «Castell de Ruaya» (en castellà). Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià. Direcció general de Patrimoni Cultural - Generalitat Valenciana. [Consulta: 28 agost 2013].
* 1 2 http://www.monumentalnet.org/comunidad_valenciana/valencia_valencia/cortes_de_pallas/cortes_de_pallas/castillo_de_ruaya.php Arxivat 2012-09-24 a Wayback Machine.
# Ca l'Obianc

Ca l'Obianc és un edifici modernista del municipi de Pallejà (Baix Llobregat) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Construïda l'any 1914.

## Descripció

Casa construïda sobre una cantonada i que col·loca l'eix de lectura en aquesta. Les finestres estan decorades amb rajola i la barana de la coberta juga en fines corbes que emmarquen les reixes de protecció. Té un pis i a sobre una terrassa. La planta baixa, a part de l'entrada, presenta dues finestres, una d'elles circular molt interessant. Els elements decoratius de la façana són de rajola (utilitzada molt abundantment) i el ferro forjat.

## Referències

* 1 2 3 4 «Ca l'Obianc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 febrer 2016].
# Carl Jakob Sundevall

Carl Jacob Sundevall (Högestad, Escània, 22 d'octubre del 1801 – Estocolm, 2 de febrer del 1875) fou un zoòleg suec.
Va estudiar a la Universitat de Lund, on va obtenir un grau de Filosofia el 1823. Va començar a treballar com a professor d'Economia el 1826. Després d'un viatge a les Índies Orientals entre el 1827 i el 1828, va fer un examen de metge el 1829 per treballar com a metge després. El 1833 va esdevenir col·laborador del Museu Suec d'Història Natural a Estocolm i el 1836 va ser nomenat professor de Zoologia i d'economia a Lund. Després d'haver participat en una expedició francesa a Spitsbergen, va començar a treballar com a conservador i catedràtic al mateix museu. Des del 1841 fins al 1871 va treballar al departament de vertebrats.
# Belle Terre

Belle Terre és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 832 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Belle Terre tenia 832 habitants, 286 habitatges, i 237 famílies. La densitat de població era de 369,2 habitants/km².
Dels 286 habitatges en un 31,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 76,6% hi vivien parelles casades, en un 5,2% dones solteres, i en un 16,8% no eren unitats familiars. En l'11,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 4,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,91 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,16.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,8% tenia menys de 18 anys, un 3,6% entre 18 i 24, un 21,9% entre 25 i 44, un 36,5% de 45 a 60 i un 13,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 132.155 $ i la renda mediana per família de 144.708 $. Els homes tenien una renda mediana de 100.000 $ mentre que les dones 50.156 $. La renda per capita de la població era de 56.191 $. Cap de les famílies i l'1,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Belle Terre». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Belle Terre». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Des Moines (Nou Mèxic)

Des Moines és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Mèxic. Segons el cens del 2000 tenia 177 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Des Moines tenia 177 habitants, 72 habitatges, i 49 famílies. La densitat de població era de 62,7 habitants per km².
Dels 72 habitatges en un 36,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,8% hi vivien parelles casades, en un 8,3% dones solteres, i en un 30,6% no eren unitats familiars. En el 29,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,46 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,5% tenia menys de 18 anys, un 5,6% entre 18 i 24, un 27,1% entre 25 i 44, un 23,7% de 45 a 60 i un 13% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.321 $ i la renda mediana per família de 40.833 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.042 $ mentre que les dones 33.750 $. La renda per capita de la població era de 16.255 $. Aproximadament el 25,6% de les famílies i el 31,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Des Moines». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Des Moines». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Eudoxi Heros

Eudoxi (en llatí Eudoxius, en grec Εύδοξίος) normalment anomenat Eudoxi Heros, va ser un jurista romà d'Orient que va florir poc abans de l'emperador Justinià I.
Podria ser el prefecte del pretori al que anava dirigida la constitució de Teodosi i Valentinià del 427 o Codex Theodosianus i la constitució d'Arcadi i Honori. Podria ser l'avi d'Anatoli de Beirut, professor de lleis a Beirut i un dels compiladors del Digest.
La denominació Heros no era pròpiament un nom, sinó un títol d'excel·lència posat de vegades davant i de vegades darrere del seu nom (ὁ Ἥρως Εὐδοξίος o bé Εὐδόξιος ὁ Ἥρως). Sembla que va ser una expressió utilitzada pels juristes romans d'Orient de després de Justinià com una designació honorífica quan parlaven dels seus avantpassats eminents.
Va escriure sobre les constitucions de l'imperi abans de Justinià i va comentar els codis Hermogenià i Teodosià que després es van refondre en el Codi de Justinià. Taleleu, un jurista professor de dret, considera que Eudoxi era un dels juristes més savis i que les seves opinions havien de prevaldre sobre la d'altres juristes.

## Referències

* ↑ Eudoxius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 81-82
# Frontera entre Dominica i Veneçuela

La frontera entre Dominica i Veneçuela és la frontera, íntegrament marítima, que separa l'oest de Dominica, a les Petites Antilles (mar Carib), de l'Isla de Aves, una de les dependències federals de Veneçuela.
Aquesta frontera no està delimitada per cap tractat, però podria ser definida indirectament per la frontera entre França i Veneçuela (departaments d'ultramar francesos de Guadalupe i Martinica), situada a cada costat del segment.
Aquest tractat se suporta en el meridià 62° 48' 50" Oest entre les latituds 15° 03' 54" Nord i 14° 29' 19" Nord

## Referències

* ↑ Isla de Aves, el islote que hace que Venezuela tenga frontera marítima con Estados Unidos, Francia y Holanda, labrujulaverde, 6 de setembre de 2017
* ↑ Venezuela evacúa personal de la Isla de Aves por el paso del huracán María, eldiario.es, 19 de setembre de 2017
* ↑ Andrés Serbín Paz, Conflicto Y Sociedad Civil en Ame ́rica Latina Y El Caribe, p. 114
* ↑ Isla de Aves: zona económica exclusiva de Venezuela Arxivat 2018-10-17 a Wayback Machine., chileamericano.opennemas.com
# Baishòs

Baishòs (francès Bachos) és un municipi occità de Comenge, a Gascunya, situat en el departament de l'Alta Garona, a la regió Occitània.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Castellers de Sant Feliu

Els Castellers de Sant Feliu són la colla castellera de Sant Feliu de Llobregat, la capital del Baix Llobregat. La colla va ser fundada l'any 1996 i els seus padrins són la Colla de Castellers d'Esplugues. El color de la seva camisa és el magenta en honor de la Ciutat de les roses, com és també conegut Sant Feliu de Llobregat. El seu castell més important és el 4de7a, descarregat per primer cop el 10 de novembre de 2002 a Sant Andreu de la Barca (Baix Llobregat). L'any 2011, després d'un any d'inactivitat a causa d'una manca important d'efectius, la colla va reprendre la seva activitat, recuperant la gamma bàsica dels castells de 6, recuperant, el 10 d'octubre de l'any 2012, el 5d6 per les Festes de Tardor de la ciutat.

## Principals castells assolits

* 4 de 7 amb agulla
* 3 de 7
* 4 de 7
* pilar de 5
* 3 de 6 aixecat per sota

## Curiositats

* La colla té la particularitat d'utilitzar un mocador negre amb punts blancs, a diferència del vermell amb punts blancs utilitzat per la majoria de les colles.
* El març del 2015 van triar per votació popular el sobrenom de la colla: Els Magentes, fent honor al color de la seva camisa i a la seva ciutat, la Ciutat de les Roses.

## Vegeu també

* Trobada de colles castelleres del Baix Llobregat

## Referències

* ↑ https://castellersdesantfeliu.cat/festes-de-primavera-2018/
* ↑ «Castellers de Sant Feliu». Webcasteller. [Consulta: 19 desembre 2011].
* 1 2 «Història». Castellers de Sant Feliu. Arxivat de l'original el 2015-02-05. [Consulta: 19 desembre 2011].
* ↑ «Contacta». Castellers de Sant Feliu. Arxivat de l'original el 2015-02-05. [Consulta: 19 desembre 2011].
* 1 2 3 Castells, Num. 24 Gener-Febrer 2009
* ↑ http://www.santfeliu.cat/go.faces?xmid=15543
* 1 2 http://www.webcasteller.cat/ranquing-webcasteller/?dia=23&mes=12&any=2001

## Enllaços externs

* Castellers de Sant Feliu - Lloc web oficial
Colles castelleres actuals (llista) :
Colles de vuit :
Colles de set :
Colles de sis :
Notes: Que han carregat (en cursiva) o descarregat almenys un castell de la gamma. Les estructures de 3 i de 4 es consideren de gamma bàsica, i la resta, de gamma alta. :
# Ca n'Illa de Dalt

Ca n'Illa de Dalt és una central elèctrica habilitada com esplai de Sant Hilari Sacalm (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici aïllat, situat als afores del nucli urbà de Sant Hilari Sacalm, al costat esquerre de la carretera Sant Hilari - Osor, passat el balneari, just abans del trencall del Soler de Mansolí.
L'edifici, de planta rectangular, consta de planta baixa i pis, i està cobert per una teulada a doble vessant de teula àrab amb el ràfec triple.
A la planta baixa, hi ha diverses obertures, en arc de llinda les finestres o en arc rebaixat els portals, totes voltejades de maó. A la façana curta, on es troba adossada l'escala (afegit posterior) que porta al pis, hi ha dos portals, un dels quals està tapat. A la façana llarga, sobre la qual i al pis hi ha la porta d'entrada, hi ha tres finestres i un portal. Una cornissa de maó separa la planta baixa del pis. La porta d'entrada i les tres finestres, estan situades sobre l'eix d'obertura de les obertures de la planta baixa. Totes són en arc pla i estan voltejades de maó. A la façana curta, sobre el peu de l'escala, només hi ha una finestra en arc de llinda o arc pla.
Entorn de l'edifici hi ha diverses construccions.

## Referències

* 1 2 3 4 «Ca n'Illa de Dalt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# Casa al carrer Major d'Arròs, 12

Casa al carrer Major d'Arròs, 12 és una casa al municipi de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de tipologia tradicional aranesa, amb pati rodejat per la casa i les seves dependències (estables, etc.). Sobre la llinda de la porta d'entrada a la casa, de fusta, hi ha adossat un bloc de pedra de major mida que els còdols relligats amb argila que formen els murs, i de color més clar. En aquest hi ha esculpit, dins d'un cercle i en el centre, la data 1575 i per sobre i per sota d'aquesta unes lletres de difícil lectura.

## Referències

* ↑ «Casa al carrer Major d'Arròs, 12». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 setembre 2021].