OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carrer Fort

El Carrer Fort és una obra del municipi d'Artés (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una construcció civil: és un carrer d'habitatges format per cases de dos pisos d'alçària entre mitgeres i cobertes a doble vessant. Concretament el carrer del Fort és orientat a llevant la qual cosa fa que, malgrat la seva poca amplària, totes les cases multipliquin les seves obertures.

## Història

El carrer Fort o del Fort és un dels més antics del poble d'Artés; situat al nucli antic de la via comunica la plaça major amb el carrer del portal és un estret carrer de comunicació amb cases entre mitgeres de dos pisos i planta baixa amb llindes des del segle xvi al segle xviii. L'any 1555 a la població d'Artés hi vivien 31 famílies distribuïdes pels carrers del centre històric: carrer del portal de sta. Maria, del Portal de Salavert, del Fort, i plaça del Pedró.

## Referències

* 1 2 «Carrer Fort». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2015].
# Carrer Garcia Fossas (Igualada)

El Carrer Garcia Fossas és un carrer del municipi d'Igualada (Anoia) que té alguns edificis que formen part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Número 1

La Casa Bartomeu Biosca en el número 1 del carrer Garcia Fossas està protegida com a bé cultural d'interès local. És un edifici de quatre plantes que resol el problema que representava la cantonada aguda amb uns balcons que van disminuint de longitud en els diferents plantes i formant una tribuna oberta a l'angle de la cantonada. Aquesta tribuna està rematada per una cúpula de base quadrada i decorada amb teules d'escames. Cal remarcar la decoració ornamental de la façana amb elements d'inspiració vegetal fets amb motllures de guix.

## Número 3

L'edifici del número 3 del carrer Garcia Fossas forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Edifici d'estatges de tres pisos d'alçada de gran sobrietat decorativa. La construcció guarda una simetria evident en tot el conjunt que li dona una línia ascendent vertical força marcada pels elements estructurals com són les tres portes d'entrada de la planta inferior, les tres finestres del segon pis i les tres finestres del tercer. Com es pot veure, cap element sobresurt més que un altre, guardant sempre les mateixes distàncies i proporcions. Destaca la sanefa de baix relleu de pedra amb temes de decoració vegetal i floral, que ocupa la part superior de l'edifici i també els intradós dels arcs de les finestres. També són força remarcables els "ulls de bou" a l'acabament de l'edifici. Per les seves característiques formals i estilístiques l'edifici el podem col·locar dins el 1700, època en què a la nostra ciutat es comencen a construir els nous edificis de dues o tres plantes d'alçada per a ser habitats per dues o més famílies.

## Referències

* ↑ «Carrer Garcia Fossas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2014].
* 1 2 «Carrer Garcia Fossas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2014].
# Casa Sala (desambiguació)

«Casa Sala» té aquests significats:
* Casa Sala (Cardona), edifici de Cardona.
* Casa Sala (Igualada), edifici d'Igualada.
* Casa Sala (Tarragona), edifici de Tarragona.
* Can Sala, pàgina de desambiguació.
# Casa Sala (Igualada)

La Casa Sala és una obra del municipi d'Igualada (Anoia) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una casa de la segona època del modernisme igualadí (1911-1919). Es caracteritza per la incorporació del maó vist a la façana com a element decoratiu i estructural. Podem observar la seva utilització per remarcar els guardapols de les obertures que fa unes formes esglaonades jugant amb la col·locació del maó a diferents nivells. El promotor de l'obra fou Ramon Sala i Ribera.

## Referències

* 1 2 «Casa Sala». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2014].
# Casa Jané

La Casa Jané és una casa a la zona d'eixample de Vilafranca del Penedès que es va formar als costats de la carretera de Sant Martí Sarroca, BV-2121, inaugurada el 1881. és un carrer interessant quant a la combinació d'arquitectura eclèctica i modernista.
Casa entre mitgeres, que fa cantonada amb els carrers Prim i Sant Julià. Consta de soterrani i planta baixa amb terrat. A la part posterior hi ha galeries i un jardí. El conjunt respon a les característiques del llenguatge eclèctic. Porta d'accés rectangular amb frontó triangulat, com a la resta d'obertures, però en aquest cas amb decoració floral. Posteriorment convertida en guarderia o jardí d'infància.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Jané». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2015].

## Enllaços externs

* Casa Jané, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Casa al carrer Major (Pineda de Mar)

Casa al carrer Major és una obra de Pineda de Mar (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de planta i pis amb porta i finestres de factura setcentista. A la finestra, la llinda i l'ampit reprodueixen l'estil de moltes de les finestres de masies i cases de la zona. La porta, amb llinda gravada el 1774, és molt pròpia de l'època i contrasta amb els portals adovellats i rodons de moltes cases del mateix carrer.

## Referències

* ↑ «Casa al carrer Major». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 agost 2021].
# Casino Cultural

* Per a altres significats, vegeu «casino cultural».
El Casino Cultural és un edifici al nucli de la vila de Begur (Baix Empordà) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Antigament era un casino i sala de ball (part esquerra), i s'ha adaptat a casal dels avis (el que era el casino) sense canviar gaire. La sala de ball es va adaptar a cinema tapiant les obertures de la façana esquera i guardant la composició, només canvia l'obertura de la sortida d'emergència.
És un edifici de planta quadrada amb planta baixa i pis coberta a quatre vessants. La composició de la façana és simètrica restant dividida en 2 de 3 obertures per planta i coincidents entre si. Cada grup té la seva porta centrada amb un balcó al seu damunt, i flanquejades amb pedres. Actualment la simetria és trencada per un cos afegit (que és la cabina de projecció del cinema) a la banda esquerra i en el primer pis. La façana es clou per una cornisa de rajols amb mènsules. Per la part baixa hi ha un arrambador arrebossat i que dona la volta a l'edifici. La façana lateral dreta guanya el desnivell (suau) del carrer i es transforma en una terrassa - jardí amb barana balustrada. Aquesta façana es compon simètricament respecte a una porta central, les obertures coincideixen, n'hi ha cinc a cada planta i són d'arc de punt rodó i emmarcades en pedra. Clou amb la mateixa cornisa de la façana anterior. La façana lateral esquerra és idèntica que la dreta però sense jardí i les obertures estant tapiades (cinema) i només hi ha la composició en obertures (és la del c/Clos i Pujol). Fora de la façana esquerra la resta són de pedruscall, amb cantoneres i arc de descàrrega de les obertures de totxo.
La façana posterior té obertures a nivell del primer pis i marcant l'escala que és centrada a l'edifici. Interiorment està dividit en dues parts; el cinema a la part esquera i el casal dels avis a la part dreta. La façana esquerra esta remolinada.

## Referències

* 1 2 3 «Casino Cultural». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 agost 2014].
# Casino Foment d'Igualada

El Casino Foment és una entitat d'Igualada creada a finals del segle xix, capdavantera en l'activitat associativa i a la de reunió. Casal independentista sense vinculació política i qualsevol en pot ser soci, sigui quina sigui la seva condició social. L'edifici de l'entitat, construït el 1890 pel mestre d'obres Pau Riera i Galtés, és al centre històric, a la Rambla de Sant Isidre, 14, D'estil neoclàssic, la façana presenta tres eixos d'obertures, de mig punt a la part baixa, arquitravades a la superior, coronades per frontons. i està protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici d'una planta i un pis. De planta rectangular. La façana està composta per tres eixos d'obertures. A la part inferior hi ha una portalada d'arc rodó i dues finestres a cada cantó, també d'arc rodó. El pis amb tres obertures i una sola balconada de ferro, coronades cadascuna per un frontó. Pertany estèticament al Neoclàssic, molt marcat per les decoracions de la façana (frontons). Destaca la Sala Magna, que conserva la decoració dels anys vint. Es conserva el sostre amb motllures de guix de tipus floral, així com les pintures murals, obra dels artistes Maurici Vilomara i Salvador Alarma. Aquesta sala és d'interès històric-cultural.. És de remarcar en el conjunt l'escala de l'entrada, que situa la planta del local a un nivell superior del carrer.

## Història

Durant els anys 1918 i 1925 la majoria d'accions del Casino foren adquirides per la Mútua Igualadina, la qual passà a ésser propietària de l'edifici. L'any 1982 fou adquirit els socis, per mitjà d'accions. L'entitat ha participat en la festa major d'Igualada des de principis del segle XX i ha acollit nombrosos actes i concerts.

## Referències

* ↑ poblesdecatalunya.cat, Casino Foment
* ↑ anoiaenviu.cat, Casino Foment (1890) Arxivat 2014-10-18 a Wayback Machine.
* 1 2 3 «Casino Foment d'Igualada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2014].
* ↑ lolalucas.blogspot.com, Fotos de l'edifici, elements decoratius i pintures
* ↑ La Vanguardia, 18 d'agost de 1915, Igualada. Se ha repartido el programa oficial de los festejos públicos
* ↑ La Vanguardia, 4 de desembre de 2004, IGUALADA (Anoia).Tardor musical. Concierto de guitarra clásica de David Martínez. Casino Foment
# Casa vella de Cal Mata

La Casa vella de Cal Mata és una obra de Banyeres del Penedès (Baix Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La façana és arrebossada i emblanquinada. Està formada per dues plantes. Els baixos presenten una porta d'arc de mig punt amb dovelles de pedra. Al costat dret hi ha una finestra rectangular amb llinda. El pis noble presenta dues finestres amb llinda i marc de pedra de diferent mida i forma. L'interior dels baixos estatja la biblioteca, on destaca un antic i groller arc de mig punt.

## Història

La Casa Vella de Cal Mata té els documents més antics, que daten del 1351. Les seves arrels són les d'una masia catalana, però al 1970 fou transformada i dedicada a ser un centre cultural, un lloc de formació de mestres, on es porta a terme l'Escola d'Estiu del Penedès, cursets de cap de setmana, etc. A causa d'això els baixos es convertiren en biblioteca, i el pis principal en habitatge pels nombroses membres que desitgen aprendre al costat de la coneguda pedagoga Marta Mata.

## Referències

* 1 2 «Casa vella de Cal Mata». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].

## Enllaços externs

* «Casa vella de Cal Mata». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Castell de Segart

El Castell de Segart (Camp de Morvedre, País Valencià), és una fortalesa d'origen musulmà construïda al voltant del segle xiii, i que se situa al alt d'un turó sobre la població que li dona el seu nom. Encara es poden veure restes de les muralles i part de l'estructura cúbica d'un aljub.
Malgrat la seua mida reduïda, va haver de ser especialment bonic, tant pel seu disseny com per la seva ubicació. L'entrada a les ruïnes del castell es fa per la part nord. Allà es troben dos "torres" protegeixen l'antiga entrada al recinte fortificat. Aquestes estructures no són pròpiament torres sinó allargaments cap a l'exterior de la muralla. Hi ha una torre en direcció est però per la forma de construcció i els materials emprats és molt possible que siga del segle xiv.
Tot el recinte va haver d'estar enllaçat amb una muralla. No queden restes d'aquesta per haver estat utilitzada probablement per a l'elaboració de bancals o que hagin sofert un deteriorament en ser de tàpia i no haver tingut reparacions ni conservació. A la zona més alta encara persisteixen les restes d'un aljub. Al seu costat s'observen restes d'antics assecadors de figues.

## Descripció

De la fortalesa, actualment en ruïna, s'aprecien restes de muralla construïda amb tàpia sobre maçoneria. Els orígens de la població i del castell corresponen a l'època de dominació musulmana.
La fortalesa va ser conquerida per Jaume I en data incerta, però amb seguretat al voltant de 1238. El mateix monarca, el 20 de juny de 1238, el cediria al bisbe de Vic Bernat Calvó. Vuit anys després passaria al seu successor Bernat Mur i, posteriorment, el permutà amb la Corona per altres senyorius. En 1248, seria propietat d'Adam de Paterna. El monarca Pere el Cerimoniós, lliuraria la seva propietat a Bernat Ripax i anys més tard s'incorporaria a la jurisdicció de Sagunt, de la qual no es independitzaria fins a 1535.
L'expulsió dels moriscos en el 1609 va comportar que el lloc quedés deshabitat, per la qual cosa Joan de Vila-rasa, en aquell temps senyor de la baronia que formaven Segart i Albalat, va haver escometre la tasca de repoblar amb cristians vells procedents de terres catalanes.

### Bibliografia

* Aquest article pren referència del text de B.I.C. incoat per la Consejería de Cultura de la Generalitat Valenciana

## Referències

* ↑ «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* ↑ Torres i Castells medievals del País Valencià, Segart
# Castell de Sedó

El castell de Sedó és situat a la part alta de Sedó, entitat de població del municipi de Torrefeta i Florejacs. Sedó és a ponent del terme, vora la riba dreta del riu Sió i les restes del castell es troben al costat del camí que portava al recinte clos.

## Història

El poble de Sedó es va conquerir a inicis del segle xi, pels comtes d'Urgell. La fortalesa apareix documentada per primera vegada l'any 1024, en un judici contra Guillem de Lavansa on s'esmenta la «guardia de Sadaone». És probable que aquesta guàrdia sigui la mateixa que la «guardia que dicunt de Sadavo» en el document de donació de Calaf de l'any 1015. Segons l'acta de consagració de Santa Maria de la Seu d'Urgell de l'any 1040, el castell de «Sadaonis» es considerava part integrant del terme més ampli del castell de Guissona situat al comtat d'Urgell i vinculat també a la canònica urgellesa. L'any 1063, el bisbe Guillem d'Urgell i els canonges de Santa Maria donaren en alou «ipso castro de Sadao» amb les seves esglésies i diversos drets als esposos Pere d'Udalard i Ermengarda essent testimoni de la donació Arnau Mir de Tost. El 1086, en una permuta entre Arnau Udalard i la canònica s'esmenta «in kastrum Sadaoni».
Des del segle xi consta l'existència d'una nissaga cognomenada Sedó, senyora del lloc, ben documentada el segle xii. El 1145, Pere Hug de Sedó infeudà a Bernat de Fonolleres el castell amb tots els drets que hi tenia. El 1173 en el testament sacramental de Guerau de Granyena consta que deixava a la seva filla Beatriu el lloc de Sedó i un mas situat «in castro de Sadaon» al monestir de Poblet, llegat confirmat el 1174 per la vídua de Guerau, Saurina.
Al segle xiii sembla que passà a domini reial. El 1379, Sedó, juntament amb el poble de Riber, entrava dins del veïnatge de Cervera, i al segle xvii, consta que Sedó i Riber formaven una batllia reial. El 13 de novembre de 1595, es té notícia sobre l'enderroc d'una part de la muralla de Sedó que amenaçava ruïna. Cap al 1910 es va enderrocar una part important de la torre, les pedres de la qual van servir per reconstruir Cal Regadal.

## Arquitectura

De la torre es conserven algunes filades; per les restes segurament era de planta octogonal, amb les cares desiguals però simètriques. També hi ha un tram de mur atalussat que podria correspondre a una part de la muralla; fa 5,70 metres d'amplada i està fet a base de pedra irregular relligada amb terra.

## Referències

* ↑ Bach i Riu, Antoni [et al.]. «Castell del Sedó». A: El Segrià Les Garrigues El Pla d'Urgell La Segarra L'Urgell. XXIV. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1997, p. 320 (Catalunya Romànica). ISBN 84-412-2513-3.
* ↑ «Castell de Sedó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Castiglione dei Pepoli

Castiglione dei Pepoli (en dialecte bolonyès: Castión) és un comune (municipi) de la Ciutat metropolitana de Bolonya (antiga província de Bolonya), a la regió italiana d'Emília-Romanya, situat uns 40 km al sud-oest de Bolonya.
Pren el seu nom de la família de nobles Pepoli de Bolonya.
L'asteroide "400193 Castión" pren el seu nom del nom bolonyès de la població. La nomenclatura oficial va ser publicada pel Minor Planet Center el 25 de setembre de 2018 (M.P.C. 111804).

## Ciutats agermanades

Castiglione dei Pepoli està agermanat amb:
* Nogent-sur-Marne, França

## Referències

* ↑ «400193 Castion (2006 XW60)». Minor Planet Center. [Consulta: 17 octubre 2018].
* ↑ «MPC/MPO/MPS Archive». Minor Planet Center. [Consulta: 17 octubre 2018].

## Enllaços externs

* Castiglione dei Pepoli - Lloc web oficial (italià)
# Castiglione di Garfagnana

Castiglione di Garfagnana és un comune (municipi) de la província de Lucca, a la regió italiana de la Toscana. L'1 de gener de 2018, la seva població era de 1.877 habitants.
Limita amb els municipis de Frassinoro (MO), Pieve Fosciana, Pievepelago (MO), Villa Collemandina i Villa Minozzo (RE).
Forma part d'Els pobles més bonics d'Itàlia,associació que té per objectiu preservar i conservar pobles amb patrimoni històric.

## Evolució demogràfica

* Gràfica d'evolució demogràfica de Castiglione di Garfagnana entre 1861 i
* Font: ISTAT - Elaboració gràfica de Viquipèdia

## Referències

* ↑ «Popolazione residente al 1º gennaio 2018» (en italià). Istat. [Consulta: 30 gener 2019].
* ↑ «Estadístiques demogràfiques ISTAT» (en italià). Arxivat de l'original el 2011-09-25. [Consulta: 30 gener 2019].
* ↑ «I borghi più belli d'Italia» (en italià). [Consulta: 30 gener 2019].
# Castil de Vela

Castil de Vela és un municipi de la província de Palència a la comunitat autònoma de Castella i Lleó (Espanya).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 132 | 117 | 104 | 91 |
# Castiglione delle Stiviere

Castiglione delle Stiviere és un municipi italià, situat a la regió de la Llombardia i a la província de Màntua. L'any 2006 tenia 20.775 habitants.
Castiglione delle Stiviere limita amb Lonato del Garda, Solferino, Medole, Castel Goffredo, Montichiari, Calcinato i Carpenedolo.

## Galeria

* Torre del castell
* Basilica de S. Luigi
* Convent de Sta. Maria
* Piazza Dallò
* Centre històric

## Referències

* ↑ www.comuni-italiani.it
# Champ-sur-Barse

Champ-sur-Barse és un municipi francès situat al departament de l'Aube i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 34 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Champ-sur-Barse era de 34 persones. Hi havia 12 famílies de les quals 4 eren parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 14 habitatges, 11 eren l'habitatge principal de la família i 3 eren segones residències. 11 eren cases i 3 eren apartaments. Dels 11 habitatges principals, 10 estaven ocupats pels seus propietaris i 1 estava cedit a títol gratuït; 3 tenien quatre cambres i 8 en tenien cinc o més. 10 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 1 habitatges hi havia un automòbil i a 8 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Champ-sur-Barse el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 22 persones, 19 eren actives i 3 eren inactives. Les 19 persones actives estaven ocupades(10 homes i 9 dones).. Totes les 3 persones inactives estaven estudiant.

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils, 1 d'una empresa de transport i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una perruqueria.
L'any 2000 a Champ-sur-Barse hi havia 4 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 328 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Champ-sur-Barse a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Champ-sur-Barse a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Champ (Missouri)

Champ és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 12 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Champ tenia 12 habitants, 4 habitatges, i 4 famílies. La densitat de població era de 5,5 habitants per km².
Dels 4 habitatges en un 50% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 100% hi vivien parelles casades, en un 0% dones solteres, i en un 0% no eren unitats familiars. En el 0% dels habitatges hi vivien persones soles el 0% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25% tenia menys de 18 anys, un 8,3% entre 18 i 24, un 33,3% entre 25 i 44, un 25% de 45 a 60 i un 8,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 125 homes.
La renda mediana per habitatge era de 75.487 $ i la renda mediana per família de 75.487 $. Els homes tenien una renda mediana de 75.487 $ mentre que les dones 0 $. La renda per capita de la població era de 18.762 $. Cap de les famílies estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Champ». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Champ». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Castilfalé

Castilfalé és un municipi de la província de Lleó a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca d'Esla-Campos.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 132 | 107 | 95 | 91 |