OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Principi d'ultima ratio

El Principi d'ultima ratio és un principi relatiu a la criminalització, en l'àmbit del Dret penal. Exerceix de límit negatiu de l'ius puniendi.
Segons aquest principi, el Dret penal ha de ser l'últim recurs al qual s'ha de recórrer a falta d'altres menys lesius. També hi ha subsidiarietat dins les mateixes normes penals: no s'han d'imposar sancions greus si sancions menys dures són suficients. Lligat a aquest principi hi ha l'anomenat "caràcter fragmentari del Dret penal", segons el qual el Dret penal només ha de protegir els béns jurídics més importants i penar els atacs més greus contra aquests.
La part positiva del principi pretén evitar el que Roxin anomenà "fugida al Dret penal": prendre totes les mesures positives de tipus jurídic o politicosocial que ajudin a evitar els delictes sense haver de recórrer al Dret penal.

## Aplicació a l'ordenament espanyol

La Constitució de 1978 dona llibertat al legislador per a decidir el nivell de protecció dels béns jurídics (exceptuant en l'àmbit de la protecció del patrimoni històric i cultural de l'Estat, tal com s'esmenta a l'art. 46 CE).

## Opinió del Tribunal Constitucional

El Tribunal Constitucional veu el principi com a part del principi de proporcionalitat de la pena en sentit ampli.
Les exigències del Tribunal Constitucional sobre aquest principi es troben a la STC 136/1999:
* El bé jurídic ha de ser prou rellevant.
* Adequació. La norma penal ha de ser idònia per protegir el bé jurídic.
* Necessitat: La norma penal ha de ser necessària per no existir altres alternatives.
* Proporcionalitat: La pena no ha de ser excessiva en relació amb el delicte.
Vegeu també les següents sentències:
* STC 55/1996
* STC 161/1997
* STC 24/2004
# Escolarca

A l'antiga Grècia, un escolarca (en grec antic: σχολάρχης, skolarkhēs) era el dirigent d'una escola, especialment una de les antigues escoles filosòfics de l'Atenes clàssica com l'Acadèmia platònica o el Liceu d'Aristòtil. Habitualment eren càrrecs vitalicis.
La tradició a les escoles gregues era que el primer escolarca fos designat pel fundador de l'escola, i després d'aquest els següents escolarques fossin escollits en assemblea pels alumnes i els mestres. Per exemple a l'Acadèmia Plató va designar a Espeusip com a successor, i després d'aquest Xenòcrates va ser escollit en una ajustada votació.
A l'Acadèmia Teofrast va ser el successor designat per Aristòtil. El Jardí d'Epicur va passar a mans d'Hermarc, i Zenó va escollir Cleantes perquè el substituís a la direcció de l'Stoa.
L'any 155 aC els atenencs van enviar com a ambaixadors seus a Roma a tres escolarques: Carnèades, Critolau i Diògenes de Babilònia eren els directors de les escoles platònica, peripatètica i estoica respectivament.
L'escola neoplatònica de Roma, fundada el 232 dC per Ammoni Sacas, va tenir en Plotí el seu primer successor com a escolarca. El primer a ocupar el càrrec a l'escola neoplatònica d'Alexandria va ser, possiblement, Hièrocles.

## Referències

* ↑ «Escolarca». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ J.-L. Ferrary, Philhellénisme et impérialisme, BEFAR, París, 1988, pàg. 351-363.
* ↑ Tiziano Dorandi, Capítol 2: Chronology, a K. Algra, J. Barnes, J. Mansfeld, M. Schofield, (editors) The Cambridge History of Hellenistic Philosophy, pàg. 53. Cambridge University Press
# FK Spartak Sofia

L'FK Spartak Sofia fou un club de futbol búlgar de la ciutat de Sofia.

## Història

Va ser fundat l'any 1947. Va existir com un club independent fins al 1969, any en què es fusionà amb el Levski Sofia. Després de 1990 es tornà a independitzar. Actualment juga a les categories inferiors del futbol búlgar. L'any 2005 fou rebatejat Levski-Spartak quan esdevingué filial del Levski Sofia.
Juga els seus partits a l'estadi Rakovski de Sofia i els seus colors són el blau i el blanc.
Va guanyar la Copa búlgara de futbol l'any 1968 i fou segon classificat a la lliga les temporades 1951 i 1952.
Es va dissoldre l'any 2007.

## Palmarès

* Copa búlgara de futbol (1): 1968
# Iniistius pavo

Iniistius pavo és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 41 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Mar Roig i l'Àfrica oriental fins a les Illes de la Societat, el sud del Japó i les Illes Hawaii. També des del Golf de Califòrnia fins a Panamà i les Illes Galápagos.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J.E., G.R. Allen i R.C. Steene, 1990. Fishes of the Great Barrier Reef and Coral Sea. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 506 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# La Costa (Vilancòs)

La Costa és un indret del terme de Sarroca de Bellera, al Pallars Jussà, en el territori de l'antic terme de Benés.
Es tracta de tot el vessant sud-oriental de la Serra de la Pala de damunt del poble de Vilancòs, al nord-est del qual es troba. De la Costa davalla cap al sud el torrent Llavener.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Carnoët

Carnoët (en bretó Karnoed) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Litoral. L'any 2007 tenia 754 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 1211 | 1350 | 1061 | 840 | 727 | 729 | 751 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989-2011 | Rémi Lorinquer | PS |
| 2011- | Marie Guéguen | |

## Personatges il·lustres

* Taldir Jaffrenou, bard de Bretanya.
# Port de passatgers de Riga

El Port de passatgers de Riga (en letó: Rīgas pasažieru osta) és una terminal de passatgers a Riga, la capital de Letònia, amb serveis de trànsit públic i privat de viatgers per via marítima. La terminal es troba al carrer Eksporta 3a.
És l'únic espai dissenyat específicament per al trasllat de passatgers de vaixells, ferries i creuers que atraquen a la ciutat. L'edifici de la terminal va ser construït el 1965. El 2014 el port de passatgers de Riga, va tenir un fluix total de 506.000 passatgers, un augment del 2,2% respecte de l'any anterior.

## Vegeu també

* Port
* Port de Riga

## Referències

* ↑ «Informació sobre el port» (en anglès). portofriga. [Consulta: 7 març 2015].
* ↑ «The volume of cargo handled at the Freeport of Riga increased in all cargo segments» (en anglès), 14-08-2014. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 7 març 2015].
# Escut i bandera de l'Alcúdia de Crespins

L'escut i la bandera de l'Alcúdia de Crespins són símbols no oficials representatius del municipi de l'Alcúdia de Crespins, a la Costera, País Valencià. L'escut, en el que es basa la bandera, pot blasonar-se de la forma següent:
| « | Escut quarterat. Primer, d'or quatre pals de gules. Segon, de gules una creu llatina d'argent. Tercer, una representació del riu dels Sants, on es veu un llistó de fusta de sable. Quart, d'or un arbre de sinople. | » |

## Història

L'escut i bandera actuals de l'Alcúdia de Crespins foren adoptats per l'ajuntament l'any 1979, quan es va aprovar la creació d'una comissió mixta (ple del 31 de juliol), formada per un representant de cada partit polític i el cronista oficial Alfonso Vila, amb l'objecte d'estudiar i realitzar un escut i bandera municipals. Reunida el 8 d'agost, la comissió va acordar acceptar la proposta del cronista oficial. Els dos símbols foren presentats a la població durant les festes majors. Tanmateix, mai no han estat oficialitzats.
* Escut dels Crespí de Valldaura segons Viciana
* El riu dels Sants al seu pas pel Partidor Reial
L'escut, quarterat, representa en el primer quarter la identitat històrica de la localitat, amb el Senyal Reial del rei Jaume I. La segona partició, amb una creu llatina, al·ludeix a la devocació local al Santíssim Crist del Calvari. Els tercer quarter representa en paraules de Vila la «principal font de riquesa», és a dir, el riu dels Sants, juntament amb el «llistó», en referència a una antiga prerrogativa local sobre les seues aigües. Finalment, l'últim quarter fa referència al passat senyorial de la població, amb l'escut primitiu dels Crespí.
Pel que fa a la bandera, s'hi representa l'escut del poble centrat sobre tela roja.

## Bibliografia

* Vila Moreno, Alfonso. «El escudo municipal». A: Aproximación a la historia de l'Alcúdia de Crespins. (Autoeditat), 2008, p. 8-10.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Costera.
* Llista d'escuts del País Valencià.
# Aero Slovakia

Aero Slovakia és una companyia d'aviació amb seu a Eslovàquia que ofereix una gamma de serveis d'aviació, incloent operacions de taxi aeri. La companyia té la seu central als terrenys de l'aeroport de Nitra a Nitra. Va sere fundada el 1992. La línia aèria empra a 20 persones, sota el comandament de Lubomir Kovacik.

## Flota

La flota de la línia aèria comprèn 34 avions, entre ells:
* Antonov An-2
* Cessna 150
* Cessna 152
* Cessna 172
* Zlín Z37A "Čmelák"
* Zlín Z137 Turbo
* Zlín Z42
* Zlín Z43

## Referències

* ↑ "«Aero Slovakia» (en eslovac). [Consulta: 14 desembre 2016].
# Família exponencial

* No s'ha de confondre amb la distribució exponencial.
En probabilitat i estadística, una família exponencial és una família de distribucions de probabilitat amb paràmetre θ, possiblement vectorial, tal que la seva funció de densitat de probabilitat (o funció de massa de probabilitat, en el cas de distribucions discretes) pot prendre la forma
    $f(x|{\boldsymbol {\theta }})=h(x)c({\boldsymbol {\theta }})exp\left(\sum _{i=1}^{k}w_{i}({\boldsymbol {\theta }})t_{i}(x)\right)$
a on:
* $h(x)\geq 0{\text{ i }}t_{1}(x),t_{2}(x),...,t_{k}(x)$ són funcions que depenen només de x (i no de θ).
* $c({\boldsymbol {\theta }})\geq 0{\text{ i }}w_{1}({\boldsymbol {\theta }}),w_{2}({\boldsymbol {\theta }}),...,w_{k}({\boldsymbol {\theta }})$ són funcions que depenen només de θ (i no de x).
Les densitats d'una família exponencial tenen bones propietats matemàtiques i estadístiques. Algunes de les famílies de distribucions més comunes (normal, beta, gamma…) són famílies exponencials.

## Referències

* ↑ Casella i Berger, 2002, p. 111.
* ↑ Casella i Berger, 2002, p. 112.

## Bibliografia

* Casella, George; Berger, Roger L. Statistical Inference (PDF) (en anglès). 2a edició. Pacific Grove (USA): Thomson Learning, 2002 [Consulta: 15 març 2014]. Arxivat 2015-02-18 a Wayback Machine.
# Abadou

Abadou (en àrab ابادو, Abādū; en amazic ⴰⴱⴰⴷⵓ) és una comuna rural de la província d'Al Haouz, a la regió de Marràqueix-Safi, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 10.602 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Interpol

* Aquest article tracta sobre l'organització intergovernamental de coordinació policial. Si cerqueu el grup de música, vegeu «Interpol (grup de música)».
L'Organització Internacional de Policia Criminal o INTERPOL és el nom d'una organització intergovernamental que coordina la policia de 190 països, fundada l'any 1923. S'ocupa de delictes internacionals, especialment el crim organitzat, el terrorisme, el tràfic i blanqueig de capitals. La seu central està situada a Lió. La seva feina es basa en l'intercanvi d'informació entre cossos policials nacionals i en facilitar els contactes entre ells. Té set seus regionals repartides per tots els continents.
El secretari des de l'any 2000 és l'estatunidenc Ronald K. Noble, que va substituir al britànic Raymond Kendall després de quatre mandats francesos. El 2006 va difondre una llista de persones considerades una amenaça mundial, la majoria properes als talibans.

## Països membres

| Argentina Albània Alemanya Andorra Angola Antigua i Barbuda Antigua i Barbuda Aràbia Saudita Afganistan Armènia Austràlia Àustria Azerbaidjan Bahames Bahrain Bangladesh Barbados Belarús Bèlgica Belize Benín Bolívia Bòsnia i Hercegovina Botswana Brasil Brunei Bulgària Burkina Faso Burundi Bhutan Cap Verd Cambodja Camerun Canadà Colòmbia Comores | Rep. del Congo R.D. del Congo Corea del Sud Costa Rica Costa d'Ivori Croàcia Cuba Txad Xile R.P. de la Xina Xipre Dinamarca Dominica Equador Egipte El Salvador Emirats Àrabs Units Eritrea Eslovàquia Eslovènia Espanya Estats Units Estònia Etiòpia Macedònia del Nord Filipines Finlàndia Fiji França Gabon Gàmbia Geòrgia Ghana Grenada Grècia Guatemala Guinea | Guinea Bissau Guinea Equatorial Guyana Haití Hondures Hongria Índia Indonèsia Iraq Iran Islàndia Irlanda Israel Itàlia Jamaica  Japó Jordània Kazakhstan Kenya Kirguizstan Kuwait Laos Lesotho Letònia Líban Libèria Líbia Liechtenstein Lituània Luxemburg Marroc Madagascar Malàisia Malawi Maldives Mali Malta Illes Marshall Maurici Mauritània Mèxic | Moldàvia Mònaco Montenegro Mongòlia Moçambic Myanmar Namíbia Nauru Nepal Nicaragua Níger Nigèria Noruega Nova Zelanda Oman Països Baixos Pakistan Panamà Papua Nova Guinea Paraguai Perú Polònia Portugal Qatar Regne Unit República Centreafricana Txèquia República Dominicana Ruanda Samoa Saint Kitts i Nevis San Marino Saint Vincent i les Grenadines São Tomé i Príncipe | Senegal Sèrbia Seychelles Sierra Leone Singapur Síria Somàlia Sri Lanka Eswatini Sudan Suècia  Suïssa Sud-àfrica Surinam Tailàndia Tanzània Tadjikistan Timor Oriental Togo Tonga Trinitat i Tobago Tunísia Turkmenistan Turquia Ucraïna Uganda Uruguai Uzbekistan Ciutat del Vaticà Veneçuela Vietnam Iemen Djibouti Zàmbia Zimbàbue |

## Enllaços externs

* INTERPOL

## Referències

* ↑ «Interpol». esadir.cat. [Consulta: 12 agost 2015].
Viccionari
# La Costa (Vilamolat de Mur)

La Costa és una costa de muntanya del terme municipal de Castell de Mur, dins de l'antic terme de Mur, al Pallars Jussà, en terres del poble de Vilamolat de Mur.
Està situada al nord-oest del poble, al costat nord-oest mateix de Casa Josep. Hi discorre el Camí de les Vinyes.
# Carrer de Sant Felip (el Masnou)

El carrer de Sant Felip és un carrer del municipi del Masnou (Maresme) amb un conjunt arquitectònic protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Carrer sense desnivell amb un conjunt de cases de cos o cos i mig. Aquest tipus de cases es caracteritza per ser de planta rectangular i constar de planta baixa i planta pis o planta, pis i golfes o dos pisos, segons els casos, amb la coberta de teules àrabs a dues aigües i el carener paral·lel a la façana principal o amb el terrat pla.
El carrer té diverses parts diferenciades pel que fa a la tipologia d'habitatges. Al començament del carrer trobem edificacions entre mitgeres de planta rectangular amb el pla de façana enretirat del pla de carrer i amb patis al davant i a la part posterior. Les façanes tenen, generalment, una composició simètrica pel que fa a les obertures: amb una porta d'accés i una finestra a la planta baixa i dues finestres al primer pis. El tram mitjà del carrer té cases de més alçada, amb les façanes alineades al pla de carrer i amb dues o tres obertures per planta simètricament. A l'altre costat del carrer hi ha patis, garatges o altres construccions generalment d'una sola planta.
El parament de la façana dels habitatges acostuma a ser arrebossat pintat o estucat, amb varietat cromàtica però decoració molt austera, com a màxim algun relleu en llinda o brancals. També destaca el treball de serralleria de les reixes de ferro i baranes d'alguns balcons. Entre les cases hi ha també algun bloc de pisos construït posteriorment. Algunes de les cases destacades són els números 53 (Casa d'Antoni Suñol i Pla), 61 (Casa Salvador Millet), 85 o 105 (Casa Bassegoda).

## Referències

* ↑ Montlló Bolart, Jordi. «Fitxa "08118/30 Carrer St. Felip - El Masnou"». Mapes de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona, 12-01-2010. [Consulta: 29 juliol 2016].
* 1 2 «Carrer Sant Felip». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 juliol 2016].
# Estel de Nanchang

L'Estel de Nanchang, és una roda de fira emplaçada a la ciutat de Nanchang, a l'est de la República Popular de la Xina. Es va inaugurar al maig del 2006, i va costar 57 milions de iuans xinesos, uns 5,53 milions d'euros. Els bitllets per pujar-hi valen 50 iuans, uns 4,90 euros.
L'Estel de Nanchang té 60 cabines climatitzades, que poden portar 8 persones cadascuna, el que fa un màxim de 480 passatgers. Cada rotació de la sínia dura uns 30 minuts, sense que s'hagi d'aturar perquè els passatgers hi pugin.
Després de la seva inauguració va ser la sínia operativa més gran del món, amb 160 metres d'alçada, però va ser superada l'11 de febrer del 2008 amb la inauguració del Singapore Flyer, amb 165 metres, superant l'alçada de l'estructura xinesa. Però les dues seran superades per la Great Beijing Wheel quan aquesta estigui acabada, prevista per a l'any 2009, tenint una alçada de 208 metres i una capacitat per a 1.920 passatgers.

## Referències

* ↑ [«Disseny del Singapore Flyer (anglès)». Arxivat de l'original el 2007-11-15. [Consulta: 20 novembre 2007]. Disseny del Singapore Flyer (anglès)]

## Enllaços externs

* (anglès)(xinès) Shanghai Amusement Machine Engineering Co Arxivat 2003-08-07 a Wayback Machine. - la constructora de la sínia.
# Alina

Alina és un nom femení d'origen europeu. És especialment comú al nord, centre i est d'Europa. Pot derivar del nom Adelina. Alina va ser un dels 10 noms més populars a Suïssa i un dels 50 noms més populars a Finlàndia, Noruega Alemanya i Àustria el 2020.
Prové del grec i significa llum. A occident encara es considera un nom relativament rar i exòtic.

## Referències

* ↑ «Meaning of names». Arxivat de l'original el 2022-10-07. [Consulta: 15 octubre 2023].
* ↑ Campbell, Mike. «Meaning, origin and history of the name Alina». Behind the Name. [Consulta: 13 abril 2019].
* ↑ «Top Baby Names in Switzerland 2020» (en anglès americà). Nameberry. [Consulta: 24 octubre 2021].
* ↑ «Top Baby Names in Finland 2020» (en anglès americà). Nameberry. [Consulta: 25 octubre 2021].
* ↑ «Top Baby Names in Norway 2020» (en anglès americà). Nameberry. [Consulta: 25 octubre 2021].
* ↑ «Top Baby Names in Germany 2020» (en anglès americà). Nameberry. [Consulta: 25 octubre 2021].
* ↑ «Top Baby Names in Austria 2020» (en anglès americà). Nameberry. [Consulta: 25 octubre 2021].
# Fall River (Wisconsin)

Fall River és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 1.097 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fall River tenia 1.097 habitants, 418 habitatges, i 290 famílies. La densitat de població era de 292,1 habitants per km².
Dels 418 habitatges en un 38% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,1% hi vivien parelles casades, en un 8,4% dones solteres, i en un 30,4% no eren unitats familiars. En el 23,2% dels habitatges hi vivien persones soles l'11% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,62 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,4% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 34,4% entre 25 i 44, un 17,9% de 45 a 60 i un 10,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94 homes.
La renda mediana per habitatge era de 46.597 $ i la renda mediana per família de 54.271 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.739 $ mentre que les dones 26.161 $. La renda per capita de la població era de 19.257 $. Aproximadament el 4,1% de les famílies i el 5,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fall River» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fall River». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# La Costa de les Monges

La Costa de les Monges és un carrer del municipi de Peralada (Alt Empordà), inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Aquest carrer costerut, que enllaça per baix el carrer de l'Hospital i per la part de dalt el carrer de la Rodona, destaca perquè és travessat pel portal d'entrada de l'antic castell de Toló. Aquesta porta conserva l'arc de mig punt fet amb dovelles de pedra calcària, ben tallades. Damunt la porta hi ha un fragment d'aparell en espiga. També es mantenen al seu lloc les pollegueres. És un dels dos portals conservats del primer recinte de les muralles de Peralada.
A la part de dalt de tot, el carrer també és travessat per un passadís en forma d'arc que comunica el convent de Sant Bartomeu.

## Història

En el seu relat sobre la vila vescomtal de Peralada, l'historiador Miquel Golobardes i Vila va escriure als anys 50 del segle XX un paràgraf on parla de l'antic castell i de l'església de Sant Domènec, el monument medieval més notable de la població:
| « | De l'església [de Sant Domènec] se'n conserva un fragment de mur amb l’opus spicatum, i un arcosoli amb un escut i una làpida funerària que porta la data de 1225; i del castell, a la Costa de les Monges, part dels murs construïts amb carreus grans i ben treballats, una obertura d'arc de mig punt i altres elements que s'insinuen confosos entremig de les noves construccions i l'arrebossat. L'any 1390 foren cedits per Felip de Rocabertí, senyor de Peralada, els edificis i els terrenys de l'antic castell a la comunitat de monges canonesses agustines de Sant Bartomeu de Bell-lloc, que encara els conserven. | » |

## Referències

* 1 2 «La Costa de les Monges». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Costa de les Monges». Pobles de Catalunya: Guia del patrimoni històric i artístic dels municipis catalans.
# Interpolació cúbica monòtona

En el camp matemàtic de l'anàlisi numèrica, la interpolació cúbica monòtona és una variant d'interpolació cúbica que preserva la monotonicitat de la sèrie de dades que s'està interpolant.
La monotonicitat es conserva per la interpolació lineal, però no queda garantida per interpolació cúbica.
# Cantó de Marcigny

El cantó de Marcigny és un antic cantó francès del departament de Saona i Loira, situat al districte de Charolles. Té 12 municipis i el cap és Marcigny. Va desaparèixer el 2015

## Municipis

* Anzy-le-Duc
* Artaix
* Baugy
* Bourg-le-Comte
* Céron
* Chambilly
* Chenay-le-Châtel
* Marcigny
* Melay
* Montceaux-l'Étoile
* Saint-Martin-du-Lac
* Vindecy

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | Jean-François Mordant | SFIO |
| 1949-1967 | Georges Poncet | radical |
| 1967-1985 | Paul Duraffour | radical, després MRG |
| 1985-2015 | Jacques Rebillard | Divers gauche, després PRG, després divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 7.378 | 7.836 | 7.454 | 7.135 | 6.556 | 6.185 | 6.261 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||