OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kalanchoe nyikae

Kalanchoe nyikae és una espècie de planta suculenta del gènere Kalanchoe, de la família de les Crassulaceae.

## Descripció

És una planta glabra pruïnosa perenne, amb la tija erecta o decumbent a la base, de 0,6 a 2 m d'alçada.
Les fulles, de color verd o verd amb els marges vermells o porpra, són peciolades, peltades o auriculades; fulles basals suborbiculars, cuneades o lleugerament cordades a la base, marges sencers; fulles superiors lanceolades; pecíols de fulles mitjanes de 3 a 10 cm. llarg, més o menys teretes, lleugerament eixamplats a la base.
Inflorescència de cima paniculada, de fins a 35 cm. llarg.
Flors acampanades de color blanc. Els lòbuls del calze lanceolats, de 9 a 16 mm de llarg i de 3 a 5 mm ample, aguts, connats a la base durant 1 a 2 mm. Tub de corol·la verdós, limbe de color crema a l'exterior, i de color crema, groc, rosa o rosa salmó a l'interior; tub de 17 a 21 mm llarg; lòbuls ovats-lanceolats, de 8 a 11 mm de llarg i de 3 a 5,5 mm ample, mucronat (mucró d'1 mm de llarg); anteres amb glàndules apicals d'uns 0,25 mm de diàmetre; els estams episèpals inclosos d'1 a 2,5 mm dins del tub, les anteres oblongues, d'uns 2 mm de llarg i 1 mm ample; estams epipètals sobresortints, anteres oblongues, de 1,4 a 1,6 mm de llarg i de 0,8 0,9 mm ample; Escates nectàries lineal-subulades, de 2,5 a 5 mm llarg; carpels lineal-lanceolats, de 10 a 12 mm de llarg, atenuats en estils de 6 a 9 mm llarg.

## Distribució

Planta endèmica de Kenya i Tanzània.

## Taxonomia

Kalanchoe nyikae va ser descrita per Heinrich Gustav Adolf Engler (Engl.) i publicada a Die Pflanzenwelt Ost-Afrikas C: 189. 1895.

### Etimologia

Kalanchoe: nom genèric que deriva de la paraula cantonesa "Kalan Chauhuy", 伽藍菜 que significa 'allò que cau i creix'.
nyikae: epítet que es refereix a la paraula swahili nyika que significa 'arbust'. Nyika és el nom de les tribus que habiten a la costa de Kenya i Tanzània.

### Sinonímia

* Kalanchoe hemsleyana Cufod.
La subespècie Kalanchoe nyikae ssp. auriculata Raadts té el sinónim:
* Kalanchoe auriculata (Raadts) Byalt

## Referències

* ↑ «Kalanchoe nyikae Engl.». Kew Science. Plants of the World online.
* ↑ «Kalanchoe nyikae Engl.». International Plan Names Index.
# Enric Casimir II de Nassau-Dietz

Enric Casimir II de Nassau-Dietz (en alemany Heinrich Kasimir II von Nassau-Dietz, i en frisó Hindrik Kasimir II fan Nassau-Dietz) va néixer a La Haia (Països Baixos) el 18 de gener de 1657 i va morir a Ljouwert el 25 de març de 1696. Fou un príncep frisó fill de Guillem Frederic (1613-1664) i d'Albertina Agnès d'Orange-Nassau (1634-1696).
Sota la regència de la seva mare va succeir el seu pare el (1664) com a Stadhouder de Frísia i de Groningen. El 1674 va iniciar la seva carrera militar a l'exèrcit d'infanteria. Els frisons van votar a favor de donar a Frísia un Stadhouder hereditari de la Casa de Nassau-Dietz, de manera que a partir de 1677 va governar amb plena autonomia els seus dominis.
Enemistat amb el seu cosí Guillem III d'Orange-Nassau, durant la guerra amb França (1672-1688), va rebutjar-ne l'autoritat i va encetar les negociacions per separat amb el rei Lluís XIV de França. El 1689 va ser nomenat general de brigada, i va participar en les batalles de Fiennes i de Steinkirk, el 3 d'agost de 1692, en contra de Lliga d'Augsburg.

## Matrimoni i fills

El 26 de novembre de 1683 es va casar amb Enriqueta Amàlia d'Anhalt-Dessau (1666-1726), filla del príncep Joan Jordi II d'Anhalt-Dessau (1627-1693) i d'Enriqueta Caterina de Nassau (1637-1708). El matrimoni va tenir nou fills:
* Guillem (1685-1686)
* Enriqueta (1686-1754)
* Joan Guillem (1687-1711), príncep d'Orange casat amb Maria Lluïsa de Hessen-Kassel (1688-1765).
* Amàlia (1689-1711)
* Sofia (1690-1734), casada amb el duc Carles II de Mecklenburg-Schwerin (1678-1747)
* Elisabet (1692-1757), casada amb el príncep Cristià de Nassau-Dillenbourg (1688-1739)
* Joana (1693-1755)
* Lluïsa (1695-1765)
* Enriqueta (1696-1736)

## Bibliografia

* Ernst Joachim: Heinrich Casimir, Fürst von Nassau-Diez. a: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Band 11, Duncker & Humblot, Leipzig 1880, S. 553.

## Enllaços externs

* www.answers.com
* www.reference.com
* La Casa de Nassau-Orange Arxivat 2005-04-22 a Wayback Machine.
* commons.wikimedia.org
# Kalagan

Els kalagan o kaagan o Kagan són un poble musulmà de les Filipines, a l'illa de Mindanao. a l'oest del golf de Davao. Es troben kalagans a totes les províncies de Davao. El seu nombre és al tomb dels deu mil.
Van esdevenir musulmans al segle xix probablement per la influència dels emigrants tausugs, el contacte amb el sultanat de Maguindanao i els matrimonis amb pobles musulmans.
Els kalagan parlen en tagakaolo però modernament han introduït moltes paraules del maguindanaon. Parlen generalment també el cebuà com a segona llengua. Són classificats com austronesis, malayo-polinesis, malayo-polinesis occidentals, meso-filipins, filipins centrals i mansakans. Són agricultors cultivant, principalment, l'arròs i el coco; aquells que viuen a la costa es dediquen a la pesca.

## Referències

* Informació a www.joshuaproject.net
# Josep Baró i Blanxart

Josep Baró i Blanxart, vescomte de Canet de Mar i marquès de Santa Rita, (Canet de Mar, Maresme, 1798 — l'Havana, 1878) fou un navilier i industrial català establert a Matanzas, Cuba.
Obtingué grans beneficis en el tràfic d'esclaus, que destinà com a inversions al sector industrial i naval. Se'l coneix principalment per haver establert la primera línia regular de vaixells entre Cuba i la península Ibèrica, i ser propietari de diversos ginys sucrers. L'adquisició de bona part del patrimoni de l'antiga oligarquia criolla s'entén a través de l'embargament de terres que avalaven préstecs concedits pels comerciants a plantadors que no el podien tornar. En l'àmbit polític, l'any 1845 fou regidor de Matanzas. També finançà les obres de construcció del Santuari de la Mare de Déu de la Misericòrdia de Canet de Mar. L'any 1861 obtingué la comandaria de l'orde de Carles III i l'any 1875, com a premi als seus esforços de defensa de la monarquia espanyola, fou investit vescomte de Canet de Mar i marquès de Santa Rita.

## Referències

* 1 2 3 4 «Josep Baró i Blanxart». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 Junqueras, Oriol. Els catalans i Cuba. Barcelona: editorial Proa, 1998, p. 63. ISBN 84-8256-398-X.
# Escales

«Escales» té aquests significats:
* Escales (Aude), municipi de França de la regió del Llenguadoc-Rosselló, al departament de l'Aude
* Escales de Pallars, muntanya d'Alins a la comarca del Pallars Sobirà
* Pantà d'Escales, embassament de la Noguera Ribagorçana que s'estén pels termes de Tremp (Pallars Jussà) i el Pont de Suert (Alta Ribagorça)
* Serra de les Escales, serra de Soriguera a la comarca del Pallars Sobirà
Viccionari
# José Villafuerte

José Villafuerte (Esmeraldas, 7 de novembre de 1956) és un exfutbolista equatorià de la dècada de 1980.
Fou 42 cops internacional amb la selecció de l'Equador de 1976 a 1985.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de El Nacional durant la major part de la seva carrera.

## Referències

* ↑ Espinoza Añazco, Fernando. «Ecuador - Record International Players». RSSSF, 12-08-2009. Arxivat de l'original el 2009-06-05.
* ↑ José Villafuerte a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Perfil a bdfa.com.ar
# Escales de l'Arboç

Les Escales de l'Arboç és una obra de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Característic carrer i escales que comuniquen el Carrer de Sant Domènech amb el dels Ferrers.

## Història

Es coneixen amb aquest nom des del segle XVI i hom suposa que el nom ve donat perquè en aquest carrer tenia la seva casa l'advocat tarragoní Micer Juan Arbós, durant el segle XVI.

## Referències

* 1 2 «Escales de l'Arboç». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 24 agost 2021].
# Josep Pers i Ricart

Josep Pers i Ricart (Vilanova i la Geltrú, 10 d'agost de 1829 - Vilanova i la Geltrú, 13 de gener de 1855) fou un tipògraf, dramaturg, novel·lista i poeta català, i alhora fundador del Diario de Villanueva y Geltrú.

## Primers anys

Fill d'una família benestant, va iniciar els estudis a Vilanova i la Geltrú i els completà a Barcelona. Tenia coneixements de francès i italià, apresos sota el mestratge del seu oncle Magí Pers i Ramona. El 1850 treballava com a tipògraf en la impremta de la vídua Pina.

## Escrits

Els primers escrit de Pers i Ricart foren poesies i obres de teatre. El 1848 va escriure El conseller en cap, o sea, sitio y rendición de Barcelona en tiempo de Felipe V, un drama en quatre actes i en vers. L'obra fou representada al Teatre Principal de Vilanova i la Geltrú el 12 de desembre de 1850. El 1850, junt a Teodor Creus i Corominas va escriure Don Pere del punyalet. L'obra fou traduïda al castellà i representada al Teatre Principal el 27 de juny de 1852.
El 1850, junt a Teodor Creus i Corominas, Pau Mimó i Raventós, Ceferí Tresserra i Ventosa i Rosalia Serra Miró, entre d'altres, fundà el Diario de Villanueva y Geltrú, que s'imprimia a la impremta on treballava. Fou en aquest diari on publicà molts articles editorials i notes sense signar. Poemes seus són A las ruinas de Cartago Vetus (1850), ¡A Catalunya! i Pobre flor.
És autor d'una part de la novel·la de fulletó Los misterios de Villanueva (1851) La novel·la es va publica primer per fascicles al Diario de Villanueva y Geltrú i després se'n va fer una edició completa, amb un tiratge de 200 exemplars, en format de llibre i dos volums. El llibre ha estat reeditat en dues ocasions, el 1947 i 1991.
Fou impulsor de la frenologia a Vilanova, una ciència impulsada per Franz Joseph Gall (1758-1828) que pretenia conèixer el fons anímic de l'home palpant el seu cap. El 1844 Marià Cubí i Soler impartí una sèrie de xerrades a Vilanova a partir de les quals es fundà la Societat Frenològica de Vilanova que acabà presidint Pers i Ricart.

## Mort

Pers i Ricart morí ben jove, el 13 de gener de 1855, amb tan sols 25 anys després de "una cadena de desgracias y padecimientos".

## Referències

* ↑ Puig Rovira, Xavier i 2000, 5.
* 1 2 «Josep Pers i Ricart». Diccionari de la literatura catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Puig Rovira, Xavier i 2000, 3.
* 1 2 Puig Rovira, Xavier i 2000, 7.
* ↑ Puig Rovira, Xavier i 2000, 15.
* ↑ Puig Rovira, Francesc X. Diccionari biogràfic de Vilanova i la Geltrú : dones i homes que han fet història. Vilanova i la Geltrú: Ajuntament de Vilanova i la Geltrú, 2003, p. 250. ISBN 84-85960-83-1.
* 1 2 Puig Rovira, Xavier i 2000, 16.
* ↑ Puig Rovira, Xavier i 2000, 17-18.
* ↑ Puig Rovira, Xavier i 2000, 18-19.
* ↑ Puig Rovira, Xavier i 2000, 21.

## Bibliografia

* Puig Rovira, Francesc X. Josep Pers i Ricart : 1829-1855. Vilanova i la Geltrú: Ajuntament de Vilanova i la Geltrú, 2000 [Consulta: 19 abril 2020].
# Escales de la Baixada del Toro

Les Escales de la Baixada del Toro és una obra de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Escales situades al final de la Baixada del Toro i que salven el desnivell fins a la via de William J. Bryant. Serveixen d'unió entre l'àrea del balcó del Mediterrani i la platja del Miracle i l'estació de RENFE amb un interès des del punt de vista urbanístic.

## Referències

* ↑ «Escales de la Baixada del Toro». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 24 agost 2021].
# Esfera d'influència

Una esfera d'influència és una àrea o regió en la qual una organització o estat exerceix certa classe d'indirecta dominació cultural, econòmica, militar o política. També, en alguns llocs habitats, es parla d'àrea d'influència per designar l'espai en què, per exemple, un comerç o servei té influència sobre localitats o altres zones diferents d'aquella on s'ubiquen. En l'àmbit de les ciències socials i econòmiques pot fer referència també al conjunt de les parts interessades d'una organització.

## Concepte polític

Un país dins de l'esfera d'influència d'un altre país més poderós pot convertir-se en subsidiari d'aquest i tenir un paper, en efecte, d'estat satèl·lit o colònia de facto. Per exemple, durant la seva existència (1867-1945), l'imperi del Japó va tenir una àmplia esfera d'influència que incloïa les dues Corees, Manxúria, Vietnam, Taiwan i parts de la Xina. L'esfera d'influència japonesa podia ser fàcilment dibuixada en un mapa com una gran bombolla que envolta les illes del Japó i les nacions asiàtiques que controlava.
Durant la Guerra Freda, es deia que l'Europa Oriental, Corea del Nord, Cuba, Vietnam, i (fins a la Ruptura Sino-Soviètica), la República Popular de la Xina eren els límits de l'esfera d'influència de la Unió Soviètica. Paral·lelament, encara que en menor mesura, es deia que Europa Occidental, Japó i Corea del Sud eren els límits de l'esfera d'influència dels Estats Units.

## Concepte social i empresarial

En l'àmbit de la Responsabilitat Social, la norma ISO 26000 (2010) defineix esfera influència vinculada amb les parts interessades (stakeholders) tal com segueix:
| « | ca Àmbit/abast d'una relació política, contractual, econòmica o d'una altra índole, mitjançant la qual una organització té la capacitat d'afectar les decisions o activitats d'individus o organitzacions. | es Ámbito/alcance de una relación política, contractual, económica o de otra índole, a través de la cual una organización tiene la capacidad de afectar las decisiones o actividades de individuos u organizaciones. | » |
| — ISO, https://www.iso.org/obp/ui#iso:std:iso:26000:ed-1:v1:es ||||

## Vegeu també

* Part interessada (stakeholder)
* Grup d'interès
* Lobby
* Responsabilitat Social

## Referències

* ↑ «ISO 26000:2010 (es)» (en castellà). ISO, 01-11-2010. [Consulta: 3 desembre 2022].
# Josep Pesarrodona Altimira

Josep Pesarrodona Altimira (Sant Salvador de Guardiola, 1 de febrer de 1946) és un ciclista català que fou professional entre 1971 i 1979. El seu principal èxit esportiu fou la victòria a la Volta a Espanya de 1976. En l'edició de 1978 quedà en segona posició per darrere de Bernard Hinault. En el seu palmarès també destaca una etapa de la Volta a Catalunya i una altra a la Volta a Suïssa. La Marxa Cicloturista Josep Pesarrodona serveix per homenatjar-lo.

## Palmarès

* 1970
** 1r a la Volta a Lleida
* 1971
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Astúries
* 1974
** Campió d'Espanya de Muntanya
** 1r a la Clàssica d'Ordizia
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Astúries
* 1976
** 1r de la Volta a Espanya
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Suïssa
* 1978
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Aragó

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1972. 8è de la classificació general
* 1973. 4t de la classificació general
* 1974. 37è de la classificació general
* 1975. 18è de la classificació general
* 1976. 1r de la classificació general
* 1977. 8è de la classificació general
* 1978. 2n de la classificació general
* 1979. 18è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1974. 29è de la classificació general
* 1975. 34è de la classificació general
* 1976. 11è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1972. 14è de la classificació general
* 1973. 4t de la classificació general

## Referències

* ↑ «PESARRODONA ALTIMIRA José». [Consulta: 15 gener 2023].
* 1 2 «Josep Pesarrodona Altimira | enciclopedia.cat». [Consulta: 15 gener 2023].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - José PESARRODONA ALTIMIRA» (en italià). [Consulta: 15 gener 2023].
* ↑ redacciómanresa. «La marxa Josep Pesarrodona reuneix prop de 200 ciclistes», 03-08-2009. [Consulta: 15 gener 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa de Josep Pesarrodona a sitiodeciclismo.net
# Estadi Ciutat de Gyumri

L'Estadi Ciutat de Gyumri (en armeni Գյումրու Քաղաքային Մարզադաշտ) és un estadi de la ciutat de Gyumri, Armènia.

## Història

Va ser inaugurat l'any 1924, essent el primer estadi d'Armènia. Fou remodelat els anys 1999 i 2012. Fou la seu de la final de la copa armènia de futbol de la temporada 2011-12 en la qual el Shirak F.C. derrotà l'Impuls FC.
És la seu del Shirak F.C.. Té una capacitat de 2.761 espectadors.

## Galeria

* Vista externa
* Interior de l'estadi

## Referències

* ↑ (armeni) «Գյումրին պատրաստ է ընդունել ֆուտբոլային տոնը». Ֆուտբոլ 365, 21-04-2012. Arxivat de l'original el 2014-10-25. [Consulta: Juliol 7, 2012].
# Canis lupus youngi

Canis lupus youngi és una subespècie extinta del llop (Canis lupus), que fou classificada com a tal l'any 1937 pel biòleg Edward A. Goldman.

## Descripció

* Mida mitjana-gran (similar a Canis lupus irremotus).
* Feia entre 122 i 152 cm de llargària.
* Pesava una mitjana de 40,5 kg, tot i que n'hi havia exemplars que podien arribar a 56 kg.
* Tenia un pelatge clar semblant a Canis lupus nubilus.

## Distribució geogràfica

Es trobava a tota l'àrea de les muntanyes Rocoses des del nord de Utah i el sud de Wyoming fins a l'oest de Colorado i el nord d'Arizona i de Nou Mèxic, encara que també n'hi havia poblacions més reduïdes i disperses a Nevada i el sud de Califòrnia.

## Extinció

Es va extingir l'any 1935 a causa de la caça excessiva i dels paranys amb verí.

## Referències

* ↑ Mammal Species of the World (anglès)
* 1 2 3 4 Cosmosmith (anglès)

## Bibliografia

* Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.

## Enllaços externs

* Knowledgerush Arxivat 2008-11-18 a Wayback Machine. (anglès)
# Pont Vielh (es Bòrdes)

El Pont Vielh és un pont del municipi d'Es Bòrdes (Vall d'Aran). És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un pont de l'antic Camin Reiau sobre el riu Joeu que comunica els nuclis d'Es Bòrdes i Bossòst. Els estreps del pont aprofiten sengles roques sobresortints del llit del riu com a base, i foren reforçats amb esperons. És d'un sol ull, amb les arcades resoltes a partir de carreus allargassats disposats en full de llibre i l'intradós amb les rengles de forats de bastida; en la resta predomina l'aparell de còdols sense escairar. La calçada del pont (2 m d'amplada) d'estructura plana, conserva les baranes de pedra (0,8 x 0,5 m). En el primer contrafort destaca un carreu que duu gravada una decoració d'espina de peix, probablement procedent de Castèl-Leon.

## Història

L'any 1788, el qüestionari de Francisco de Zamora consigna que el pont del Camin Reiau damunt del Joeu era de pedra, d'un sol ull amb els pilars als costats, molt ferm perquè recolzava sobre les penyes, amb les baranes i una entrada bastant bona, alhora que dona les següents mides: 21,5-25 pams d'alçada, 50 pams i 3 quarts de llarg i 12,5 pams d'ample; hi passava el Camin Reiau. Altrament s'hi esmenta també en el Joeu el Pònt de la Torrassa, d'un sol ull i característiques molt semblants al d'Es Bòrdes, que servia per al trànsit als boscos dels bestiars, i per al conreu dels parats i muntanyes de Benòs, Begòs i Es Bòrdes (desaparegut). Finalment, els altres ponts eren de fusta, en la ribera de l'Artiga de Lin, i d'escassa consideració.

## Referències

* 1 2 «Pont Vielh». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 desembre 2015].
# Karl Christian Friedrich Krause

Karl Christian Friedrich Krause (Eisenberg, Turíngia, 6 de maig de 1781 - Múnic, 27 de setembre de 1832), fou un filòsof alemany, precursor del krausisme.
Fill d'un ministre protestant, va ingressar en la Universitat de Jena, on va escoltar a Fichte i Schelling seguint el projecte idealista. Va ser docent privat en les Universitats de Jena, Berlín i, finalment, en la de Gotinga, sense assolir mai una càtedra.
Les seves obres fonamentals són les "Vorlesungen über das System der Philosophie" (1828), que contenen la metafísica, i el "Urbild der Menschheit" (1811), a més d'escrits maçònics. La idea per la qual és més conegut és la del panenteisme, terme que va inventar per a eludir les acusacions de panteisme que se li feien al seu pensament en la Universitat de Gotinga. El panenteisme consisteix en una estructura metafísica que pretén conjugar la immanència i la transcendència de Déu sobre el món.
En teoria social destaca per defensar l'autonomia de les diferents esferes de l'ésser humà, com la ciència i l'educació, i va ser pioner a reivindicar la igualtat de drets entre l'home i la dona, els drets dels nens així com els drets de la naturalesa, això és, l'ecologisme. Va exercir una gran influència tant a Espanya com a Amèrica Llatina, i a Alemanya ho va fer, sobretot, per la influència que va exercir en el pedagog Friedrich Fröbel.

## Vegeu també

* Krausisme
* Institución Libre de Enseñanza

## Bibliografia

* Álvarez Lázaro, Pedro F.; Vázquez-Romero, Manuel (eds.), Krause, Giner y la Institución Libre de Enseñanza. Nuevos estudios. Madrid: Universidad Pontificia Comillas, 2005.
* Capellán de Miguel, Gonzalo. La España armónica. El proyecto del krausismo español para una sociedad en conflicto. Madrid: Biblioteca Nueva, 2006.
* Díaz, Elías. La filosofía social del krausismo español. Madrid: Edicusa, 1973.
* Núñez Ruiz, Diego. La mentalidad positiva en España. Desarrollo y crisis. Madrid: Tucar, 1975.
* Orden Jiménez, Rafael V. Sanz del Río. Traductor y divulgador de la analítica de la filosofía de Krause. Pamplona: Universidad de Navarra, 1998.
* Orden Jiménez, Rafel V. El sistema de la filosofía de Krause. Génesis y desarrollo del Panenteísmo. Madrid: UPC0, 1998.
* Ureña, Enrique M. Krause, educador de la humanidad. Una biografía. Madrid: Publicaciones de la Universidad Pontificia de Comillas, 1991.
* Ureña, Enrique M. El krausismo alemán. Los congresos de filósofos y el krausofobelismo (1833-1881). Madrid: Universidad Pontificia de Comillas, 2002.

## Enllaços externs

* Karl Christian Friedrich Krause a Almirall: portal de cultura i pensament del segle XIX de l'Ateneu Barcelonès
# Emerald Group Publishing

Emerald Group Publishing és una empresa editorial de llibres i revistes acadèmiques en els camps de la gestió, economia, educació, estudis de biblioteca, cura de salut, i enginyeria. Va ser fundat al Regne Unit el 1967 i té la seu a Bingley. Opera a tot el món amb oficines i associats a Austràlia, Brasil, Xina, la República Txeca, Dubai, India, Indonèsia, Japó, Lituània, Malàisia, Mèxic, Singapur, Sud-àfrica, Corea del Sud, Turquia, i els Estats Units. Entre les seves publicacions més destacades, hi ha Journal of Documentation.

## Referències

* ↑ «About Emerald: History». Arxivat de l'original el 2007-07-07. [Consulta: 3 setembre 2007].
* ↑ «40 Years in Publishing 1967-2007». [Consulta: 3 setembre 2007].
* ↑ «DareYou: Professor and Mrs Pettman». Arxivat de l'original el 2015-02-07. [Consulta: 6 maig 2015].

## Enllaços externs

* Emerald Group Publishing - Lloc web oficial
# Pont de Buida-sacs

El Pont de Buida-sacs o Pont de Clariana és un monument protegit com a Patrimoni Arquitectònic Català del municipi de Clariana de Cardener (Solsonès).

## Situació

Està situat a llevant del terme municipal, quasi limítrof amb el de Cardona, a uns dos quilòmetres a l'est del nucli de Clariana i a 150 metres de la carretera de Cardona a Solsona (C-55). Al km. 63 hi ha un trencall ben senyalitzat que hi porta.

## Descripció

Pont sobre el riu Cardener per comunicar el camí col·lateral que resseguia el Cardener i que portava als molts molins que hi havia al peu d'aquest riu. Al costat del pont s'hi pot trobar el Molí de Buida-sacs d'estil romànic (s. XII).
El pont és de quatre arcades de mig punt; el pes del mateix pont i de les càrregues reposa i és tramès als pilars (reforçats per contraforts) obliquament i a partir de l'estructura corba de l'arc. L'aparell és el propi de les construccions fetes als segles XVII i XVIII, poc cuidat, format per pedres i reble irregular, llevat dels suports mestres, de la cobertura de l'arc i dels pilars.

## Referències

* ↑ «Pont de Buida-sacs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 abril 2015].