OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Capitania

Una capitania és el sistema triat per l'administració de l'Imperi Portuguès per gestionar les seves colònies a l'edat Moderna. La corona portuguesa dividia el territori colonitzat en línies verticals, que després distribuïa a nobles portuguesos que n'eren els responsables de gestió i que s'anomenaven "donataris" pel nom del contracte de cessió que signaven. Al Brasil aquest sistema comportà la divisió del territori en unes quinze capitanies. La idea de capitania sorgí del bon resultat obtingut amb les colònies de Madeira i Açores. Foren implantades a l'Estat del Brasil del segle xvi fins al segle xviii, i després extingides pel Marquès de Pombal qui el 1759 les va abolir.
| Capitania | Límits aproximats | Donatari |
| Capitania de Maranhão (primera secció) | Extrem est de l'Illa de Marajó (PA) fins al riu Gurupi (PA/MA) | João de Barros i Aires da Cunha |
| Capitania de Maranhão (segona secció) | fins al riu Gurupi (PA/MA) fins a Parnaíba (PI) | Fernando Álvares de Andrade |
| Capitania de Ceará | Parnaíba (PI) fins a Fortaleza (CE) | Antônio Cardoso de Barros |
| Capitania de Rio Grande | Fortaleza (CE) fins a Baía da Traição (PB) | João de Barros i Aires da Cunha |
| Capitania d'Itamaracá | Baía da Traição (PB) fins a Igaraçu (PE) | Pero Lopes de Sousa |
| Capitania de Pernambuco | Igaraçu (PE) fins al Riu São Francisco (AL/SE) | Duarte Coelho Pereira |
| Capitania de Baía de Todos os Santos | Riu São Francisco (AL/SE) fins a Itaparica (BA) | Francisco Pereira Coutinho |
| Capitania d'Ilhéus | Itaparica (BA) fins a Comandatuba (BA) | Jorge de Figueiredo Correia |
| Capitania de Porto Seguro | Comandatuba (BA) fins a Mucuri (BA) | Pero do Campo Tourinho |
| Capitania d'Espírito Santo | Mucuri (BA) fins a Itapemirim (ES) | Vasco Fernandes Coutinho |
| Capitania de São Tomé | Itapemirim (ES) fins a Macaé (RJ) | Pero de Góis da Silveira |
| Capitania de São Vicente (primera secció) | Macaé (RJ) fins a Caraguatatuba (SP) | Martim Afonso de Sousa |
| Capitania de Santo Amaro | Caraguatatuba (SP) fins a Bertioga (SP) | Pero Lopes de Sousa |
| Capitania de São Vicente (segona secció) | Bertioga (SP) fins a Cananéia/Ilha do Mel (PR) | Martim Afonso de Sousa |
| Capitania de Santana | Ilha do Mel/Cananéia (SP) fins a Laguna (SC) | Pero Lopes de Sousa |

## Referències

* ↑ Cintra, J. P. «Reconstruindo o mapa das capitanias hereditárias». Anais do Museu Paulista: História e Cultura Material, 21, 2013, pàg. 11-45.

## Enllaços externs

* http://www.dominiopublico.gov.br/download/texto/sf000043.pdf
* http://www.ape.es.gov.br/catalogo/tabela.htm Arxivat 2007-08-13 a Wayback Machine.
# Campionats del món de ciclisme en ruta de 1964

Els Campionats del món de ciclisme en ruta de 1964 es disputaren entre del 3 al 6 de setembre de 1964 a Sallanches, França.

## Resultats

| Proves : | Or | Or | Argent | Argent | Bronze | Bronze |
| Masculines |||||||
| Cursa en línia masculina detalls | Jan Janssen Països Baixos | 7h 35' 52" | Vittorio Adorni Itàlia | m. t. | Raymond Poulidor França | m. t. |
| Cursa en línia masculina amateur | Eddy Merckx Bèlgica | 4h 39' 10" | Willy Planckaert Bèlgica | - | Gösta Pettersson Suècia | - |
| Contrarellotge per equips masculins | Itàlia Severino Andreoli Luciano Dalla Bona Pietro Guerra Ferruccio Manza | 2h 07' 20" | Espanya Ginés García Perán José Ramón Goyeneche Bilbao Ramon Sáez Marzo Luis Pedro Santamarina | + 3' 47" | Bèlgica Rene Heuvelmans Roland De Neve Roland Van De Rijse Albert Van Vlierberghe | + 3' 51" |
| Femenines |||||||
| Cursa en línia femenina detalls | Emilia Sonka Unió Soviètica | 1h 44' 37" | Galina Yudina Unió Soviètica | m. t. | Rosa Sels Bèlgica | m. t. |

## Medaller

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Bèlgica | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 2 | Itàlia | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 2 | Unió Soviètica | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 4 | Països Baixos | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 5 | Espanya | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6 | França | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 6 | Suècia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 4 | 4 | 4 | 12 |

## Referències

* «Cyclisme - Championnats du Monde - 1964 - Hommes» (en francès). les-sports.info. [Consulta: 21 setembre 2013].
* «Cyclisme - Championnats du Monde - 1964 - Femmes» (en francès). les-sports.info. [Consulta: 21 setembre 2013].
* «Campeonato del Mundo, Ruta, Diletantes» (en castellà). sitiodeciclismo.net. [Consulta: 21 setembre 2013].
* «Campeonato del Mundo, Ruta, 100 km Contrarreloj por Equipos, Diletantes 1964» (en castellà). sitiodeciclismo.net. [Consulta: 21 setembre 2013].
# Pastís de Savoia

El pastís o bescuit de Savoia és un pastís d'origen savoià, elaborat al S. XIV per al comte Amadeu VI de Savoia que va rebre l'emperador.
El pastís de Savoia vindria d'una recepta elaborada, al S. XIV, a l'època del comte Amadeu VI. La creació s'atribueix de vegades a Pierre de Yenn, el cap de cuina del comte abans del 1343. En efecte, la ciutat de « Yenne reivindica la creació d'una darreria que remunta a Pierre de Yenne, bastard d'Amadeu ». Tanmateix, altres fonts indiquen que el cuiner i mestre cóc del comte va ser Jean Belleville o Jean de Belleville, originari de Tarentaise, i l'autor de la recepta, de 1348 a 1367.
El pastís hauria estat presentat a l'Emperador, probablement Carles IV, quan passava per Savoia entre 1373 i 1383, quan va entrar al pati del castell o en un banquet en aquest mateix pati. També hi ha la data de 1365. El pastís hauria tingut la forma del Ducat de Savoia, amb les seves muntanyes i valls, tot coronat per una corona imperial.
La mateixa presentació en forma de pastís -o paté- que representava el territori savoià i els seus castells va ser feta pel cuiner del comte de Savoia, Morel, i va servir a l'emperador, que va fer comte Amdedeu VIII, vicari del Sant Imperi i sobretot erigir el comtat en el Ducat de Savoia, el 19 de febrer del 1416. Morel s'hauria inspirat en el pastís del xef Jean de Belleville.

## Descripció

La historiadora local Marie-Thérèse Hermann recorda en les seves diverses obres els ingredients per a la preparació. Cal ous, sucre en pols, farina, fècula de blat de moro i pell de llimona ratllada.
El pastís de Savoia és un pastís molt airejat obtingut per la delicada incorporació de clares muntades que donen aquest costat suau, acompanyat d'una ratlladura d'agrums per a realçar el gust.

## Notes i referències

* 1 2 3 Vie quotidienne en Savoie, 1979, p. 60, Actes du Plantilla:26e Congrès des Sociétés savantes de Savoie à Conflans (1976).
* 1 2 Marie-Thérèse Hermann. Dictionnaire de la cuisine de Savoie (en francès). La Fontaine de Siloé, 1992, p. 65. ISBN 978-2-86253-160-1.
* ↑ Demotz, Bernard. Le comté de Savoie du siècle XI au siècle XV (en francès). Slatkine, 2000, p. 410. ISBN 2-05-101676-3.
* ↑ Germain, Michel. Personnages illustres des Savoie (en francès). Autre Vue, 2007, p. 59, Article « Belleville Jean de (Mort en 1367) ». ISBN 978-2-915688-15-3.
* 1 2 Canziani, Estella. Costumes, Traditions et Chants de Savoie (en francès). Daniel Gröll, 2015.
* 1 2 3 Bernard Demotz, Georges Bischoff, Jean-Marie Cauchies, Pierre Racine. Les principautés dans l'Occident médiéval (en francès). Brepols, 2007, p. 154. ISBN 978-2-503-52191-6.

## Bibliografia

* Hermann, Marie-Thérèse. La cuisine paysanne de Savoie. La vie des fermes et des chalets racontée par une enfant du pays (en francès). La Fontaine de Siloé, 2006, p. 221, « Gâteau de Savoie ». ISBN 2-84206-148-9.
# Vasos comunicants

Els vasos comunicants és un sistema, compost per dos o més dipòsits o recipients que contenen un fluid i que estan units entre ells per sota del nivell del fluid, al qual es compleix l'equació fonamental de la hidroestàtica. En estat d'equilibri, si el fluid és homogeni, tots els punts d'un pla horitzontal són sotmesos a la mateixa pressió, i en conseqüència, l'altura del fluid serà idèntica a tots els recipients; i si el fluid no és homogeni, en estat d'equilibri, tots els recipients, comptant per sobre del punt d'unió, contindran el mateix pes de fluid. Independentment de la forma i mida dels recipients.
Galileu va establir els dos principis que defineixen la teoria dels vasos comunicants. Això és a causa de la pressió atmosfèrica que suporten, és a dir, aquest efecte és causat pel fet que existeix la mateixa pressió hidroestàtica en tots els punts situats en una mateixa zona horitzontal i, per tant, sobre aquests punts el líquid es troba a la mateixa altura. Els romans ja aplicaven aquest principi, junts amb aqüeductes per a subministrar l'aigua tot arreu a les ciutats, sense conèixer-ne l'explicació.
En canvi, quan els vasos comunicants contenen fluids diferents que no es barregen homogèniament (que no són miscibles entre si) es produeix que: com que els líquids tenen densitats diferents, per tal que en tots els punts del mateix pla horitzontal actuï la mateixa pressió, cal que les superfícies lliures dels líquids estiguin a diferents nivells. El líquid més dens omple el tub de comunicació i les altures de la resta dels recipients resulten inversament proporcionals a les densitats dels líquids. Al cas de vasos molt estrets, les forces de la capil·laritat actuen contra el principi i els dos líquids no es posen al mateix nivell.
A partir d'aquest principi s'aconsegueixen dur a la pràctica diverses aplicacions pràctics: entre altres les rescloses a dues portes, les torres d'aigua, els sifons.

## Vegeu també

* Pou artesià

## Referències

* ↑ Gran Enciclopèdia Catalana. Volum 23. Reimpressió d'octubre de 1992. Barcelona: Gran Enciclopèdia Catalana, 1992, p. 464. ISBN 84-7739-099-1.
# Meridià de París

El Meridià de París és el meridià que passa per l'Observatori de París (longitud 2° 20′ 14,025″ est). Va rivalitzar amb el de Greenwich com a principal meridià del món fins que el 1884, a la Conferència Internacional del Meridià, van votar per la segona candidatura i França es va abstenir.
El 1994 l'Associació d'Aragó i la ciutat de París, va encarregar a un artista conceptual holandès, Jan Dibbets, la creació d'un monument a Aragó. A Dibbets se li va ocórrer la idea de 135 medallons de bronze (encara que només 121 estan documentats en la guia oficial per als medallons) a terra al llarg del meridià de París, entre els límits nord i sud de París: una distància total de 9,2 kilòmetres, unes 5.7 milles. Cada medalla és de 12 cm de diàmetre i estan marcades amb el nom ARAGO més N i S (Nord, Sud).
En certs cercles, algun tipus de significativament ocult o esotèric atribueixen al meridià de París, un eix sinistre. Dominique Stezepfandts, un teòric de la conspiració francesa, critica als medallons Aragó que, suposadament, tracen la ruta "d'una línia geogràfica oculta", per a ell, el meridià de París és un "eix maçònic" o fins i tot "el cor del diable".
# Pere Diaca

* Per a altres significats, vegeu «Pere Diaca de Tomi».
Pere Diaca de Constantinoble (llatí: Petrus, grec antic: Πέτρος) va ser diaca de Santa Sofia a Constantinoble i va viure al final del segle ix (cap a l'any 1092) en el regnat d'Aleix I Comnè.
Apareix esmentat al Ius Graeco-Romanum de Leunclavius, lib. vi. pp. 395-397: ̓Ερωτήματα ἅπερ ἔλυσεν ὁ τιμιώτατος χαρτοφύλαξ κύριος Πέτρος, καὶ διάκονς τη̂ς του̂ Θεου̂ μεγάλη ἐκκλησίας, ἐν ἔτελ σχ́, o Interrogationes quas sol vit reverendissimus Chartularius, Dominus Petrus, idemque Diaconus Majoris Ecclesiae.
Es conserven manuscrites a la Biblioteca Reial de París atribuïdes a un Pere Diaca, que se suposa que és aquest autor:
* Petri, Diaconus et Philosophus de Cyclo et Indictione.
* Petri Diaconi et Philosophi Tractatus de Sole, Luna, et Sideribus.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Petrus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 21 abril 2023].
# Cotinga de pit porpra

La cotinga de pit porpra (Cotinga cotinga) és un ocell de la família dels cotíngids (Cotingidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial, a les terres baixes del sud de Veneçuela, Guaiana i Amazònia, centre del Brasil.

## Referències

* ↑ «Cotinga de pit porpra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/02/2023(català)
# Campionat acreano

El Campionat Acreano és el campionat estatal de futbol d'Acre.

## Campions
### Liga Acreana de Esportes Terrestres (LAET)

| 1919 Rio Branco 1920 Ypiranga 1921 Rio Branco 1922 Rio Branco 1923-27 desconegut 1928 Rio Branco 1929 desconegut | 1930 AA Militar 1931-34 desconegut 1935 Rio Branco 1936 Rio Branco 1937 Rio Branco 1938 Rio Branco 1939 Rio Branco | 1940 Rio Branco 1941 Rio Branco 1942 Duque de Caxias 1943 Rio Branco 1944 Rio Branco 1945 Rio Branco 1946 Rio Branco |

### Federação de Futebol do Estado do Acre (FFEAC)

| 1947 Rio Branco 1948 América-AC 1949 América-AC 1950 Rio Branco 1951 Rio Branco 1952 Atlético Acreano 1953 Atlético Acreano 1954 Independência 1955 Rio Branco 1956 Rio Branco 1957 Rio Branco 1958 Independência 1959 Independência 1960 Independência 1961 Rio Branco 1962 Rio Branco i Atlético Acreano 1963 Independência 1964 Rio Branco 1965 Vasco da Gama 1966 Juventus 1967 Gremio Atlético Sampaio 1968 Atlético Acreano 1969 Juventus | 1970 Independência 1971 Rio Branco 1972 Independência 1973 Rio Branco 1974 Independência 1975 Juventus 1976 Juventus 1977 Rio Branco 1978 Juventus 1979 Rio Branco 1980 Juventus 1981 Juventus 1982 Juventus 1983 Rio Branco 1984 Juventus 1985 Independência 1986 Rio Branco 1987 Atlético Acreano 1988 Independência 1989 Juventus 1990 Juventus 1991 Atlético Acreano 1992 Rio Branco | 1993 Independência 1994 Rio Branco 1995 Juventus 1996 Juventus 1997 Rio Branco 1998 Independência 1999 Vasco da Gama 2000 Rio Branco 2001 Vasco da Gama 2002 Rio Branco 2003 Rio Branco 2004 Rio Branco 2005 Rio Branco 2006 ADESG 2007 Rio Branco 2008 Rio Branco 2009 Juventus 2010 Rio Branco 2011 Rio Branco 2012 Rio Branco 2013 Plácido de Castro 2014 Rio Branco |

## Títols per equip

Campionats de la Federació
* Rio Branco Football Club (Rio Branco) 29 títols
* Atlético Clube Juventus (Rio Branco) 14 títols
* Independência Futebol Clube (Rio Branco) 12 títols
* Atlético Acreano (Rio Branco) 6 títols
* Associação Desportiva Vasco da Gama (Rio Branco) 3 títols
* América Futebol Clube (Rio Branco) 2 títols
* Gremio Atlético Sampaio (Rio Branco) 1 títol
* ADESG-Associação Desportiva Senador Guiomard (Senador Guiomard) 1 títol
* Plácido de Castro Futebol Club (Plácido de Castro) 1 títol

## Enllaços externs

* RSSSF
# Pachycephalopsis

Pachycephalopsis és un gènere d'ocells de la família dels petròicids (Petroicidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.6, 2010) aquest gènere està format per dues espècies:
* Pachycephalopsis hattamensis - petroica dorsiverda.
* Pachycephalopsis poliosoma - petroica ullblanca.

## Referències

* ↑ «Pectroicidae». aviansystematics.org. The Trust for Avian Systematics. [Consulta: 16 juliol 2023].
* ↑ «Australasian robins, rockfowl, rockjumpers, Rail-babbler». World Bird List Version 9.2. International Ornithologists' Union, 2019. [Consulta: 17 juny 2019].
# Via Sacra (Grècia)

La Via Sacra (en grec antic Ἱερὰ Ὁδός, "Hierá Hodós"), a l'antiga Grècia, era el camí que portava d'Atenes a Eleusis. Es va anomenar així perquè era la ruta per on discorria una processó que celebrava els Misteris eleusins.
La processó fins a Eleusis començava a la Porta Sagrada del Ceràmic el 19 de Boedromion. Era la via més antiga de Grècia. Tenia una longitud de 22 km i arribava, entre muntanyes, al santuari de Demèter a Eleusis. En l'actualitat, la carretera que va des del centre d'Atenes a Egàleos (vora la muntanya d'Egàleos) i Chaidari (l'antiga ruta a Eleusis) es diu Iera Odos a partir del nom de l'antiga via.

## Referències

* ↑ Lenormant, François. Monographie de la Voie Sacrée Eleusienne, de ses Monuments et de ses Souvenirs. París: Hachette, 1896, p. 3-6, 17-39.
# Milíada

Milíada, (en llatí Milyas, en grec antic Μιλυάς -άδος) era el nom antic i original del que després es va anomenar Lícia segons Heròdot.
Durant la dominació persa el nom era donat a tot el país muntanyós al nord de Lícia i al sud de Psídia i part de Frígia oriental, diu Estrabó. De fet no es van fixar mai els límits reals d'aquest territori, i de vegades es deia que era una part de Lícia, explica Flavi Arrià.
Amb els selèucides el nom es va limitar a la part sud-oest de Psídia al límit amb Lícia és a dir al territori entre Termessos i el Mont Cadme, diuen Polibi i Estrabó. El districte, una part del qual (a l'oest) portava el nom de Cabàlia, era considerat part de Lícia per Claudi Ptolemeu, i de vegades de Pamfília o de Psídia per Plini el Vell. Després de la conquesta del territori per Antíoc III el Gran, els romans van cedir el país a Èumenes II de Pèrgam pel Tractat d'Apamea el 188 aC. Els prínceps de Psídia continuaven constant com a governants del territori.
Estrabó diu que el territori era molt muntanyós, però tenia algunes planes molt fèrtils. Els habitants eren anomenats milies (Μιλύαι), un nom que no apareix als poemes homèrics, però, segons Polibi, formarien part dels antics solimis, els primers pobladors del territori als que els cretencs immigrants haurien fet retrocedir fins a les muntanyes. Les ciutats principals de Milíada eren Cibira (Cybira), Enoanda, Balbura i Bubon que formaven la tetràpolis de Cibira. Alguns autors (Polibi, Claudi Ptolemeu i Esteve de Bizanci) mencionen una ciutat anomenada Milias que estaria situada al nord de Termessos.

## Notes

* ↑ segons el Diccionari Grec-Català

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Milyas». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 26 abril 2021].
# Soul Atac

Soul Atac va ser un grup de música del País Valencià. Pioner en fusionar alguns estils de la música negra com ara el soul i el funk amb lletres en català. Es tractava d'un macro-formació de músics procedents de diferents formacions i estils musicals que van triar fer música de ball lligada al compromís. Al seu capdavant destacaven les 3 frontwomen (ni més ni menys que tres cantants femenines): Marga Landete, Manuela Alandes i Anna Franco. I també destacava la seua potent secció de vents (Toni Benavent, Paco Alcaina, Javi Lario, Dani Vara i Toni Tornero). Lletres acurades i compromeses, adaptació de poemes d'autors valencians, funk, soul, música disco, hip-hop i breakdance era l'original barreja d'un grup sense complexos que en directe demostrava tota la seua essència.

## Discografia

* Soul Atac (Temps Record, 2006): inclou Roda la trola (un poema musicat de [[Joan Carles Ventura]] i Vas, vas, vas (traducció i adaptació de Back Back Back d'Ani DiFranco)
* Mercat Negre (Temps Record, 2010): que inclou Un entre tants (adaptació i música del poema "Un entre tants" de Vicent Andrés Estellés), Tot esperant Ulisses (versió en clau de jazz de la cançó d'Ovidi Montllor) i una sorprenent versió disco de Senyoreta X (del disc Cambrers, de Julio Bustamante).

## Referències

* ↑ (castellà) 20 Minutos Cantamos en valenciano y no hacemos política
* ↑ «Soul Atac dedica el seu nou disc al ´Mercat negre´» (en castellà). Levante-EMV, 28-03-2010. [Consulta: 13 octubre 2010].
# Carmen Payá Mira

Carmen Payá Mira (Monòver, Vinalopó Mitjà, 1917 - 22 de febrer de 1996) fou una escriptora i pianista valenciana.
Va nàixer en una família adinerada i de jove va realitzar nombrosos viatges per Europa, aprengué a tocar el piano, va fer concerts i va començar a escriure en la premsa. Estudià Filosofia i Lletres a Madrid. Tot i que hi vivia, estava en contacte amb la seua població natal, a la Casa del Poble de la qual donà una biblioteca. Casada amb 18 anys, va tenir un fill i va quedar vídua als deu mesos de matrimoni. El començament de la Guerra Civil la va sorprendre a la seua casa de Madrid i, davant la por a les represàlies i als bombardejos, va decidir traslladar-se a Monòver. Per protegir-se, acceptà ser regidora amb 20 anys pel PSOE i esdevingué la primera edil de la localitat. Es tornà a casar el 1936, però el marit desaparegué en el front, poc després del naixement de la seua filla.
Quan finalitzà la guerra civil fou jutjada per auxili a la rebel·lió i ingressà en la presó de València, fins al 1942. Quan va eixir de la presó, se li va prohibir tornar a Monòver durant dos anys i es va instal·lar amb la seua filla a València. Després d'una etapa de greus dificultats econòmiques, va començar a donar concerts per Espanya i a l'estranger i a escriure en la premsa, i tornà a instal·lar-se a Madrid. Va escriure en Pueblo, Ya i ABC, entre altres periòdics. En les seues obres criticava la subordinació de la dona casada al marit segons el Codi Civil espanyol, defensava l'educació i l'activitat pública de la dona, però també afirmava que la dona actual no desitjava renunciar a la seua condició femenina i rebutjava la frivolitat.

## Referències

* 1 2 3 «Carmen Payá Mira». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Pachycereus pringlei

Pachycereus pringlei anomenat a Mèxic cardón, és una espècie de cactàcia.

## Distribució

És una planta endèmica de la Baixa Califòrnia i de Sonora a Mèxic.

## Descripció

Es una planta suculenta espinosa, columnar, perenne i arborescent. Les seves flors són de color blanc. Ha arribat a fer 19,2 metres d'alt amb un tronc de fins a 1 m de diàmetre i pot tenir diverses ramificacions verticals. Té un aspecte similar al del saguaro.
El seu fruit era un aliment molt important pels amerindis de la Baixa Califòrnia com els Pericúes, Cochimíes i Guaycuras, i pels Seri de Sonora.

## Taxonomia

Pachycereus pringlei va ser descrit per (S.Watson) Britton i Rose i publicat a Contributions from the United States National Herbarium 5: 93. 1987.

### Etimologia

Pachycereus: nom genèric compost que deriva de l'adjectiu grec "παχύς" (pachys) = "espessor" i es refereix als brots vigorosos i de cereus = "ciri".
pringlei: epítet específic en honor de Cyrus Pringle.

### Sinònims

* Cereus pringlei
* Pilocereus pringlei
* Pachycereus calvus

## Fotos

* Pachycereus pringlei
* Pachycereus pringlei
* Pachycereus pringlei
* Fruit

## Referències

* ↑ Felger, Richard; Mary B. Moser.. People of the desert and sea: ethnobotany of the Seri Indians. Tucson: University of Arizona Press, 1985. ISBN 0-8165-0818-6.
* ↑ «Pachycereus pringlei». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 12 juny 2014].
* ↑ «On-line Guide to the positive identification of Members of the Cactus Family» (en anglès). CactiGuide. [Consulta: 7 gener 2021].
# Milícia

Una milícia és un grup paramilitar format per ciutadans que s'uneixen per tal d'oferir serveis de defensa a un territori o a una ideologia.

## Vegeu també

* Guerrilla
* Paramilitar
* Forces armades
* Mercenari
* Senyor de la guerra
* Empresa militar privada
* Maquis
* Maquisard
* Partisà
* Vigilante
* Germans del Bosc

## Bibliografia

* «Milícia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Platicèfal

Platicèfal (del grec platys, ample, i kephalé, cap) vol dir que el crani és de poca alçada, mirant-lo frontalment, entre la mandíbula superior i la part superior del front. Els cranis platicèfals presenten un eixamplament lateral.
Quan el crani presenta una platicefàlia (o crani baix) per enfonsament de la base de l'occipital es parla de Platibàsia (del grec platys, ample, i basia, de base i del basi), distingint-se de la platicefàlia per no presentar l'eixamplament lateral característic dels platicèfals.

## Referències

* Enciclopèdia Espasa, Barcelona 1908-1928, 72 volums