OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Font del Draper

La Font del Draper és una obra de la Sénia (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Font situada al marge dret del riu Sénia. La font en si és un petit canalet en un moll de ciment armat amb unes escales per baixar a la font. A la paret posterior hi ha un mur de maçoneria com a reforç. A la part superior hi ha una estructura quadrada amb un fris motllurat amb acabament piramidal per on s'accedeix a les canalitzacions. Al davant hi ha, en el llit del riu unes passeres, sis, fetes de formigó.

## Història

La construcció es feu aquest segle quan Ulldecona canalitza l'aigua de la font per al seu consum; fet que ocasiona una manifestació per part de la gent de la Sénia, i que fou una mostra més dels innombrables litigis mantinguts entre la Sénia i Ulldecona al llarg dels segles per l'aprofitament de l'aigua del riu. Aquesta font anteriorment ja existia però sorgia d'una altura superior a l'actual, i estava canalitzada fins a l'altra banda del riu per mitjà d'un tronc buidat, la gent de la Sénia hi baixa a buscar aigua. Les passeres també existien però eren grans pedres damunt del llit del riu. Molt a prop hi ha dos fonts més, la del pont i la dels tintorers, al mateix costat del riu.

## Referències

* 1 2 «Font del Draper». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].

## Enllaços externs

* «Font del Draper». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Expedició 41

L'Expedició 41 va ser la 41a estada de llarga durada a l'Estació Espacial Internacional. Va començar el 10 de setembre de 2014 amb el desacoblament de la Soiuz TMA-12M, tornant la tripulació de l'Expedició 40 cap a la Terra.
L'expedició va acabar amb el desacoblament de la Soiuz TMA-13M el 10 de novembre de 2014. La resta de la tripulació de l'Expedició 41 es va unir a l'Expedició 42.

## Tripulació

| Posició | Primera Part (Setembre de 2014) | Segona Part (Setembre de 2014 a novembre de 2014) |
| Comandant | Maksim Suràiev, RSA Segon vol espacial | Maksim Suràiev, RSA Segon vol espacial |
| Enginyer del vol 1 | Gregory R. Wiseman, NASA Primer vol espacial | Gregory R. Wiseman, NASA Primer vol espacial |
| Enginyer del vol 2 | Alexander Gerst, ESA Primer vol espacial | Alexander Gerst, ESA Primer vol espacial |
| Enginyer del vol 3 | | Aleksandr Samokutiàiev, RSA Segon vol espacial |
| Enginyer del vol 4 | | Ielena Serova, RSA Primer vol espacial |
| Enginyer del vol 5 | | Barry E. Wilmore, NASA Segon vol espacial |

### Font

    ESA

## Referències

* ↑ «Station Trio Undocks Ending Expedition 40». NASA.gov. Arxivat de l'original el 11 de setembre 2014. [Consulta: 10 setembre 2014].
* ↑ «Expedition 41 Departs from Station in Soyuz». NASA.gov. [Consulta: 10 novembre 2014].
* ↑ «ESA astronaut Alexander Gerst to fly to Space Station in 2014». ESA. [Consulta: 28 setembre 2011].

## Enllaços externs

* Pàgina de la NASA sobre les Expedicions a l'Estació Espacial
# Formatge de La Serena

El formatge de La Serena és un formatge gras o extra-gras, de pasta entre tova i semi-dura, elaborat amb llet crua d'ovella de la raça merina. La coagulació de la llet es realitza amb quall vegetal procedent del card (Cynara cardunculus) i té un període de maduració mínim de 20 dies. S'elabora a la comarca de La Serena, localitzada a l'est de la província de Badajoz (Extremadura) i integrada per 21 municipis. Des de l'any 1996 gaudeix del reconeixement de la Unió Europea com a Denominació d'Origen Protegida (DOP).

## Referències

* ↑ Registre a la base de dades DOOR, Comissió Europea.

## Enllaços externs

* Consell Regulador de la Denominació d'Origen Protegida Formatge de La Serena (castellà) (alemany) (anglès) (francès)
# Formación del espíritu nacional

Formación del espíritu nacional, de sigles FEN, era el nom d'una assignatura obligatòria al batxillerat espanyol durant el franquisme. El seu propòsit era explícit des del seu mateix nom: l'adquisició dels valors que s'identificaven amb el concepte nacionalista d'Espanya propi del Moviment Nacional. Va desaparèixer dels plans d'estudis en el franquisme final amb la Llei General d'Educació de 1970 que va implantar l'EGB i el BUP, que es va aplicar als nascuts el 1961. Era una de les popularment conegudes com a las tres marías (Religió, Gimnàstica i FEN), que se suposaven més fàcils d'aprovar que les altres, doncs es valorava més l'actitud que els coneixements.

## Universitat

A la universitat va existir des de 1944 una assignatura semblant denominada Formació política, obligatòria per als tres cursos de totes les carreres universitàries.

## Assignatures de contingut i valors oposats

Durant la transició es va impartir breument una assignatura denominada Convivència en democràcia, que desenvolupava continguts de ciència política, destinada als alumnes del curs final de l'etapa obligatòria (8è d'EGB 13-14 anys). Posteriorment, el 1979 es va afegir a l'assignatura Historia d'Espanya de 3r de BUP continguts sobre la Constitució espanyola de 1978.
La reforma educativa de la LOGSE (1990) va introduir el concepte d'ensenyaments transversals (educació per a la salut, educació viària, respecte al medi ambient, educació no sexista, tolerància i respecte a les diferències de tota classe, etc.), que havien de conformar l'educació en valors des de totes les assignatures del currículum, sense ser en si mateixes assignatures avaluables.
El 2007 es va establir l'assignatura Educació per a la Ciutadania en un curs d'Educació Primària, i en un altre d'Educació Secundària Obligatòria (ESO).

## Referències

* ↑ Decreto de 29 de marzo de 1944 (BOE 10 abril 1944)

## Enllaços externs

* Portades de llibres de FEN.
* La FEN, recordada per un antic alumne.
# Formació vegetal

Una formació vegetal, comunitat de plantes (de vegades dita fitocenosi) és una col·lecció d'espècies de plantes dins una unitat geogràfica designada, la qual forma un tros relativament uniforme que es pot distingir dels trossos veïns amb diferents tipus de vegetació. Els components de cada comunitat vegetal es veuen influïts pel tipus de sòl, la topografia, el clima i la pertorbació humana. En molts casos hi ha diversos tipus de sòl dins d'una fitocenosi donada.
L'expressió formació vegetal és del tipus biològic, expressa l'estructura d'una comunitat. S'empra, amb la intenció d'interpretar els organismes, com a expressió d'un procés d'adaptació a determinades condicions de vida.
Una comunitat forestal inclou el dosser, o capa d'arbres superior, així com el sotabosc, subdividit en capa d'arbustos, capa d'herba, i algunes vegades també la capa de molsa. En alguns casos de boscos complexs també hi ha un capa inferior d'arbres ben definida.

## Exemples

Un exemple és en una praderia del nord del Caucas, on es troben les espècies poàcies com Festuca sulcata i Poa bulbosa. Una ciperàcia present és Carex shreberi.
Un altre exemple és en els boscos de l'Illa del Sud de Nova Zelanda on els arbres dominants són de la família podocarpàcia. El dosser inclou les espècies miro, rimu i totara de muntanya. El dosser mitjà inclou falgueres arborescents com Cyathea smithii i Dicksonia squarrosa, mentre el dosser més baix són plantes epífites associades com Asplenium polyodon, Tmesipteris tannensis, Astelia solandri i Blechnum discolor.

## Referències

* ↑ Jean-Michel Gobat, Michel Aragno, Willy Matthey and V. A. K. Sarma. 2004
* ↑ J.M. Suttie, Stephen G. Reynolds and Caterina Batello. 2005
* ↑ C. Michael Hogan. 2009
# Federació d'Associacions Gitanes de Catalunya

La Federació d'Associacions Gitanes de Catalunya és una entitat sense ànim de lucre que acull 96 associacions gitanes. Es va crear l'any 1991 amb la finalitat de defensar i promoure els drets i la cultura del Poble Gitano a Catalunya.

## Referències

* ↑ Molina, Martí. «Una delegació de gitanos catalans viatja a Auschwitz en el 70è aniversari del genocidi». Ara, 03-08-2014. [Consulta: 30 abril 2020].
* ↑ «La FAGiC entrega los premios de compromiso y reconocimiento al Pueblo Gitano». 21 des 2015. [Consulta: 30 abril 2020].
* ↑ Rocasalva, Anna. «El altavoz calé», 05-07-2017. [Consulta: 30 abril 2020].
* ↑ «El Parlament de Catalunya celebra el dia internacional del Poble Gitano», 08-04-2019.
* ↑ Costa, Natàlia. «La cuina gitana treu pit». Ara, 28-05-2019. [Consulta: 30 abril 2020].
* ↑ Iborra, Yeray S. «El pueblo gitano, más de 600 años en Catalunya». Público, 14-11-2019. [Consulta: 30 abril 2020].

## Vegeu també

* Juana Fernández Cortés
# Federació d'Associacions d'Artesans d'Oficis de Catalunya

La Federació d'Associacions d'Artesans d'Oficis de Catalunya és una entitat constituïda el 2004 que aplega artesans de Catalunya. El 2014 comprenia 17 entitats territorials i sectorials d'oficis com la ceràmica, el tèxtil i el vidre, que apleguaven un miler d'artesans.
La FAAOC és l'únic interlocutor vàlid que té l'Administració pública, i treballa conjuntament amb Artesania Catalunya. La representativitat és de tot el territori català, amb 19 associacions dels diferents subsectors de l'artesania que hi ha a Catalunya i representant el sector professional i productiu. Tenint en compte totes les associacions que agrupa la FAAOC, es podria determinar que té una representativitat d'entre el 70% i el 80% de les empreses que hi ha a Catalunya. Hi ha també altres agrupacions, entre les quals destaquen la Federació de Gremis de Pintors de Catalunya i la Federació de Gremis de Revestiments de Guix de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Artesania catalana: tradició i innovació», 14-12-2014. [Consulta: 2 juliol 2019].
* ↑ Fulls de Cultura i Comunicació. Generalitat de Catalunya Núm. 14, Desembre 2009
# Fort Saint Louis (Ouidah)

El Fort Saint Louis fou una fortalesa a Ouidah (Whydah) al modern Benín (abans Dahomey).
Un establiment comercial fou fundat per Henri Carolof (Heinrich Caerlof), un alemany al servei de la Companyia Francesa de les Índies Occidentals al regne d'Hueda. L'establiment fou destruït en una guerra local el 1692 i abandonat. El 1701 un capità francès va desembarcar i va demanar al rei d'Hueda el restabliment de la factoria però el rei només va permetre la creació d'un "lodge" a la capital Savi. Però una segona expedició el 1704 va aconseguir el permís per restablir la factoria i per la seva fortificació; el rei Ayohuan (Ayehoin) va aportar 400 homes i dones per a la construcció. Fou anomenat oficialment com a Saint Louis de Gregoy i va pertànyer a diverses companyies fins al 1767 que va passar a la corona francesa. Fou abandonat el 1797 però reocupat per mercaders privats de Marsella de la casa Regis de Marsella el 1842. El fort fou demolit finalment el 1908 i al seu lloc hi ha una plaça (la "Plaça del Fort Francès").

## Governadors

* 1704 - 170? Gommat (o Gommet)
* 1707 - 1710 Derigouyn
* 1710 - 1712 Chamois
* 1712 - 1715 Du Coulombier
* 1715 - 1722 Bouchel
* 1722? - 1727? Levesque
* 1727 - 1729 Houdoyer-Dupetitval
* 1729 - 1730 Gallot (interí)
* 1730 - 1731 Mallet de la Mine
* 1732 Lavigne
* 1732 - 1734 Julien du Belay
* 1734 - 1737 Delisle
* 1737 - 1742 Laurent
* 1742 Levens
* 1742 - 1747 Levet
* 1747 - 1751 Druno de la Court
* 1751 - 1755 Jacques Guestard
* 1755 - vers 1758 Dubourdieu
* 1763 - 1764 Antoine Pruneau de Pommegorge
* 1764 Remillat
* 1764 - 1765 Cuillie
* 1765 - 1774 Jacques Guestard (segona vegada)
* 1774 - 1775 de Warel
* 1775 - 1786 Joseph Ollivier de Montaguère
* 1787 - 1789 Pierre Simon Gourg
* 1789 - 1797 Louis Deniau de la Garenne
* 1797 Pierre Bonon

## Nota

* ↑ Aisan o Amar a altres fonts europees, va regnar de 1703 (quan va succeir a Agbangla) fins a 1708 quan fou succeït per Hufon

## Referències

* Ouidah: The Social History of a West African Slaving 'port', 1727-1892, per Robin Law
# Fenestraja plutonia

Fenestraja plutonia és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Morfologia

* Les femelles poden assolir 25,3 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar i les femelles ponen càpsules d'ous, les quals presenten com unes banyes a la closca.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües profundes que viu entre 290–750 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'oceà Atlàntic occidental central: des de Carolina del Nord (els Estats Units) fins al Golf de Mèxic.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ «Fenestraja plutonia». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Dulvy, N.K. i J.D. Reynolds, 1997. Evolutionary transitions among egg-laying, live-bearing and maternal inputs in sharks and rays. Proc. R. Soc. Lond., Ser. B: Biol. Sci. 264:1309-1315.
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* uBio (anglès)
* Encyclopedia of Life (anglès)
# Francesco Imberti

Francesco Imberti, (Racconigi, 1882 - Vercelli, 1967) va ser un arquebisbe italià.
Va ser ordenat sacerdot el 29 de juny de 1906. Es consagrà bisbe d'Aosta l'11 de setembre de 1932. Favorable, almenys inicialment, a la italianització política feixista de la Vall d'Aosta (va fundar en 1933, el Butlletí Diocesà d'Aosta, per reemplaçar el publicat en francès). Prest, però, va canviar d'ideologia i va protegir de la població d'Aosta durant l'ocupació nazi.
Després va ser arquebisbe de Vercelli entre 1945 i 1966.
Fou pare conciliar durant totes les sessions del Concili Vaticà II. Va retirar-se per límit d'edat el 5 de setembre de 1966 i fou nomenat bisbe titular de Vulturia. Va morir el 27 de gener de 1967.

## Referències

* ↑ Aimé-Pierre Frutaz, Fonti per la storia de la Valle d'Aosta, «Cronotassi dei vescovi», S. 327
* ↑ «Sub Lege Libertas». Arxivat de l'original el 2017-04-05. [Consulta: 7 abril 2017].
* ↑ Cartolina S. Ecc. Mons. Francesco Imberti Arcivescovo di Vercelli 1950 ca
# Fossa (anatomia)

Una fossa és, en general, una depressió o un forat d'un os, encara que també es troba a altres parts del cos.
Alguns exemples de fossa són:
* Fossa acetabular
* Fossa coronoïdal
* Fossa cranial anterior
* Fossa cranial mitja
* Fossa cranial posterior
* Fossa ilíaca
* Fossa jugular
* Fossa mandibular
* Fossa oval
* Fossa radial
* Fossa romboïdal
* Fossa supraclavicular menor
* Fossa temporal
Viccionari
# Fred Taylor Park

El Fred Taylor Park és un estadi de futbol d'Auckland, Nova Zelanda. L'estadi és on juga el Waitakere United, un equip que ha representat a Oceania en diverses ocasions en el Campionat del Món de Clubs.

## Clubs

En l'estadi Fred Taylor Park hi juguen una varietat de clubs de futbol, entre els quals s'incloen el Waitakere United i el Waitakere City.

### Waitakere United

El Waitakere United, un equip que hi ha jugat en l'estadi des de la temporada 2009-2010 del Campionat de Futbol de Nova Zelanda, és un equip que ha participat en el Campionat del Món de Clubs en dues ocasions: el 2007 i el 2008.

## Referències

* ↑ (anglès) «Soccer Fred Taylor Park, Whenuapai, Auckland». New Zealand Automobile Association. [Consulta: 17/02/2012.]
* 1 2 3 (anglès) «Fred Taylor Park Arxivat 2012-02-29 a Wayback Machine.». Waitakereunited.co.nz. [Consulta: 17/02/2012.]
* ↑ (anglès) «Our Location Arxivat 2012-02-13 a Wayback Machine.». WaitakereCityFC.org.nz. [Consulta: 17/02/2012.]
* ↑ (anglès) «FIFA Club World Cup – Japan 2007 Arxivat 2011-06-11 a Wayback Machine.». FIFA.com. [Consulta: 17/02/2012.]
* ↑ (anglès) «FIFA Club World Cup – Japan 2008 Arxivat 2012-12-12 a Wayback Machine.». FIFA.com. [Consulta: 17/02/2012.]

## Vegeu també

* Waitakere United
* Federació de Futbol de Nova Zelanda
* Campionat de Futbol de Nova Zelanda

## Enllaços externs

* (anglès) Informació sobre l'estadi Fred Taylor Park en la pàgina web oficial del Waitakere United Arxivat 2012-02-29 a Wayback Machine.
* (anglès) Pàgina web oficial del Waitakere United Arxivat 2016-11-30 a Wayback Machine.
* (anglès) Pàgina web oficial del Waitakere City Arxivat 2012-02-13 a Wayback Machine.
# Telmatobius pefauri

Telmatobius pefauri és una espècie de granota que viu a Xile.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Veloso, A. & Núñez, H. 2004. Telmatobius pefauri. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 17 de gener de 2008.
# Armand Marsik

Armand Marsik (Lieja, 20 de setembre de 1877 - La Louvière, 30 d'abril de 1959) va ser un violinista, compositor i director d'orquestra belga.
Igual que el seu pare Louis Marsick (1843-1901) i el seu oncle Martin Marsick, Armand Marsick va aprendre primer el violí, va ser alumne de Désiré Heynberg (1831-1897). Va estudiar al Conservatori de Liège amb Sylvain Dupuis i Jean-Théodore Radoux. El 1897 anà a Nancy, on esdevingué el primer violinista del teatre i l'orquestra del conservatori i prengué lliçons de composició amb Guy Ropartz. A més de la seva carrera com a virtuós de violí, va completar la seva formació compositiva a París, sota la influència del compositor César Franck, Vincent d'Indy i Gabriel Pierné. Allà es va convertir en director de concerts dels Concerts de Colonne i primer violinista de l'Opera-Comique.
El 1908 es traslladà a Atenes, on esdevingué professor de composició i director d'orquestra al Conservatori d'Atenes. A causa de la guerra greco-turca, Marsick va abandonar Grècia i es va dirigir a Bilbao, on va viure fins al 1927. Allà es va convertir en el primer director del conservatori de nova fundació el 1922 i va fundar l'orquestra simfònica. El 1927 va tornar a Lieja i va treballar fins a la seva jubilació el 1942 al Reial Conservatori com a professor d'harmonia. Va fundar l '"Association des concerts populairees liégeois", que va supervisar fins al 1939.
El seu fill Paul-Louis Marsick (1916-1969) fou musicòleg, violoncel·lista i professor d'harmonia al Conservatori Reial de Mons.

## Obra

* 3 concerts per a violí (perdut)
* Pensee Religieuse, 1894
* Adagio Pathétique per a violí i orquestra, 1895
* A la science, Cantate à deux voix pour filles et garçons, 1896
* Sonata per a violí i piano, anys 1900
* Stèle Funéraire, 1902
* Scènes de montagnes, 1902
* La Jane, drama líric, 1903
* Improvisation et Final per a violoncel i orquestra, 1904
* Ismaïl (Marsik), òpera, 1906
* La Source, 1908
* Chanson de Cybélia per a mezzo-soprano i orquestra, 1908
* Poème Nuptial, 1910
* Taula Grecs, 1912
* Quatre pièces per a piano, 1912
* Lara (Marsik), òpera, 1914
* L'anneau Nuptial, drama líric, 1915-24
* Cadence et Danse Orientale, 1929
* Tableaux de voyage, 1937
* Loustics en fête, 1939
* Quatuor pour cors, 1950
* Trois morceaux symphoniques, 1950.

## Referències

* Webseite über Armand Marsick, mit Bildern und Tondokumenten, durch Familienmitglieder erstellt (in französischer Sprache, abgerufen am 10. September 2011)
* Werke von und über Armand Marsick im Katalog der Deutschen Nationalbibliothek
* Die Musik in Geschichte und Gegenwart, Band 8 (1960)
# Campo Real

Campo Real és un municipi de la Comunitat de Madrid. El municipi és famós pel seu formatge d'ovella, el seu oli d'oliva i les seves olives. El poble envolta un petit turó en el cim del qual es troba l'Església de Santa María del Castell, edifici d'estil renaixentista-herreriano, amb una part gòtica salvada d'un incendi sofert en el segle xv. També té dues petites capelles dintre del poble.
# Carl Zeiss

Carl Zeiss (Weimar, 11 de setembre del 1816 – Jena, 3 de desembre del 1888) fou un fabricant alemany d'instruments òptics que fundà la companyia Carl Zeiss Jena (actualment, Carl Zeiss AG).
Zeiss feu contribucions que han estat molt importants per a la moderna fabricació de lents. Radicat a la ciutat de Weimar (Alemanya), els anys 1840 creà unes lents de gran qualitat que tenien "gran obertura", és a dir, que donaven unes imatges molt brillants. Després passà a establir-se a la ciutat de Jena. Al principi, les seves lents només s'empraven en la producció de microscopis, però quan s'inventà la càmera, l'empresa entrà de ple a la fabricació de lents per a càmeres.

## Referències

* ↑ Day, Lance. Biographical Dictionary of the History of Technology. Taylor & Francis, 1995, p. 785. ISBN 9780415060424.
# Temoaya (municipi)

Temoaya és un municipi de l'estat de Mèxic. Temoaya és el cap de municipi i principal centre de població d'aquesta municipalitat. Aquest municipi és a la part nord-occidental de l'estat de Mèxic. Limita al nord amb el municipi de Otzolotepec, al sud amb Lerma, a l'oest amb Toluca i a l'est amb Huixquilucan.

## Vegeu també

* Municipis de l'estat de Mèxic

## Referències

* ↑ Monografia municipal de Temoaya Arxivat 2017-06-07 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* Portal de l'estat de Mèxic (castellà)
# Symphurus australis

Symphurus australis és un peix teleosti de la família dels cinoglòssids i de l'ordre dels pleuronectiformes que viu a l'Índic i a l'oest del Pacífic.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Symphoricarpos

Symphoricarpos és un petit gènere amb 15 espècies d'arbusts caducifolis pertanyent a la família Caprifoliaceae. Tots menys un són nadius de Nord-amèrica i Centre-Amèrica; l'altre és oriünd de l'oest de la Xina.
Les fulles són d'1.5–5 cm de longitud, arrodonides, senceres i amb un o dues lòbuls en la base. Les flors són petites de color verdós-blanc o rosa, en petites agrupacions de 5-15 en la majoria de les espècies, solitàries o a parells en (S. microphyllus). Els fruits són d'1-2 cm de diàmetre, tous variant del blanc en (S. albus) al rosa (S. microphyllus) o vermell (S. orbiculatus) i en una espècie (S. sinensis), púrpura fosc.
L'espècie (Symphoricarpos albus) és una important font d'alimentació per a les guatlles, els faisans i els galls fers, però és considerat verinós per als humans.

## Espècies seleccionades

* Symphoricarpos albus
* Symphoricarpos mexicanus
* Symphoricarpos microphyllus
* Symphoricarpos mollis
* Symphoricarpos occidentalis
* Symphoricarpos orbiculatus
* Symphoricarpos oreophilus
* Symphoricarpos rotundifolius
* Symphoricarpos sinensis
# Tel Lod

Tel Lod és un jaciment arqueològic d'Israel, proper a Tel-Aviv (cap al sud), on s'ha trobat un serekh d'Iri-Hor. Fou explorat per primera vegada a finals de la dècada del 1930.

## Referències

* ↑ Van den Brink et al., 2015, p. 141.

## Bibliografia

* Van den Brink, E. C. M.; Horwitz, L. K.; Liphschitz, R.; Mienis, H. K.; Zbènovitx, V. «Excavations at Tel Lod: Remains from the Pottery Neolithic A, Chalcolithic, Early Bronze Age I, Middle Bronze Age I and Byzantine Periods» (en anglès). ‘Atiqot, 82, 2015, pàg. 141–218.