OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josefina Comerford

Josefina Comerford (Tarifa i Ceuta, 1798 - Sevilla, valor desconegut) va ser una conspiradora absolutista andalusa.
Era una dona instruïda que va proporcionar ajut a la Regència d'Urgell (1822) i va animar la revolta dels Malcontents a Cervera. Un cop acabada la guerra va ser detinguda i reclosa en un convent de Sevilla. Va ser parella del també conspirador absolutista Antonio Marañón, el Trapense.
Les seves biografies contenen nombrosos fets fantasiosos o incerts, i ha estat el tema de la novel·la de Josefina de Comerford (1849), d'Agustí Letamendi.

## Referències

* ↑ «Josefina Comerford». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Josefina Filomeno de Salcedo

Josefina Filomeno de Salcedo (Xile, c. 1852 - valor desconegut) fou una cantant i actriu xilena. Era filla del peruà Jose María Filomeno, fet que li permeté fer gires per Europa i Amèrica. Tocava el piano i el violí, i estudià a París.

## Referències

* 1 2 Figueroa, Pedro Pablo. Diccionario biográfico de estranjeros en Chile (en castellà). Imprenta moderna, 1900, p. 86.
* ↑ Basadre, Jorge. Historia de la República del Perú. Ediciones "Historia,", 1961.
* ↑ Inter-American Music Review (en anglès). R. Stevenson, 1981.
* ↑ Guzmán, Mario Milanca. La música en el tiempo histórico de Cipriano Castro: (Caracas, 1899-1908) (en castellà). Biblioteca de Autores y Temas Tachirenses, 1995. ISBN 978-980-352-011-3.
* ↑ Bailey, Candace. Unbinding Gentility: Women Making Music in the Nineteenth-Century South (en anglès). University of Illinois Press, 2021-04-13. ISBN 978-0-252-05265-1.
# José Ignacio Prendes Prendes

José Ignacio Prendes Prendes (Gijón, 22 de febrer de 1965), també conegut com a Nacho Prendes, és un advocat i polític espanyol, exdiputat de la Junta General del Principat d'Astúries per UPyD i actual diputat a les Corts Generals per Ciutadans.

## Enllaços externs

* Por las estables vías del compromiso social, La Nueva España, 1 de abril de 2012.
* Ignacio Prendes será el candidato de Ciudadanos tras renunciar a su escaño por UPyD
# José Malcampo y Monge

José Malcampo y Monge (San Fernando (Cadis), 1828 - Sanlúcar de Barrameda, 23 de maig de 1880), marquès de San Rafael, fou un marí espanyol, president del Consell de Ministres durant el regnat d'Amadeu I. Li van ser concedits els títols nobiliaris de comte de Joló i vescomte de Mindanao.

## Biografia

Ingressà a l'Armada Espanyola el 1844, i va ascendir ràpidament a guardiamarina el 1846, alferes el 1850, tinent de navili el 1857, capità de fragata el 1861, capità de navili el 1862 i brigadier el 1862.
Va participar en la Revolució de 1868 col·laborant amb el pronunciament de Juan Bautista Topete al port de Cadis. El 1869 fou ascendit a contraalmirall. Entre octubre i desembre de 1871 fou President del Consell de Ministres i ministre interí d'Estat. El desembre de 1871 el seu govern va caure i aleshores fou ministre de Marina en els dos primers governs de Práxedes Mateo Sagasta. Els anys 1871 i 1872 també fou senador per la província de Cadis.
Entre 1874 i 1876 fou governador i capità general de les Filipines, càrrec des del que es va dedicar a combatre els pirates de Mindanao i de l'illa de Joló, i aconseguí que el Sultanat de Sulu acceptés la sobirania espanyola. També va fundar a Cavite la primera lògia maçònica a les Filipines, La Primer Luz Filipina. Va presentar la renúncia al càrrec per motius de salud i va tornar a la península. Va morir el 23 de maig de 1880 a Sanlúcar de Barrameda. Pòstumament, el 27 de juny de 1881, li foren atorgats els títols de comte de Joló i vescomte de Mindanao.

## Referències

* 1 2 «Ministros y miembros de organismos de gobierno. Regencias, Juntas de Gobierno, etc (1808-2000)». Centro de Ciencias Humanas y Sociales (CCHS) del CSIC. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 17 octubre 2015].
* 1 2 Bosch, Manuel «Nuestros grabados». La Ilustración Española y Americana, Año XXIV, 21, 08-06-1880, pàg. 331. ISSN: 1889-8394.
* ↑ José Malcampo y Monje a todoavante.es
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ «The History of the Philippines is the History of the Craft». [Consulta: 20 febrer 2012].

## Enllaços externs

* José Malcampo y Monge a mcnbiografias.com
* José Malcampo y Monge a xtec.es
# Josep Francesc Antoni Font

Josep Francesc Antoni Font més conegut com a Francesc Font (en francès François Font, Prada, Conflent, 14 de juny de 1831 - Perpinyà, 17 d'octubre de 1908) fou un sacerdot catòlic i historiador nord-català, especialista en la història religiosa de les comarques de la Catalunya del Nord. Ha escrit obres en francès sobre les abadies de Sant Martí del Canigó (1904) i Sant Miquel de Cuixà (1881). Va estar disset anys com a capellà de la parròquia de Codalet, on s'hi troba Sant Miquel de Cuixà, i aprofità la seva estada per aplegar els documents sobre la història de l'abadia. de 1882 a 1890 fou capellà a Portvendres. on va menar la construcció d'una nova església parroquial. Els darrers anys els passà a la parròquia de Sant Josep de Perpinyà.

## Obres

* Font, François. Histoire de l'abbaye royale de Saint-Martin du Canigou (Diocèse de Perpignan) suivie de la légende et de l'histoire de l'Abbaye de Saint André d'Exalada. Perpinyà: C. Latrobe, 1903.

## Referències

* ↑ «Josep Francesc Antoni Font». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Capeille 1914

## Bibliografia

* Delcor, Mathias «Les prêtres érudits du Roussillon aux XIX et XX siècles». Revue d'histoire de l'Église de France, 186, 1985, pàg. 25-46. DOI: 10.3406/rhef.1985.3347.
* Capeille, Jean. Dictionnaire de biographies roussillonnaises, 1914.
# Barbagia Rossa

Barbagia Rossa fou un grup armat d'extrema esquerra que va actuar a Sardenya entre 1978 i 1982. Formada sobre la base d'un confrontament polític amb les Brigades Roges, era compost fonamentalment d'agricultors, pastors, obrers i estudiants. El seu projecte era aplegar totes les instàncies revolucionàries sardes en una única organització que tingués l'objectiu de la lluita armada pel comunisme. Els seus dirigents foren Pietro Coccone, Antonio Cotena, Caterina Spano i Davide Fadda.
El grup intentà crear un fort lligam amb les Brigades Roges, dels quals finalment n'esdevingueren una secció a l'illa per a algunes operacions, com l'intent d'evasió de la presó de seguretat d'Asinara.
El grup va protestar principalment contra la creixent militarització de Sardenya, amb l'augment efectiu del nombre de bases militars al seu territori, provocant nombrosos atemptats contra casernes de l'exèrcit o de la policia. També van cometre dos atemptats mortals: contra Nicolino Zidda, treballador de la colònia penal agrícola de Mamone (província de Nuoro), mort per error, ja que el veritable objectiu era un carabiner veí; i Santo Lanzafame, confident dels carabiners, mort a la carrerera entre Nuoro i Ortobene.

## Referències

* 1 2 «#AccaddeOggi: 27 febbraio 1982, emerge dai monti di Lula un arsenale brigatista» (en italià). L'Unione Sarda, 09-03-2017 [Consulta: 6 juny 2021]. «Il ritrovamento è la quadratura del cerchio e conferma i sospetti: le Brigate Rosse avevano preso contatti con Barbagia Rossa, l'organizzazione di estrema sinistra sarda, per seminare il terrore anche nell'Isola, con sequestri di persona e blitz in grande stile nel carcere di Nuoro e dell'Asinara.»
* ↑ «40 anni fa comparve ‘Barbagia rossa’. Il ricordo di un periodo tragico» (en italià). Sardinia Pist, 27-03-2018 [Consulta: 6 juny 2021]. «La sigla Barbagia Rossa fa la sua comparsa il 27 marzo 1978... Il 23 febbraio 1982 [...] le forze dell’ordine rinvengono un grande deposito di armi delle Brigate rosse, la cui custodia era stata affidata a Barbagia rossa. Dopo questi eventi la sigla Barbagia rossa non fa più la sua comparsa.»

## Enllaços externs

* Web sobre Barbagia Rossa
* Barbagia Rossa aarchivio900.it
* Barbagia Rossa a SISDE Arxivat 2012-02-13 a Wayback Machine.
# José Vicente Aguilar Borrás

José Vicente Aguilar Borrás (la Vall d'Uixó, Plana Baixa, 1954) és un metge i polític valencià, senador per Castelló en la Tercera Legislatura.
Metge interí de la seguretat social i militant d'Aliança Popular, fou escollit senador per la província de Castelló a les eleccions generals espanyoles de 1986. Fou vicepresident segon de la Comissió de Suplicatoris i vocal de la Comissió de Sanitat i Seguretat Social.
No es presentà a la reelecció i des d'aleshores s'ha dedicat a la medicina.

## Referències

* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.6. ISBN 9788495484802.
* ↑ Fitxa del Senat
# Josep Maria Arnella i Gallego

Josep Maria Arnella i Gallego (Barberà del Vallès, 4 d'octubre de 1918 - 13 de gener de 1945) fou un periodista català.

## Biografia

Arnella estudià als Escolapis de Sabadell i des de molt jove intervingué en les activitats culturals de la seva ciutat, col·laborant amb el Centre Cultural Avenç i amb la Biblioteca de Barberà del Vallès. Va militar en la Federació de Joves Cristians de Catalunya. Acabada la guerra, entrà a treballar a l'Ajuntament de Barberà del Vallès i va ser delegat comarcal d'Educació Popular. Arnella va fer l'aprenentatge de les lletres guiat pel seu oncle, Pere Valls Garreta, primer a l'Acadèmia Catòlica de Sabadell i més endavant a la Fundació Bosch i Cardellach, de la qual havia estat un dels fundadors. La major part de la vida professional i social la passà a la capital vallesana, com a director del diari Sabadell, entre 1941 i 1945, o bé intervenint en diverses activitats culturals, com l'organització de la Festa de les Lletres per la Festa Major de 1943.

## Referències

* 1 2 Nomenclàtor. «Carrer d'Arnella». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 23 maig 2014].
# Josep Maria Guix Sugranyes

* «Josep Maria Guix » redirigeix aquí. Vegeu-ne altres significats a «Josep Maria Guix (desambiguació)».
Josep Maria Guix Sugranyes (Barcelona, 1911 - Reus, 1993) fou un escriptor reusenc, fill de Josep Guix Lladó.
Va néixer incidentalment a Barcelona però els seus pares eren de Reus i van retornar a la seva ciutat al cap d'uns mesos. Ell sempre va dir que se sentia reusenc. Més tard va estudiar dret a Barcelona i es va llicenciar el 1934. Durant la república va col·laborar al Diari de Reus i va ser director de l'Avui: diari d'avisos i notícies. Sota el règim de Franco fou secretari de la Cambra de la Propietat Urbana. El 1958 va crear la revista Urbs: boletín de la Cámara de la Propiedad Urbana que va durar fins al 1963 i tenia un contingut bàsicament literari; va col·laborar en diversos diaris i va donar conferències sobre Reus. El 1953 en un debat a la radio va oferir un milió de pessetes de l'època (una fortuna) al qualsevol que demostrés que l'arquitecte Antoni Gaudí era de Riudoms en lloc de Reus com ell defensava. Va publicar diversos llibres el més notable dels quals és la Història de la Reial Congregació de la Puríssima Sang de Reus (segles XVI-XX) (Reus, 1990). El 1987 fou declarat fill adoptiu de Reus.

## Referències

* ↑ «Història de la Reial Congregació...». [Consulta: 24-I-2014].
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 353-354.

## Bibliografia complementària

* Homes i dones pels carrers de Reus, Enric Tricaz, Valls 2010.
# Juan Ignacio Sabatini

Juan Ignacio Sabatini Mujica (Santiago, 1978) és un director de cinema i televisió xilè.

## Biografia

És fill del destacat director de televisió, Vicente Sabatini i d'Ana María Mujica. Diplomat de Comunicació Audiovisual de Duoc UC, amb estudis de Postgrau en Direcció de Fotografia en la Escola Superior de Cinema i Audiovisuals de Catalunya, Barcelona. Juan Downey: Más allá de estos muros és el seu primer llargmetratge documental basat en la vida del seu besoncle patern, Juan Downey. En l'àrea de ficció ha col·laborat amb els destacats directors xilens Ricardo Larraín i Nicolás Acuña. L'any 2010 va estrenar el reeixit documental Ojos rojos, codirigit amb Juan Pablo Sallato i Ismael Larraín.

## Filmografia

Director (sèries si no s'especifica el gènere)
* Matar a Pinochet (2020)
* La cacería: Las niñas de Alto Hospicio (2018)
* 12 días que estremecieron Chile (2017)
* Sitiados (2015)
* Zamudio (2015)
* Adictos al claxón (2013)
* Los archivos del cardenal (2011)
* Ojos rojos (documental, 2010)
* Juan Downey: Más allá de estos muros (documental, 2009)
* Cárcel de mujeres 2 (2008)
Productor
* Zamudio
* La cultura del sexo (sèrie-documental)
* Adictos al claxón
* Ojos rojos
* Juan Downey: más allá de estos muros

## Premis

* Premi Altazor (2012) a la Millor direcció per Los archivos del cardenal.
* Premi Altazor (2013) a la Millor direcció per Adictos al claxón.

## Referències

* ↑ «Juan Ignacio Sabatini: "Para este proyecto no teníamos pantalla"». Arxivat de l'original el 2014-06-09. [Consulta: 29 juliol 2022].
* ↑ La cinta de Juan Ignacio Sabatini "Juan Downey, más allá de estos muros" es candidato en la categoría mejor documental de Latinoamérica
* ↑ Realizadores en alza: Juan Ignacio Sabatini y el contraataque independiente

## Enllaços externs

* Juan Ignacio Sabatini a lafuga.cl
# Barbalos

Barbalos és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al Nord amb Berrocal de Huebra, a l'Est amb Narros de Matalayegua i La Sierpe, al Sud amb Herguijuela del Campo i Escurial de la Sierra i a l'Oest amb Escurial de la Sierra i Tejeda y Segoyuela.

## Demografia

| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 151 | 123 | 100 | 101 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca Arxivat 2008-12-02 a Wayback Machine.
# Juan Domingo de Zúñiga y Fonseca

Juan Domingo de Zúñiga y Fonseca, comte de Monterrey (Madrid, 25 de novembre de 1640 - Madrid, 2 de febrer de 1716) va ser un militar i polític espanyol.
Originalment anomenat Juan Domingo Méndez de Haro y Sotomayor, era fill de Luis Méndez de Haro, 6è marquès del Carpio, el primer ministre del rei Felip IV d'Espanya, i Catalina Fernández de Córdoba. Es va casar amb Inés Francesca de Zúñiga, 6a. comtessa de Monterrey, i la filla major de Fernando de Ayala, tercer comte d'Ayala. Juan Domingo va prendre els títols de la seva dona.
El 1667 es va anar als Països Baixos espanyols i es va convertir en Capità General de la Cavalleria el 1669. El 1670 es va convertir en governador dels Països Baixos espanyols i Capità General en absència de Joan Josep d'Àustria. El 1671, quan la guerra amenaçava entre França i els Països Baixos, Espanya es va aliar als Països Baixos i Zúñiga y Fonseca es va convertir en comandant suprem espanyol al Nord. Organitzar defenses, enfortint les fortaleses a la frontera francesa. Això no va poder evitar que Espanya i les seves defenses van tenir un paper menor en la següent guerra francoholandesa (1672-1678). Va ser cridat a Espanya el 8 de febrer del 1675. El 25 de maig de 1677 va ser nomenat Virrei de Catalunya, on també s'enfronta a una invasió francesa. El 1678 va tornar a Madrid on es va convertir en President de Flandes. Va ser admès en el Consell d'Estat el 1693. Va acatar l'entronització de Felip V d'Espanya però el 1705 i per oposició a la dominació dels enviats francesos, el rei manà al marquès de Mancera que no assistís més al consell, i de resultes d'això el comte de Monterrey i duc de Montalto dimitiren dels seus càrrecs. Se l'acusà després que buscava interessos personals i fou desterrat de la cort fins al 1707, quan amb motiu del naixement del primer fill de Felip V es donà amnistia. El 10 de maig de 1710 queda vidu sense haver tingut fills. Amb més de setanta anys s'ordenà sacerdot.

## Referències

* ↑ er casament amb Inés Francesca de Zúñiga, 6a. comtessa de Monterrey

## Bibliografia

* Biografia Arxivat 2007-07-04 a Wayback Machine. (en castellà)

## Vegeu també

* Decrets de Nova Planta
# Barranc de Xeresa

El Barranc de Xeresa o de Calafat naix al massís del Mondúber, és un barranc que discorre pel terme de Xeresa (Safor).
El barranc travessa el nucli urbà en una conca de recepció en forma de ferradura i va a parar a la marjal de Xeresa. El barranc s'ha vist modificat per l'home des de l'establiment de conreus. El 1953 hi hagué una sèrie d'obres en el perfil de la rambla, sobretot en trams urbans. Es va aplanar el jaç, es van fer murs laterals, primer amb grans còdols i graves, després amb ciment. Finalment, el 1957 es va cobrir amb formigó el barranc per la part superior.

## Referències

* ↑ «Obres al Barranc (2)». La Cisterna n.6, 01-07-2001. [Consulta: 8 juliol 2011].
# Baruntse

Baruntse és una muntanya de la regió del Khumbu, a l'est del Nepal, coronada per quatre cims i envolta per tres glaceres: al sud per la glacera Hunku, a l'est per la glacera Barun i al nord-oest per la glacera Imja. El cim s'eleva fins als 7.162 msnm i té una prominència de 979 metres i forma part de la Mahalangur Himal, una secció de l'Himàlaia.
La muntanya va ser pujada per primera vegada, pel vessant sud, el 30 de maig de 1954 per Colin Todd i Geoff Harrow, membres d'una expedició neozelandesa dirigida per Sir Edmund Hillary.

## Referències

* ↑ "Baruntse, Nepal" Peakbagger.com. Retrieved 2012-01-22.
* ↑ Baruntse a summitpost.org
* ↑ «The N.Z.A.C. Himalayan Expedition, 1954». New Zealand Alpine Journal, 1955, pàg. 5–53. Arxivat de l'original el 18 febrer 2013 [Consulta: 25 novembre 2012]. Arxivat 18 de febrer 2013 a Wayback Machine.
# Juan Domingo Ocón Aizpiolea

Juan Domingo Ocón Aizpiolea fou un polític republicà valencià del segle xix. Originari de Sogorb, el 1869 apareix com a vicepresident del Centre Republicà Federal de la província de València. Aquell mateix any era primer comandant del 4t Batalló dels Voluntaris de la Llibertat, i quan el capità general va donar l'ordre de desarmar el batalló va participar activament en la insurrecció federalista de 1869 a València, raó per la qual hagué d'exiliar-se a Marsella.
Va tornar després de l'amnistia de 1870 i fou elegit diputat del Partit Republicà Democràtic Federal pel districte de Sogorb a les eleccions generals espanyoles de 1871 i agost de 1872; a les Corts espanyoles es va oposar a la declaració d'anticonstitucionalitat de l'Associació Internacional de Treballadors.
A les eleccions generals espanyoles de 1873 fou novament elegit diputat per Villena, tot i que finalment va optar per Sogorb, i durant la Primera República Espanyola fou primer sotssecretari i després secretari del Consell de Ministres. Després de la restauració borbònica continuà amb la seva militància republicana i fou novament candidat per Sogorb a les eleccions generals espanyoles de 1881, però no va ser escollit.

## Obres

* Los héroes de Valencia. Reseña de la insurrección republicana (Marsella, 1869).

## Referències

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.404. ISBN 9788495484802.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# José María Ponce

«José María Ponce» té aquests significats:
* José María Ponce Anguita, pilot de ral·lis espanyol.
* José María Ponce Berenguer, director de cinema porno espanyol.
* Jose María Ponce Saiz, (1950-2015) il·lustrador espanyol.
* José María Ponce y Almiñana, (1830-1872) torero espanyol.
* José María Ponce de León,(1878-1924) periodista mexicà.
* José María Ponce de León, (1846-1882) músic colombià.
# Baskàkovo

Baskàkovo (en rus: Баскаково) és un poble de l'óblast de Tula, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 351 habitants.

## Referències

* ↑ «Закон Тульской области от 14 марта 2005 года № 555-ЗТО «О переименовании муниципального образования „город Богородицк и Богородицкий район“ Тульской области, установлении границ, наделении статусом и определении административных центров муниципальных образований на территории Богородицкого района Тульской области»». Arxivat de l'original el 2021-11-23.
* ↑ «Закон Тульской области от 27 декабря 2007 года N 954-ЗТО «Об административно-территориальном устройстве Тульской области»». Arxivat de l'original el 2017-04-27.
* ↑ ОКАТО Plantilla:ОКАТО
* ↑ «Церковь Параскевы Пятницы (1834г.) в Балахне». Arxivat de l'original el 2015-04-02.
# Kahukura

Kahukura és un cràter sobre la superfície del planeta nan Ceres, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 61.8 ° de latitud nord i 222.3 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 6.3 km. El nom va ser fet oficial per la UAI l'11 d'agost del 2017 i fa referència a Kahukura, déu dels cultius de moniato de la cultura maorí.

## Referències

* ↑ "Kahukura". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Leach, Marjorie. ABC-CLIO. Guide to the Gods, 1992.
# Bartomeu Salvà Vidal

Bartomeu Salvà Vidal (també conegut com a Tomeu Salvá) és un tennista professional nascut el 20 de novembre de 1986 a Cala Millor, Mallorca.
Fins ara ha aconseguit disputar dues finals professionals de l'ATP, en dobles. També ha guanyat cinc tornejos future i ha disputat cinc finals més.

## Finalista en dobles (2)

* 2007: Chennai (amb Rafael Nadal, perderen front a Xavier Malisse i Dick Norman).
* 2007: Barcelona (amb Rafael Nadal, perderen front a Andrei Pavel i Alexander Waske).

## Referències

* ↑ ABC. «Tomeu Salva, la pareja fantasma | Deportes | Tenis - Abc.es». [Consulta: 23 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Bartomeu Salvà Vidal a l'ATP (anglès)
* Bartomeu Salvà Vidal al web de la Federació Internacional de Tennis (anglès)
* El foro de Tomeu (en anglès, espanyol i francès)
# Bartomeu Salleras Fuster

Bartomeu Salleras Fuster (Porreres, 1938 - Palma, 2005) fou un fotògraf. La seva vocació ja nasqué a la infància i en els anys de penúria de la postguerra aconseguí que els seus pares li regalassin una càmera. Als 14 anys començà a treballar a les cases de fotografia més conegudes de Palma: Casa Julià, Casa Martorell i, finalment, Casa Planas. Eren els inicis del turisme i els visitants volien endur-se la imatge de la seva estada a l'illa.
Va col·laborar a l'Última Hora, retratant la realitat illenca i la primera arribada dels famosos. Va ser empresari del petit comerç, obrint la seva pròpia tenda de fotografia. Ha estat el fotògraf oficial del President del Govern de les Illes Balears i ha plasmat les entrevistes amb persones destacades de la política, l'economia, la cultura i les arts.
Com a conseqüència de la seva professió, ell mateix es va convertir en una persona popular a les Illes Balears, conegut en tots els estaments de la vida social. Des de 1978 a 2002, va captar la labor dels governs autonòmics i preautonòmics. El seu llegat fotogràfic és un valuós testimoni de l'evolució de les institucions de les Illes Balears. El 2006 va rebre a títol pòstum el Premi Ramon Llull.

## Referències

* ↑ Noticiari Banyalbafurí
* ↑ «Premis Ramon Llull». Arxivat de l'original el 2017-12-06. [Consulta: 5 desembre 2017].
# Batalla d'Hímera

Batalla d'Hímera té aquests significats:
Diverses batalles s'anomenen batalla d'Hímera. Les més importants són cinc, de les que tres es van lliurar a la vora del riu Hímera del sud i dues a la vora de la ciutat d'Hímera i del riu Hímera del nord.
* El 480 aC la batalla en què els cartaginesos foren derrotats davant Hímera, que era a la desembocadura del riu del nord, pels gelencs i himerians: Batalla d'Hímera (480 aC)
* El 446 aC la batalla a la vora del riu del sud, en què els agrigentins foren derrotats pels siracusans.
* El 409 aC la batalla d'Hímera a la ciutat i riu del nord, en què els cartaginesos van conquerir i arrasar la ciutat d'Hímera: Batalla d'Hímera (409 aC)
* El 301 aC la batalla d'Hímera lliurada al riu del sud, prop de la desembocadura, entre Agàtocles i els cartaginesos, en què el primer va obtenir una victòria completa. Els cartaginesos ocupaven el turo d'Ecnomos i els siracusans la riba esquerra del riu.
* El 212 aC la batalla d'Hímera a la riba del riu del sud entre els romans de Marcel i els cartaginesos dirigits per Hannó i els siracusans dirigits per Epícides. Els darrers foren derrotats i es van haver de refugiar a les muralles d'Agrigent.