OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Onirisme (literatura)

L'onirisme és una escola literària surrealista romanesa que esdevingué popular durant la dècada de 1960, en l'inici de les revoltes populars a l'Europa de l'Est. Una de les tècniques que emprava era l'escriptura automàtica.

## Onirisme

L'escola onirista es formà a Bucarest el 1964 al voltant d'un nucli compost per Dumitru Țepeneag i Leonid Dimov (escriptors que eren membres del cercle literari Luceafărul – anomenat així per la revista literària Luceafărul, aleshores editada per Eugen Barbu). Allà, Ţepeneag, Barbu i Dimov van conèixer Virgil Mazilescu, Vintilă Ivănceanu i Iulian Neacşu.
Després que Eugen Barbu va ser reemplaçat com a dirigent del cercle per l'ex-escriptor d'avantguarda Miron Radu Paraschivescu, Paraschivescu va publicar un suplement de poesia i prosa a la revista Ramuri anomenat Povestea vorbei. El seu objectiu era fer una revista d'avantguarda unint nous i vells poetes i escriptors onírics. El 1966 Vintilă Ivănceanu, Dumitru Ţepeneag, Leonid Dimov i Virgil Mazilescu publicaren a Povestea vorbei, abans que la revista fos sumàriament prohibida pel govern estalinista. A partir del 1968, el centre del moviment oniric es desplaçà cap a Luceafărul, on (a més dels poetes i escriptors abans esmentats), hi publicaren Emil Brumaru, Florin Gabrea, Sorin Titel, Daniel Turcea i altres.
Tot i estar arrelat en la literatura onírica mundial (especialment el romanticisme alemany – considerat per alguns crítics com a orrent relacionat amb surrealism – i amb la nova ficció francesa), el grup fou ràpidament prohibit per la censura romanesa i Ţepeneag va ser forçat a exilar-se a París.
Molts escrits oniristes foren recentment recopilats en un llibre per Corin Braga, un mantenidor de l'estètica de l'onirisme. L'onirisme s'ha estés al postmodernisme romanès en les obres de Mircea Cărtărescu.

## Referències

* ↑ Tsepeneag, Dumitru. "Onirism" (translated by William Pedersen). The Review of Contemporary Fiction 28.3 (2008):112+.
* ↑ Pujol, Àngela «MIRCEA CĂRTĂRESCU: “UN ESCRIPTOR CONSTRUEIX SOMNIS”». Llavor cultural. Lletres i vida sana, 30-12-2016. Arxivat de l'original el 2018-02-14 [Consulta: 14 febrer 2018].

## Bibliografia

* Dimov, Leonid & Ţepeneag, Dumitru (1997). Momentul oniric. Bucharest: Cartea Românească
* Bârna, Nicolae (1998). Ţepeneag. Introducere într-o lume de hârtie. Bucharest: Albatros
* Buciu, Marian Victor (1998). Ţepeneag între onirism, textualism, postmodernism. Craiova: Aius
* Pavel, Laura (2007). Dumitru Ţepeneag şi canonul literaturii alternative. Cluj: Casa Cǎrţii de Ştiinţǎ
* Dimov, Leonid & Ţepeneag, Dumitru (2007). Onirismul estetic. Bucharest: Curtea Veche
# Cornella de Jamaica

La cornella de Jamaica (Corvus jamaicensis) és un ocell de la família dels còrvids (Corvidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, sabana i terres de conreu de Jamaica, principalment a les terres altes.

## Referències

* ↑ «Cornella de Jamaica». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/06/2023(català)
# Alberta (Alabama)

Alberta és una comunitat no incorporada del Comtat de Wilcox, Alabama, Estats Units.
La comunitat té el nom d'Alberta Bush, la dona d'un oficial de ferrocarril.

## Demografia
### Divisió de Cens de l'Alberta (1960-)

Alberta mai ha estat marcada per separat com una àrea no incorporada en el Cens dels EUA. Tanmateix, la divisió de cens per la part més septentrional del Comtat de Wilcox nomenada per a Alberta quan va ser creada el 1960. El llocs de cens designats (CDPs) de Boykin i Catherine estan localitzats dins la divisió de cens d'Alberta. Des de 1960 a 2010, en la divisió s'hi troba una majoria Negra.

## Clima

El clima en aquesta àrea és caracteritzat per estius calents, humits i generalment entre suaus i freds hiverns. Segons el sistema de Classificació de Clima de Köppen, Alberta té un clima subtropical humit, abreujat "Cfa" en mapes de clima.

## Persones notables

* Marie Foster, cap en el Moviment de Drets Civil durant el 1960s.
* Joseph Smitherman, batlle de Selma, Alabama durant 35 anys.

## Referències

* ↑ Foscue, Virginia O. Place Names in Alabama. University of Alabama Press, 1989, p. 7. ISBN 978-0-8173-0410-2.
* ↑ «U.S. Decennial Census». Census.gov. [Consulta: June 6, 2013].
* ↑ Climate Summary for Alberta, Alabama
* ↑ Martin, Douglas. «Marie Foster, Early Fighter For Voting Rights, Dies at 85». New York Times, September 12, 2003.
* ↑ Martin, Douglas. «Joseph Smitherman, Mayor in Selma Strife, Dies at 75». New York Times, September 13, 2005.
# Selixko

Selixko - Селишко (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 51 habitants. Pertany al districte (raion) de Xebékino.

## Referències

* ↑ «Znamenka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-01-29. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ «Генеральный план Шебекинского городского округа». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП). Arxivat de l'original el 2021-05-27. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 29 gener 2022].
# Saint-Thurial

Saint-Thurial (en bretó Sant-Turiav-Porc'hoed, en gal·ló Saent-Turiau) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 1.779 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 727 | 749 | 772 | 1.020 | 1.273 | 1.485 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Xavier Rolland | |
# Acilia de coloniis deducendis

Acilia de coloniis deducendis va ser una llei establerta l'any 556 de la fundació de Roma (197 aC) a proposta del tribú de la plebs Gai Acili, quan eren consols Gai Corneli Ceteg i Quint Minuci Ruf, que establia la creació de cinc colònies marítimes amb trenta famílies cadascuna.

## Referències

* ↑ Puente y Franco, Antonio de. Historia de las leyes, plebiscitos y senadoconsultos más notables des de la fundación de Roma hasta Justiniano. Madrid: Imprenta de Vicente de Lalama, 1840, p. 13-14.
# Nicolás Goldbart

Nicolás Goldbart és un director, guionista i editor de cinema argentí. Va debutar com a director amb la pel·lícula Fase 7 (2011), escrita per ell mateix i amb la qual va guanyar el premi al millor guió al XLIII Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya. També va dirigir la sèrie de televisió Jorge, escrita per Malena Pichot i protagonitzada per Santiago Gobernori, Javier Drolas, Nicolas García, Esther Goris i la mateixa Pichot. Ha realitzat el muntatge de pel·lícules com El bonaerense (2002), El fondo del mar (2003), El custodio (2006) i Los paranoicos (2008).

## Filmografia
### Com a muntador

* Derecho viejo (curtmetratge, 1998)
* Mundo grúa (1999)
* Bonanza (En vías de extinción) (documental, 2001)
* Modelo 73 (2001)
* Naikor, la estación de servicio (documental, 2001)
* El séptimo día (curtmetratge, 2001)
* El descanso (2002)
* El bonaerense (2002)
* Kill (curtmetratge, 2002)
* Hoy y mañana (2003)
* El fondo del mar (2003)
* Familia rodante (2004)
* Historias breves IV: Más quel mundo (curtmetratge, 2004)
* Sofacama (2006)
* El custodio (2006)
* Cara de queso 'mi primer ghetto' (2006) (supervisió de muntatge)
* La señal (sense acreditar)
* Los paranoicos (2008)
* Un Burma blanco (2008)
* Fase 7 (2011) (escriptor i director)
* Ulises (2011)
* Dulce de leche (2011)
* La araña vampiro (2012)
* Amor a mares (2012)
* Terror 5 (2016)
* La cordillera (2017)

## Referències

* ↑ Nicolás Goldbart, cinema23
* ↑ «Papa Noel gana en Sitges». El País, 16-10-2010 [Consulta: 3 febrer 2022].
* ↑ 'Fase 7', esas malditas pandemias, espinof.com, 27 de setembre de 2014

## Enllaços externs

* Nicolás Goldbart a cinenacional.com
# Oliver Zelenika

Oliver Zelenika (nascut el 14 de maig de 1993) és un jugador professional de futbol croat que juga com a porter del Lokomotiva cedit pel Dinamo de Zagreb a la Prva HNL.
# Cornella becfina

La cornella becfina (Corvus enca) és un ocell de la família dels còrvids (Corvidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, clars i vegetació secundària, fins als 1500 m, a la Península Malaia, incloent l'Arxipèlag de Riau, Sumatra, incloent Simeulue, Nias i Mentawai i l'arxipèlag de Riau, Borneo, Java, Bali, Sulawesi, incloent la major part de les illes properes.

## Taxonomia

Tradicionalment, i encara diversos autors, han inclòs dins aquesta espècie poblacions molt semblants de corbs que habiten a les illes Filipines i que actualment el Congrés Ornitològic Internacional, versió 13.1 (2013) inclou a Corvus samarensis i Corvus pusillus, arran Allen 2020

## Referències

* ↑ «Cornella becfina». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/06/2021(català)
* ↑ Handbook of the Birds of the World and BirdLife International (2022). Handbook of the Birds of the World and BirdLife International digital checklist of the birds of the world. Version 7. http://datazone.birdlife.org/userfiles/file/Species/Taxonomy/HBW-BirdLife_Checklist_v7_Dec22.zip. (anglès)
* ↑ Gill, F.; Donsker, D.; Rasmussen, P. (Eds). 2023. IOC World Bird List (v13.1). doi: 10.14344/IOC.ML.13.1. https://www.worldbirdnames.org/bow/crows/ (anglès)
* ↑ D Allen. Birds of the Philippines. 2020. Lynx editions. Barcelona. ISBN 978-84-16728-32-9. (anglès)
# Simpsonichthys radiosus

Simpsonichthys radiosus és un peix de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ «Simpsonichthys radiosus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Costa, W.J.E.M.: Rivulidae (South American Annual Fishes). planes 526-548. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil, any 2003.
* Moyle, P. i J. Cech.: Fishes: An Introduction to Ichthyology, 4a edició, Upper Saddle River (Nova Jersey, Estats Units): Prentice-Hall. Any 2000.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Isoperla chius

Isoperla chius és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels perlòdids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa: les illes de la mar Egea (Grècia).

## Referències

* ↑ Banks, 1906. Ent. News 17:175. «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Zwick, P., 1978. Mitt. Schweiz. ent. Ges. 51(2-3):235.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Perlodidae Species Listing (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ PESI (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Salvador blanc

El salvador blanc (“white savior ”en anglès) és un clixé cinematogràfic en la qual un personatge de raça blanca rescata gent de color de la seva difícil situació. El salvador blanc és retratat com messiànic i sovint aprèn alguna cosa sobre si mateix en el procés de rescat. El clixé reflecteix com els mitjans de comunicació representen les relacions racials afegint un angle racial a conceptes com la moralitat quelcom identificable mes amb blancs que amb persones no blanques. Els salvadors blancs són sovint homes i de vegades estan al marge de la societat fins que lideren a minories o estrangers. El llibre Screen Saviors: Hollywood Fictions of Whiteness etiqueta les històries com fantasies que "són essencialment grandioses, exhibicionistes i narcisistes". Aquest tipus d'històries inclouen viatges de blancs a "exòtics" llocs d'Àsia, la defensa de blancs contra el racisme al Sud dels Estats Units, o protagonistes blancs amb ajudants "racialment diversos".
David Sirota a Salon.com, va dir, "Aquestes narratives insinuen que la gent de color no tenen capacitat per rescatar-se a si mateixos. Això fa que tant el públic blanc se senti bé amb ell mateix per presentant-los com messies benvolents (en lloc de conqueridors hegemònics), i també representa la gent de color com febles i indefensos mentre ho envolta tot en l'argot cinematogràfic de l'alliberament". Noè Berlatsky a The Atlantic, comenta que la narrativa varia d'una pel·lícula a una altra, tot i que les pel·lícules de l'esclavitud, incloses les més premiades, es queden curtes pel que fa a varietat temàtica. Ell va escriure: "Totes aquestes pel·lícules aclamades per la crítica usen variacions de la mateixa narrativa: els negres són oprimits per les males persones blanques. Aconsegueixen llibertat a través del bon fer de les bones persones de raça blanca." La narrativa del salvador blanc es considera un clixé en el cinema dels Estats Units; la narració és especialment comú en les pel·lícules sobre mestres blancs en zones marginals.

## Referències

* ↑ http://www.salon.com/2013/02/21/oscar_loves_a_white_savior/
# Nicolás González Albiach

Nicolás González Albiach (Cadis, 1934) és un fotoperiodista català nascut a Andalusia.

## Biografia

És un fotoperiodista barceloní reconegut especialment per les seves imatges del món de l'esport - destacant les de futbol -, i com a cronista de la ciutat. Nascut a Cadis l'any 1934, arribà a Barcelona amb dotze anys, ciutat on cursà els seus estudis de batxillerat. La vocació per la fotografia li despertà quan el seu pare li regalà una petita càmera fotogràfica, transformant una afecció en una professió.
Començà a treballar als laboratoris que la firma Vicente Ferrer tenia a la plaça Catalunya. Posteriorment passà a treballar als estudis d'uns dibuixants publicitaris on va aprendre composició i més tard amb uns altres estudis on va ampliar els seus coneixements de dibuix i fotografia publicitària.
En aquells anys va conèixer a Antoni Campañá, qui es convertí en mestre i estimat amic. Precisament fou Campañá qui l'estimulà a dedicar-se a la informació gràfica periodística i a matricular-se a la "Escuela Oficial de Periodismo". Així, quan tornà del servei militar i ja amb uns coneixements sòlids de fotografia, col·laborà amb l'esmentat fotògraf en totes les feines que li delegà. Com a professional independent va entrar a la redacció de les revistes esportives "Dicen" i "Lean". També aconseguí la corresponsalia a la revista "La Actualidad Española" passant més tard a formar part de la redacció de l'esmentada revista i d'"El Periódico" i "Tele/Expres".
Va especialitzar-se també en fotografies d'intervencions quirúrgiques per a una publicació mèdica i finalment Juan José Castillo el cridà per ocupar la plaça de redactor en cap del diari "El Mundo Deportivo", posant tota l'experiència obtinguda en la seva trajectòria professional al servei de la redacció. González Albiach ha estat distingit amb diverses condecoracions atorgades per entitats públiques i privades i ha rebut diversos premis periodístics.

## Fons personal

El seu fons personal es conserva a l'Arxiu Nacional de Catalunya. El fons fotogràfic de Nicolás González Albiach s'organitza en dos gran sèries: esports i reportatges. Dins del primer, destaca tot el referent al món del futbol (partits, entrenaments, rodes de premsa), i dins del segon s'agrupa un ampli ventall temàtic que cobreix la vida social, cultural i política de la ciutat de Barcelona durant els últims trenta-cinc anys

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «González Albiach». Arxiu Nacional de Catalunya. [Consulta: juliol 2013].
# Ovella segurenya

L'ovella segurenya és una raça autòctona d'ovella del sud del País Valencià. El seu nom deriva de l'àrea on es va originar i on s'explota actualment, la Serra del Segura. El seu elevat cens la constitueix com una de les races ovines més importants. De gran rusticitat i perfecta adaptació al dur medi on habiten, és el mitjà de vida d'un alt nombre de ramaders, pastors-propietaris.

## Caràcters generals

Ovins de marcat dimorfisme sexual, perfil subconvex, sense banyes en ambdós sexes, mida mitjana i proporcions lleugerament allargades. Velló tancat de llana entrefina i color blanc uniforme, de reduïda extensió.
En funció del color de la capa, s'han establert varietats. A més de la blanca, la més comuna, s'admeten: la rossa, caracteritzada per la presència de pigmentacions rosses en forma de taques de diferent mida, generalment, en cap i extremitats.
També hi ha la mora amb una coloració uniforme en tot el cos amb diferents tonalitats, principalment fosques, amb una característica petita taca de color blanc al clatell i a l'extrem distal de la cua.

## Distribució

Distribuïda per les províncies d'Alacant, València, Granada, Jaén, Almeria, Múrcia i Albacete. Al País Valencià s'estén per les serres de l'interior de la província d'Alacant i de València.

## Característiques productives i sistemes d'explotació

El sistema d'explotació més generalitzat són els ramats de tipus familiar. Habiten en zones de pastures de creixement reduït i sòls calcaris que queden sense cobrir en la seua major part, el que origina animals d'elevada rusticitat, afavorint així la conservació en puresa d'aquesta raça.
L'objectiu principal d'aquesta raça és la producció de carn. Obtenint corders, tipus pasqual, de reconeguda fama per la seua excel·lent qualitat. Aquests corders d'edat entre 70 i 90 dies, són alimentats en menjadores amb pinsos concentrats de forma "ad libitum". I sacrificats amb pesos al voltant dels 22 i 28 kg.
Caracteritzada per la seua alta prolificitat, la tendència és l'obtenció de tres parts en dos anys, contribuït aquest fet pel deslletament dels béns a una edat propera als quaranta-cinc dies.
La raça Segurenya és un animal de bona precocitat sexual. Generalment es cobreix per primera vegada a l'edat de deu-dotze mesos, però, s'ha contrastat en un ramat molt ben alimentat, que el primer part es realitza als 12-14 mesos en gairebé un 80 per 100 dels efectius.

## Enllaços externs

* Informació sobre l'ovella segurenya del Ministeri de Medi Ambient i Medi Rural i Marí (en castellà).
# Consolda

«Consolda» té aquests significats:
* Aeonium arboreum
* Ajuga reptans
* Consolida ajacis
* Lilium martagon
* Sempervivum arachnoideum
* Sempervivum tectorum
* Symphytum
* Symphytum officinale
* Symphytum tuberosum
# Agustín Ibarrola Goicoechea

Agustín Ibarrola Goicoechea (Basauri, 18 d'agost de 1930 - Galdakao, 17 de novembre de 2023) va ser un gravador, pintor i escultor basc. Va ser fundador i membre d'Equipo 57, un col·lectiu d'artistes fundat a París.

## Biografia

Ibarrola es va formar principalment de manera autodidacta. En els seus inicis la seva obra es va orientar plenament cap a la crítica del franquisme, fet que va ocasionar el seu empresonament en diverses ocasions. Posteriorment, la seva producció artística va esdevenir més continguda, i els elements plàstics van passat a predominar per damunt dels continguts ideològics. Les temàtiques de les seves obres són pròpies del realisme social i tendeixen a un esquematisme geomètric.
Més endavant es va involucrar en moviments socials per la lluita contra el terrorisme d'ETA en el País Basc, i va ser un dels membres fundadors de la plataforma ¡Basta Ya! i del Foro d'Ermua. També va manifestar diverses vegades el seu suport al partit UPyD, que va néixer dins de ¡Basta Ya!, i fins i tot va cedir dues obres seves per a ser subhastades per tal de recaptar fons per al partit. L'any 2012 va ser un dels 40 intel·lectuals signants del manifest federalista «Con Cataluña, con España», en defensa de la Constitució espanyola de 1978 i en contra del creixent moviment independentista català.

## Galeria d'imatges

* Bosc d'Oma, prop de Gernika.
* Satélite, al Museu d'Escultura de Leganés (Madrid)
* Ola a ritmo de txalaparta, a l'estació de Madrid-Chamartín
* Totems, a Halde Haniel (Bottrop, Alemània)
* Cubos de la memoria, a Llanes (Astúries)
* Siluetak, a Donosti (Guipúscoa)
* Totem babeslea, a Kortezubi (Biscaia)
* Monumento a las Víctimas de ETA, a Vitòria (Àlaba)

## Referències

* ↑ «Muere el artista vasco Agustín Ibarrola a los 93 años, creador del 'Bosque de Oma'» (en castellà). Público, 17-11-2023. [Consulta: 18 novembre 2023].
* ↑ «Agustín Ibarrola Goicoechea». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Agustín Ibarrola Goicoechea». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «85.000 bascs diuen prou a ETA». Diari de Balears, 24-10-2000 [Consulta: 3 febrer 2020]. Arxivat 2020-02-03 a Wayback Machine.
* ↑ «Neix a Bilbao la Fundació per la Llibertat, una plataforma de mobilització cívica». CCMA, 29-06-2002 [Consulta: 3 febrer 2020].
* ↑ «Víctimes, polítics i intel·lectuals presenten un manifest contra la impunitat davant l'"autoblanqueig" que prepara ETA». Europa Press, 06-04-2017 [Consulta: 3 febrer 2020].
* ↑ «El artista vasco Agustín Ibarrola dona dos de sus famosos 'cubos' a UPyD, que los subastará para financiar su campaña» (en castellà). Europa Press, 20-02-2008 [Consulta: 3 febrer 2020].
* ↑ «Con Cataluña, con España» (en castellà). El Mundo, 05-11-2012 [Consulta: 3 febrer 2020].
* ↑ «Sorgeix un segon manifest que defensa la Constitució com a garant de la democràcia». El Punt Avui, 05-11-2012 [Consulta: 3 febrer 2020].
* ↑ «Euskadi recorda les víctimes del terrorisme amb un Dia de la Memòria». El Periódico, 10-11-2010 [Consulta: 3 febrer 2010].