OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cupromakopavonita

La cupromakopavonita és un mineral de la classe dels sulfurs, que pertany a la sèrie homòloga de la pavonita. Rep el nom per la seva relació química amb la pavonita.

## Característiques

La cupromakopavonita és una sulfosal de fórmula química Ag₃Cu₈Pb₄Bi$_{19}$S$_{38}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2005. Cristal·litza en el sistema monoclínic.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit de scheelita de la vall de Felben, a la serralada Hohe Tauern, dins l'estat de Salzburg, a Àustria. Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Cupromakopavonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 agost 2018].
# Dan Shechtman

Daniel Shechtman (en hebreu: דן שכטמן) (nascut el 24 de gener de 1941 a Tel-Aviv) és un científic guardonat amb el Premi Nobel de Química de 2011, bàsicament per la seva recerca en els quasicristalls.
És professor de ciència dels materials al Technion – Israel Institute of Technology, que està associat al laboratori Ames Laboratory del Departament d'Energia dels Estats Units i també professor de ciència dels materials a la Universitat Estatal d'Iowa. El 8 d'abril de 1982 descobrí la fase icosahèdrica que obrí un nou camp en l'estudi dels quasicristalls.

## Referències

* ↑ Dan Shechtman – Israel Academy of Sciences and Humanities
* ↑ «Daniel Shechtman – Biographical». Nobelprize.org. [Consulta: 5 octubre 2011].
* ↑ «Israeli Wins Chemistry Nobel For Quasicrystals». npr.org. Arxivat de l'original el 2011-10-07. [Consulta: 5 octubre 2011].

## Bibliografia

* D. P. DiVincenzo and P. J. Steinhardt, eds. 1991. Quasicrystals: The State of the Art. Directions in Condensed Matter Physics, Vol 11. ISBN 981-02-0522-8.

## Enllaços externs

* Story of quasicrystals as told by Shechtman to APS News in 2002.
* Biography/CV Page – Technion Arxivat 2006-01-18 a Wayback Machine.
* TechnionLIVE e-newsletter Arxivat 2015-11-25 a Wayback Machine.
* Dan Shechtman (Iowa State faculty page)
# Curassanthura

Curassanthura és un gènere de crustacis isòpodes de la família Leptanthuridae.

## Taxonomia

El gènere Curassanthura inclou les següents espècies:
* Curassanthura bermudensis Wägele & Brandt, 1985
* Curassanthura canariensis Wägele, 1985
* Curassanthura halma Kensley, 1981
* Curassanthura jamaicensis Kensley, 1992
* Curassanthura yucatanensis Alvarez, Benitez, Iliffe & Villalobos, 2019

## Referències

* ↑ ; Marilyn Schotte«Curassanthura Kensley, 1981». World Marine, Freshwater and Terrestrial Isopod Crustaceans database. World Register of Marine Species, 2009. [Consulta: 12 abril 2010].
# Cyclamen persicum

Cyclamen persicum, el ciclamen de Pèrsia, més popularment conegut com a ciclamen; és una espècie de planta herbàcia i perenne de la família de les primulàcies que creix a partir d'un tubercle distribuït entre Turquia, Israel i Jordània. També es troba a Algèria, Tunísia i les illes gregues de Rodes, Karpathos, i Creta, on pot ser que fos introdüida per part dels monjos. Les cultivars d'aquestes espècies es troben sovint en les floristeries.
És molt probable que ciclamen vingui del llatí cyclamen,cyclaminis o cyclaminos o del grec χύχλος, cyclos, que vol dir cercle.

## Varietats i formes

Hi ha dues varietats botàniques maturals i diverses formes botàniques, que es diferencien pel moment de la florida i el color predominants dels pètals.
* Cyclamen persicum var. persicum florida a l'hivern i primavera — distribució en tot el rang
** Cyclamen persicum var. persicum f. persicum de blanca a rosa pàl·lid
** Cyclamen persicum var. persicum f. albidum blanc pur
** Cyclamen persicum var. persicum f. roseum rosada
** Cyclamen persicum var. persicum f. puniceum vermella a carmí
* Cyclamen persicum var. autumnale florida a la tardor — Jericó

## Galeria

* Vista de la planta
* Vista general
* Al seu hàbitat
* Detall de la fulla
* Flors

## Enllaços externs

* Cyclamen Society Arxivat 2010-03-28 a Wayback Machine.
* Germplasm Resources Information Network: Cyclamen persicum Arxivat 2012-10-10 a Wayback Machine.
# Dantedì

Dantedì és el dia nacional dedicat a Dante Alighieri a Itàlia i se celebra cada 25 de març. La data fou aprovada el 17 de gener de 2020 avançant-se a la celebració dels 700 anys de la mort del poeta el 14 de setembre de 1321.

## Història

El Consell de Ministres, per proposta del Ministre de Patrimoni, Activitats Culturals i Turisme, Dario Franceschini, aprovà el 17 de gener de l'any 2020 la directiva que establia aquest dia nacional dedicat a Dante Alighieri per al 25 de març, per celebrar el viatge cap a la vida posterior del poeta de la Divina Comèdia. Ja en aquest dia se celebraven moltes iniciatives culturals a Itàlia, amb una forta implicació d'escoles, estudiants i institucions culturals. La proposta havia tingut també d'intel·lectuals i estudiosos, com també de prestigioses institucions culturals com l'Accademia della Crusca, la Società Dantesca, la Societat Dante Alighieri, o l'Associació d'Italianistes en la Societat Italiana per a l'estudi del pensament medieval.
La idea del dia Dantedì va néixer a partir del diari "Corriere della Sera", en el qual una carta del periodista i escriptor Paolo Di Stefano, publicada el 24 d'abril de 2019, proposava que Dante Alighieri tingués el seu propi dia al calendari. El terme Dantedì l'hauria encunyat el lingüista Francesco Sabatini, i la institució final del Dantedì, tindria lloc el 4 de juliol a Milà a la sala Buzzati del "Corriere", en un acte organitzat per la Fundació Corriere.

## Referències

* ↑ «Dante Alighieri entra in calendario: il 25 marzo sarà "Dantedì"» (en italià). la Repubblica, 17-01-2020 [Consulta: 17 gener 2020].
* ↑ «Comunicato stampa del Consiglio dei Ministri n. 23» (en italià). Governo Italiano Presidenza del Consiglio dei Ministri, 17-01-2020 [Consulta: 17 gener 2020].
* ↑ «CULTURA, CDM ISTITUISCE 25 MARZO GIORNATA DI DANTE». Ufficio Stampa MiBACT, 17-01-2020 [Consulta: 17 gener 2020].
* 1 2 «Il Dantedì sarà il 25 marzo, scelto il giorno dedicato a Dante alighieri» (en italià). Corriere.it, 17-01-2020 [Consulta: 17 gener 2020].
* ↑ «Italia proclama el 25 de marzo día nacional de Dante Alighieri» (en espanyol). EL PAÍS, 17-01-2020 [Consulta: 17 gener 2020].
# De Rust

De Rust és un petit poble a la porta d'entrada al Petit Karoo, Sud-àfrica. El nom és neerlandès i es tradueix literalment per "La resta", referint-se al propòsit original de la ciutat de ser un lloc de descans per a colons en ruta pel desafiant terreny d'un congost proper de Swartberg.

## Ubicació

De Rust es troba al peu de la serra de Swartberg entre Oudtshoorn i Beaufort West.
De Rust també és conegut pel serpentejant pas de Meiringspoort. Meiringspoort és una porta d'entrada que connecta el Petit Karoo (petit Karoo) i el Gran Karoo a través d'un congost amb una carretera de 25 km que travessa el mateix riu 25 vegades en el tram dels 25 km. La mitja marató anual de Meiringspoort recorre tota la longitud del pas de muntanya i acaba a De Rust.

## Clima

Paràmetres climàtics mitjans de De Rust :
| Mes | Gen. | Feb. | Mar. | Abr. | Mai. | Jun. | Jul. | Ago. | Set. | Oct. | Nov. | Des. | Anual |
| Temperatura diària màxima °C (°F) | 28,3 (82,9) | 28,2 (82,8) | 26,4 (79,5) | 23,4 (74,1) | 20,1 (68,2) | 17,9 (64,2) | 17,4 (63,3) | 18,8 (65,8) | 20,5 (68,9) | 22,7 (72,9) | 24,7 (76,5) | 26,9 (80,4) | 22,9 (73,2) |
| Temperatura diària mínima °C (°F) | 13,7 (56,7) | 14,2 (57,6) | 13,0 (55,4) | 10,1 (50,2) | 7,3 (45,1) | 4,8 (40,6) | 3,8 (38,8) | 5,1 (41,2) | 6,6 (43,9) | 8,6 (47,5) | 10,8 (51,4) | 12,2 (54) | 9,2 (48,6) |
| Precipitació total mm (polzades) | 25 (1) | 31 (1,2) | 39 (1,5) | 31 (1,2) | 36 (1,4) | 23 (0,9) | 28 (1,1) | 29 (1,1) | 32 (1,3) | 32 (1,3) | 36 (1,4) | 26 (1) | 368 (14,5) |
| Font: "Climate-Data.org" ||||||||||||||

## Agricultura

Aquesta zona també és ben coneguda per la cria d’estruços i la majoria dels agricultors de la zona crien exclusivament amb estruços o com a marge de la seva agricultura existent.

## Referències

* ↑ (en anglès) The Story of De Rust [Consulta: 15 octubre 2021].
* ↑ Ross, Graham. New Africa Books. Romance of Cape Mountain Passes (en anglès), 2004, p. 89. ISBN 0864866631.
* ↑ Meiringspoort Pass [Consulta: 15 de'octubre 2021].
* ↑ Meiringspoort 21.1km & 12.5km
* ↑ «Climate: De Rust - Climate-Data.org». [Consulta: 7 setembre 2020].
# De Sade

De Sade és una pel·lícula estatunidenco-alemanya dirigida per Cy Endfield, estrenada el 1969. Ha estat doblada al català.

## Argument

França, segle xviii. Donatien Alphonse François, marquès de Sade, està a punt de casar-se amb Renée De Montreuil, tot i que desitja unir-se a la bella germana d'Ana, però aquesta es retira a un monestir. I així comença una vida de llibertinatge i perversions sexuals, impulsat per les experiències del seu oncle, el pervers abat de Sade, deixa de banda la seva dona i es dedica a les prostitutes. Per a aquesta forma de vida més enllà dels límits, acaba en un hospital psiquiàtric en diverses ocasions fins que, empresonat, demana perdó a la seva esposa Renée.

## Repartiment

* Keir Dullea: Donatien Alphonse François de Sade
* Senta Berger: Anne de Montreuil
* Lilli Palmer: Sra. de Montreuil
* Anna Massey: Renée de Montreuil
* Sonja Ziemann: La bella veïna
* John Huston: Abat de Sade

## Referències

* ↑ esadir.cat. De Sade. esadir.cat.
# De Salamanca a ninguna parte

De Salamanca a ninguna parte és una pel·lícula espanyola documental del 2002 dirigida per Chema de la Peña.

## Sinopsi

Aquest documental analitza la història d'una generació de cineastes, l'anomenat Nou Cinema Espanyol, que es va formar arran de les Converses de Salamanca (1955), i que va intentar mostrar en les seves pel·lícules la realitat social espanyola. Es considera una generació perduda i que no ha estat prou valorada, que va tenir força dificultats en la grisa dècada del 1960 per intentar una tímida obertura en el cinema. Com a mostra en queden les pel·lícules Del rosa al amarillo, de Manuel Summers (1963); La tía Tula, de Miguel Picazo (1963); Nueve cartas a Berta, de Basilio Martín Patino (1965) o La caza, de Carlos Saura (1965). La pel·lícula s'aproxima a les mirades, els records, els silencis, els desitjos i la lluita dels seus protagonistes, que es proposaven fer un cinema diferent, crític, innovador i personal.

## Nominacions

Fou nominada al Goya a la millor pel·lícula documental als XVII Premis Goya.

## Referències

* ↑ El documental 'De Salamanca a ninguna parte', de De la Peña, se proyectará en Londres en el ciclo 'Spain (un)censored', Europa Press, 15 de gener de 2008
* ↑ De Salamanca a ninguna parte a Fotogramas
* ↑ De Salamanca a ninguna parte, al web dels Premis Goya

## Bibliografia

* De Salamanca a ninguna parte, diálogos sobre el nuevo cine español Oscar de Julián. Junta de Castilla y León, 2002 ISBN 84-9718-137-9

## Enllaços externs

* De Salamanca a ninguna parte a rtve.es a la carta
# Courcelles-sous-Thoix

Courcelles-sous-Thoix és un municipi francès situat al departament del Somme i a la regió dels Alts de França. L'any 2007 tenia 59 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Courcelles-sous-Thoix era de 59 persones. Hi havia 20 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 36 habitatges, 22 eren l'habitatge principal de la família, 4 eren segones residències i 10 estaven desocupats. Tots els 35 habitatges eren cases. Dels 22 habitatges principals, 18 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 2 en tenien dues, 2 en tenien tres, 5 en tenien quatre i 12 en tenien cinc o més. 14 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 8 habitatges hi havia un automòbil i a 10 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Courcelles-sous-Thoix el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 4 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 38 persones, 21 eren actives i 17 eren inactives. De les 21 persones actives 16 estaven ocupades (11 homes i 5 dones) i 5 estaven aturades (5 dones i 5 dones). De les 17 persones inactives 9 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa d'hostatgeria i restauració.
L'any 2000 a Courcelles-sous-Thoix hi havia 3 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Courcelles-sous-Thoix a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Courcelles-sous-Thoix a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Cova d'en Xoroi

La cova d'en Xoroi és una gruta natural que es troba a l'illa de Menorca, concretament a la urbanització de cala en Porter, que forma part del terme municipal d'Alaior i que subsisteix principalment gràcies al turisme. La cova d'en Xoroi és actualment un local habilitat com a bar diürn, i discoteca nocturna. És un gran enclavament turístic, ja que està localitzada en un indret molt especial, a la caiguda recta d'un penya-segat sobre l'aigua, a la costa sud de l'illa. Té uns grans finestrals naturals, obertures de pedra que permeten veure una gran porció de l'horitzó sobre la Mediterrània, i en dies clars, l'illa de Mallorca.

## Llegenda

El que dona a aquest indret un caràcter històric és la llegenda amb què es relaciona. En aquesta cova natural, no s'hi han trobat restes de vida prehistòrica, però sí que s'ha construït una llegenda basada en els temps en què Menorca fou colonitzada pels àrabs. La llegenda explica que el "moro Xoroi" raptà una jove d'Alaior a punt de casar-se i se l'endugué a la cova. Passaren mesos i anys, i un dia d'hivern, durant una nevada, les seves petjades a la neu permeteren de seguir-ne el rastre, i un grup de gent entrà a la cova. Trobaren, segons la llegenda, que en Xoroi i la jove havien tingut tres fills. En veure's acorralats, en Xoroi i el seu fill major varen saltar pel penya-segat, i la dona i la resta dels seus fills, conduïts al poble d'Alaior, on es diu que encara en queden descendents.

## Vegeu també

* Platja de cala en Porter.
* Coves de les Illes Balears.

## Enllaços externs

* Llegenda de la cova d'en Xoroi (versió musical).
* Cova d'en Xoroi.
# Cova d'en Pau (Vilassar de Dalt)

La Cova d'en Pau de Vilassar de Dalt es troba al Parc de la Serralada Litoral, la qual fou descoberta per Pau Ubach el 1950 i excavada pel Grup d'Arqueologia de Vilassar de Dalt. És ubicada a Vilassar de Dalt (el Maresme): situats a la Cova de la Granota, seguim el camí en direcció oest uns 110 metres i prenem un corriol poc marcat que surt a la dreta, en direcció nord. Pugem 55 metres per aquest corriol fins a arribar a un planell arbrat on destaca l'amuntegament de blocs que formen la cova. Coordenades: x=445586 y=4597917 z=383. UTM: 31 N - 445493 - 4597723.
Aquesta cova megalítica, emprada com a cripta sepulcral, és formada per un amuntegament natural de blocs granítics que formen dues cambres unides per un corredor que permet travessar per sota tot el conjunt. Al sostre s'observen multitud d'alvèols d'erosió per la humitat condensada. L'entrada principal estava tapada intencionadament amb blocs de pedra.
En aquest jaciment arqueològic es va trobar el segon aixovar funerari en importància de tot el Parc. A la primera cambra una punta de sageta, una làmina-ganivet de sílex i un fragment d'un petit bol. A la segona cambra una destral votiva, una altra làmina-ganivet de sílex, dues plaques, un vas de ceràmica de parets llises i gran quantitat de fragments d'ossos i de ceràmica. Aquest material és datat entre els anys 2200 aC-1800 aC i s'exposa al Museu-Arxiu de Vilassar de Dalt.

## Referències

* 1 2 3 4 Triquell i Salomé, Adrià, Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Pàg. 40. Editorial Piolet, Barcelona, 2012 ISBN 9788415075615
* 1 2 Cova d'en Pau - Megalitisme (català)

## Enllaços externs

* Vilassar de Dalt | Guia de Municipis (català)
* Museu-Arxiu de Vilassar de Dalt (català)
* Wikiloc (català)
* Ruta prehistòrica per Vilassar de Dalt (català)
# Cova de Podlipa

La Cova de Podlipa és una cova situada a l'altiplà de Glasina, al poble de Sokolac de la República Sèrbia. La població local li dona aquest nom, que traduït al català seria la Cova sota la calç. La primera investigació arqueològica sistemàtica del lloc de Kadica Brdo es va dur a terme el 1991 sota la direcció de l'arqueòleg Zilka Kujundžić-Vejzagić del Museu Nacional de Sarajevo. Es va trobar una gran quantitat de material arqueològic, eines i instruments de pedra o artefactes del paleolític inferior, mitjà i superior. En dues sondes davant de la cova, es van trobar restes d'un os (Ursus spelaeus). Els caçadors-col·lectors del paleolític van deixar sota la calç cartells gravats en pedra de l'art paleolític. És l'única mostra d'art rupestre del Paleolític a la República Oriental de Sèrbia. Les restes neandertals d'uns 40.000 anys d'antiguitat es van trobar a l'indret anomenat Pod Lip. Aquesta cova està protegida per l'Institut per a la Protecció del Patrimoni Cultural, Històric i Natural de la República Sèrbia i és un bé natural de la categoria I.

## Referències

* ↑ Abazović; Elez; Karadzic, Gajevic, Dobrila; Velemir; Grujo; Branko (2010). Guia del municipi de Sokolac: els llocs d'interès de la pàtria. Sokolac: centre d'informació. p. 65-67. ISBN 978-99955-669-0-6 .
# Dinou

El dinou, denou, dènou o dèneu, és el nombre natural que segueix el divuit i precedeix el vint. S'escriu 19 en xifres àrabs, XIX en les romanes i 十九 en les xineses.
Propietats matemàtiques:
El 19 és el vuitè nombre primer, després del 17 i abans del 23. La seqüència segueix amb 29, 31, 37...
També és un nombre de Keith, ja que apareix a la seqüència de Fibonacci començada pels seus dígits en base 10: 1, 9, 10, 19...
El dinou és un nombre hexagonal centrat, i un nombre octaèdric.
Ocurrències del dinou:
* És el nombre atòmic del potassi.
* El nombre d'àngels que vigilen l'infern segons l'Alcorà.
* Designa l'any 19 i el 19 aC.

## Referències

* ↑ «dèneu». Diccionari normatiu valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
* ↑ «Nombres primers, nombres misteriosos, nombres meravellosos». Agrupació Astronòmica d'Osona. [Consulta: 17 abril 2022].
* ↑ «Dinou». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari
# Dinsheim-sur-Bruche

Dinsheim-sur-Bruche (en alsacià Dínse) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 1.340 habitants.
Forma part del cantó de Mutzig, del districte de Molsheim i de la Comunitat de comunes de la Regió de Molsheim-Mutzig.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.281 | 1.330 | 1.347 | 1.282 | 1.275 | 1.340 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Marie-Reine Fischer | |
# Destil·lació seca

La destil·lació seca és l'escalfament de materials sòlids per produir productes gasosos (que es poden condensar a líquids o sòlids). El mètode pot o pot no implicar piròlisi/termòlisi. Els productes resultants són condensats i es recullen. Aquest mètode normalment exigeix temperatures més altes que la destil·lació clàssica. El mètode s'ha utilitzat per obtenir combustibles líquids a partir de Carbó i fusta. També es pot utilitzar per descompondre sals minerals com sulfats a través de termòlisi, en aquest cas es produeix diòxid de sofrei triòxid de sofre en estat gasós que es pot dissoldre en aigua per obtenir àcid sulfúric.

## Destil·lació seca de la fusta

Consisteix en un procés de carbonització en el qual s'aprofiten els gasos i vapors despresos. Els productes gasosos (monòxid i diòxid de carboni, hidrogen, metà i altres hidrocarburs més pesants) són emprats com a combustible per a iniciar la reacció. La reacció s'automanté en arribar a una determinada temperatura.
Dels condensats obtinguts se'n separa l'àcid pirolignós (mescla d'àcid acètic, metanol i acetona, principalment) i quitrans (d'aquests se n'extreuen diferents olis protectors de fusta). El residu sòlid de la destil·lació és el carbó vegetal.

## Vegeu també

* destil·lació
* piròlisi
* termòlisi

## Enllaços externs

* «Destil·lació seca». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Cualbra regera

La cualbra regera o puagra groga (Russula aurea) és un bolet de coloració daurada ataronjada.

## Morfologia

Barret de fins a 10 cm de diàmetre, amb làmines lliures de color groc crema, fines i atapeïdes.
Peu de fins a 8 cm d'alçària, blanc, grogenc a la base.
Carn blanca, que fàcilment s'esmicola entre els dits, sense olor remarcable i suau gust dolç.

## Hàbitat

És molt primerenca i surt ja a la darreria d'estiu, preferentment en boscos de caducifolis, i va apareixent durant tota la tardor.

## Comestibilitat

És un bolet comestible força apreciat, però difícil de trobar-lo sa, ja que gairebé sempre es troba envaït de larves.

## Possibles confusions amb altres bolets

Es pot confondre amb altres rússules vermelles, generalment de làmines blanques (Russula emetica, Russula sanguinea, etc.) que són molt coents i anomenades escaldabecs per aquesta raó. Es distingeix amb facilitat pel gust de la carn en cru.
També es pot confondre amb l'ou de reig, ja que moltes vegades el barret és del mateix color taronja viu. De fet, la confusió només és possible pel color del barret, ja que el reig té el peu embolcallat per una volva i guarnit amb un anell.

## Referències

* ↑ «Diccionari de la llengua catalana». [Consulta: 22 setembre 2022].

## Bibliografia

* Pascual, Ramon; Llimona, Xavier; Nistal, Miquel; Cuello, Pilar i Cuello, Josep: Els bolets. Edicions Intercomarcals, S.A, Col·leccions Temàtiques, volum I, Manresa, 1994. ISBN 84-88545-06-1, plana 108.

## Enllaços externs

* Fotografies i descripció d'aquest bolet. (italià)
* Fotografies i informació de la cualbra retgera. (eslovac)