OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Juan Ignacio Subías Ruiz de Villa

Juan Ignacio Loyola Subías Ruiz de Villa (Torrelavega, 23 de gener de Cantàbria, 1951) és un metge i polític valencià d'origen càntabre, diputat a les Corts Valencianes en la VII, VIII i IX.

## Biografia

Es llicencià en medicina i cirurgia, especialitat pneumologia per la Universitat de València. Treballà com a director de l'hospital de la Magdalena de Castelló el 1987-1988 i de l'Hospital General de Castelló el 1988-1993. També és soci fundador de la Societat Valenciana de Pneumologia i soci honorífic de la Societat Espanyola de Pneumologia i Cirurgia Toràcica.
Militant del PSPV-PSOE, fou governador civil de la província de Castelló el 1993-1996 i regidor de l'ajuntament de Castelló de la Plana de 1999 a 2007. També ha ocupat diversos càrrecs dins l'executiva del PSPV-PSOE, del que n'ha estat secretari general a Castelló de 1999 a 2004. Fou elegit diputat a les Corts Valencianes per la circumscripció de Castelló a les eleccions de 2011. En juliol de 2015 va substituir Francesc Colomer Sánchez, elegit diputat a les Eleccions a les Corts Valencianes de 2015 i que havia estat nomenat president de l'Agència Valenciana de Turisme.

## Referències

* ↑ Fabra, Barberá, Lerma, Mulet, Crisol i Lima, nous senadors territorials per designació de les Corts Valencianes ara.cat, 22 de juliol de 2015

## Enllaços externs

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2009-09-20 a Wayback Machine.
* Fitxa de les Corts Valencianes Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* PSPV Castelló
# Juan Diéguez Olaverri

Juan Diéguez Olaverri (26 de novembre de 1813, Huehuetenango - 28 de juny de 1866, ciutat de Guatemala), poeta guatemalenc. La seua obra està integrada per 54 poemes originals.

## Vida

Estudià en el Col·legi Seminari i posteriorment va ingressar a la Universitat de San Carlos i a l'Acadèmia d'Estudis, on va obtenir la seua llicenciatura en lleis en 1836. Els seus pares foren el Llic. don José Domingo Diéguez, advocat i literat la qualitat del qual signe l'acta d'independència del Regne de Guatemala en 1821 i donya María Josefa de Olaverri i Lara. Fou nomenat jutge de primera instància en el Departament de Sacatepéquez i en 1844 va ocupar igual càrrec en la capital.
Fou exiliat a Mèxic pel govern de Rafael Carrera a qui volien donar mort un grup de joves dins dels quals estaven els germans Olaverri. Sentint en aquest exili gran amor per la seua pàtria va escriure la seua més famós poema "A los Cuchumatanes" on evoca a la seua pàtria i els més bells paisatges de Huehuetenango, un mirador d'aquest departament duu el seu nom, on el poeta anava a inspirar-se mirant la cadena muntanyenca, així com els volcans Tacaná, Tajumulco, Santa María, Atitlán i altres.

## Obra

* A la Memoria del retratista Don Francisco Cabrera
* Treinta y Nueve Años
* A mi Hermano Manuel
* A mi Hija María muerta al nacer
* Oda a la Independencia
* La Lucernita y el Sapo
* El Verano de Guatemala
* Chinautla
* El Cuento de Juanita
* A los Cuchumatanes

## Referències

* Lexgènesis (castellà)
* Portal de Literatura Guatemalteca (castellà)
# Josep Ribera Milan

Josep Ribera Milán (Sant Julià de Ramis, 26 de gener de 1937) és un pianista guixolenc.
Quan tenia tres anys, la seva família es va traslladar a viure a Sant Feliu de Guíxols. A l'edat de sis anys inicià els estudis de solfeig i piano de la mà de Victòria Burcet, esperonat pel seu pare que va copsar la innata vocació musical del seu fill i a qui va fomentar l'amor per la música. Temps després, estudiaria amb el mestre Pere Mercader de Cassà de la Selva. Amb nou anys, va ingressar al Conservatori de Música del Liceu on hi va acabar els estudis l'any 1953. La seva primera actuació musical va tenir lloc al Teatre Novetats de Sant Feliu el mes de març de 1946, on va actuar a l'entreacte de diverses obres que L'Esbart Dansaire Montclar va escenificar.
El 1953 va marxar a Londres amb la finalitat d'ampliar estudis, que va poder costejar treballant a la indústria hotelera, fet que va aprofitar per tocar als pubs en les seves estones lliures. La temporada 1954-1955 veié el seu debut professional al “Royal College of Music” de Londres i poc temps després tornà a Catalunya però la situació política i social d'Espanya el va empènyer a emigrar a Suècia l'any 1960.
Amb vint-i-tres anys va iniciar diversos estudis musicals amb el mestre Hans Leygraf, aleshores professor de piano a l'Escola de Música de Ràdio Suècia i a qui, set anys més tard va succeir al capdavant d'aquesta institució. Durant aquells anys, Ribera va a actuar a diferents auditoris de Noruega, Dinamarca, Finlàndia, França i Gran Bretanya i al mateix temps, dirigia una master class a un reduït nombre d'alumnes a la mateixa Escola de Música de Ràdio Suècia.

## Guardons

Fou nomenat Membre Honorari de la Reial Acadèmia de les Arts de Suècia. Ha actuat a tot Europa i també als Estats Units, Canadà, Argentina, Rússia, Ucraïna, Israel, Austràlia, Xina i Japó. Després de seixanta anys d'absència, Ribera va tornar a Sant Feliu de Guíxols l'estiu del 2013, inaugurant el Festival de la Porta Ferrada amb un repertori de compositors romàntics. L'any següent hi va tornar i en aquesta ocasió va interpretar, per primera vegada en el marc del Festival, la versió completa de la Sonata en do menor per a piano del compositor guixolenc Juli Garreta.
Josep Ribera resideix a Dinamarca des del 1986.

## Referències

* 1 2 3 4 Bussot Liñon, Gerard. El fet musical a Sant Feliu de Guíxols (1865-1965 i Apèndix). Sant Feliu de Guíxols: Setmanari Ancora, 1992, p. 89.
* ↑ «La Vanguardia Digital», 06-07-2013.
* ↑ «Josep Ribera interpreta a Garreta al FPF», 17-07-2014. Arxivat de l'original el 2014-10-06. [Consulta: 2 octubre 2014].
# Juan de los Ríos

Juan de los Ríos y Berriz Castañeda de Santa Cruz OP (c. 1612, Lima - † 1692, Santa Cruz de la Sierra) fou un frare dominic que ocupà alts càrrecs eclesiàstics i acadèmics al Virregnat del Perú. Fou rector de la Universitat de San Marcos, provincial dels dominics i bisbe de Santa Cruz de la Sierra.

## Biografia

Els seus pares foren el capità Juan de los Ríos Berriz, alcalde ordinari de Lima i fill del secretari Álvaro Ruiz de Navamuel, i Floriana Castañeda de San Cruz y Padilla, tots dos de Lima. Amb tretze anys va entrar a l'Orde de Predicadors. Estudià humanitats i teologia al convent del Rosari de LIma, on es graduà de presentat el 1644 i després fou mestre i regent d'estudis.
Assumí la càtedra de Prima en teologia moral, que el seu oncle Feliciano de Vega y Padilla havia fundat a la Universitat de San Marcos, per tal d'instruir els clergues en les obligacions del seu ministeri. Fins i tot, per elecció del claustre, exercí el rectorat el 1647. Durant aquesta època publicà Acción de gracias, prevención de penitencias y enmienda de culpas. Fiestas que celebró esta Ciudad de los Reyes... por haberla librado misericordiosamente Dios de tres repetidos temblores el 1648. Doctorat en teologia el 1650, preferí renunciar a la seva càtedra per retirar-se a la recol·lecció que el seu orde tenia a Magdalena, el 1652.
Nomenat provincial durant la seva gestió del 1677 al 1682 es preocupà per la total refacció del temple de Sant Domènec, a la construcció d'una nova biblioteca al convent del Rosari, a la restauració del col·legi que adoptà el nom de San Juan, i àdhuc estimulà l'elaboració de l'obra de Juan Meléndez sobre la crònica de la província de San Juan Bautista. Assumí el govern episcopal de Santa Cruz de la Sierra i morí en aquesta ciutat.
# Juan del Encina

Juan del Encina (Salamanca, 1468 - Lleó, 1529) va ser un poeta, músic i autor de teatre espanyol de l'època dels Reis Catòlics.
És conegut per a la seva canço Triste España de la qual els primers versos diuen:
| « | Triste España sin ventura todos te deben llorar Despoblada d'alegría, para nunca en ti tornar. | » |
Estudià a Salamanca i a Roma fou cantor dels papes Alexandre VI, Juli II i Lleó X. El 1519 fou ordenat sacerdot i peregrinà a Jerusalem. En la seva obra destaquen publicacions de caràcter poètic, dramàtic i musical. Les seves composicions musicals (cançons, romanços i, especialment, villancicos) contenen un especial dramatisme en el text i són una mostra de l'art polifònic castellà, de contrapunt simple i d'una gran expressivitat.
Morí a Lleó, on era prior i fou enterrat en la catedral d'aquesta ciutat; complint, però, el seu desig, les seves restes foren portades en 1534 a la Catedral de Salamanca, on fou sebollit.

## Referències

* 1 2 «Juan del Encina». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Knighton, Tess «Semblanzas de compositores españoles, Nueva serie: Juan del Encina (1468-1529/30)». Revista de la Fundación Juan March, 374, 2008, pàg. 2-7.

## Vegeu també

* Literatura espanyola del Renaixement
# Karen Ulane

Karen Frances Ulane (Chicago, Illinois, 10 de desembre de 1941 -22 de maig de 1989) era un aviador estatunidenc que va ser rebutjat per Eastern Airlines després d'experimentar una cirurgia de reassignament de sexe el 1980. El cas Ulane v. Eastern Airlines va esdevenir el precedent legal per canviar l'estatus sexual dels transsexuals a l'Acta de Drets Civils de 1964 als Estats Units d'Amèrica.
Ulane es va graduar a St. Ignatius College Prep. Posteriorment es va unir a l'Exèrcit dels Estats Units i va volar en missions de combat durant la Guerra del Vietnam, de 1964 a 1968, llavors esdevenia un pilot per a Eastern Airlines. Encara que va guanyar el cas contra la companyia, va ser acomiadat després d'una apel·lació.
Ulane va morir en el xoc d'un avió DC-3 que pilotava, a prop de DeKalb, Illinois.

## Referències

* ↑ Shipp, E.R. (December 28, 1983). Federal judge orders Eastern Airlines to rehire transsexual pilot. New York Times
* ↑ Staff report (April 16, 1985). Pilot loses sex change case appeal. Chicago Tribune
* ↑ Associated Press «Karen Ulane, 48, Pilot; Who Had Sex Change». The New York Times, 24-05-1989.
* ↑ Sjostrom, Joseph (August 24, 1991).

## Enllaços externs

* Ulane Arxivat 2016-06-11 a Wayback Machine. v. Línies aèries orientals Arxivat 2016-06-11 a Wayback Machine. via Transgender Llei i lloc de Política
* Karen F. Ulane Memorial Arxivat 2012-03-30 a Wayback Machine. via Associació d'Aeronau Experimental
# Khass Oda

Khass Oda (Cambra Privada) fou un dels quatre departaments en què estava organitzat l'enderan o servei interior del palau otomà (els altres tres eren el departament del Tresor o khazine, el Guarda-menjador privat o kilar-i khass, i la Gran i Petita Cambres o Büyük ve Küçük Odalar. Fou creat per Mehmet II el Conqueridor (1444-1446 i 1451-1481) i disposava de 32 patges (iç oghlan, també khass odallar). Selim I en va apujar el nombre fins a 40. El principal dels patges servia personalment al sultà al departament ma-beyn i per això aquests patges eren anomenats ma-beyndjis.

## Referències

* A. H. Lybyer, The government of the Ottoman Empire in the time of Suleiman the Magnificient, Cambridge, 1913.
* Bosworth, C.E. " K̲h̲āṣṣ Oda". Encyclopaedia of Islam, segona edició. Editada per: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Brill Online, 2012. 10 d'abril de 2012 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-2/khass-oda-SIM_4226>
# José Miguel Ortí Bordás

José Miguel Ortí Bordás (Tous, 3 de febrer de 1938) és un polític valencià.

## Trajectòria

Va estudiar Dret a la Universitat de Madrid. En 1958 era delegat del SEU en la Facultat de Dret de la Universitat de Madrid. En 1959 va ser nomenat cap del Departament d'informació i Premsa i director del Gabinet d'Estudis Sindicals del SEU. En 1962 era director del Gabinet d'Estudis Sindicals de la Prefectura Nacional del SEU. En 1963 va ser nomenat Inspector nacional d'Associacions del Movimiento i el 1964 cap nacional del SEU. Entre 1969 i 1971 va ser sotssecretari general del Movimiento Nacional i procurador en Corts. En els estadis finals del franquisme, Ortí Bordás va pertànyer a un dels corrents reformistes de la dictadura, la coneguda com els "blaus" (juntament amb personatges de rellevància durant la Transició com Rodolfo Martín Villa, Gabriel Cisneros, Marcelino Oreja Aguirre, Miguel Primo de Rivera y Urquijo o Fernando Ybarra).
Del 1974 al 1976 va ser designat president del Banc de Crèdit Industrial i el 1976-1977 Sotssecretari de Governació. A les eleccions generals espanyoles de 1977 fou elegit diputat a les Corts espanyoles per la província de Castelló per la Candidatura Independent de Centre, però poc després s'integrà a la UCD, i quan aquesta es va desintegrar, a AP. El 1986 fou designat senador per la Comunitat Autònoma per Coalició Popular i després pel PP fins al 1996, quan dimití i es retirà de la política. Del 1997 al 2003 fou president de l'Empresa Nacional d'Autopistes.

## Obres

* Con la misma esperanza
* Los cambios políticos en España

## Referències

* ↑ Fitxer històric del Congrés dels Diputats
* ↑ Javier Tusell, Feliciano Montero, José María Marín (eds.), Las derechas en la España Contemporánea, pg. 249,
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Tot i que a la majoria de fonts consultades afirmen que va ser diputat a Corts Valencianes escollit en 1983 i 1987, no figura en l'índex dels diputats al Web de les Corts Valencianes. Vegeu aquí

## Bibliografia

* Javier Paniagua Fuentes i y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.410. ISBN 9788495484802.
# José Miguel Prieto Castillo

José Miguel Prieto Castillo (Albacete, 22 de novembre de 1971) és un exfutbolista castellanomanxec, que ocupava posició de defensa.
Després de passar per les divisions inferiors de l'Albacete Balompié, Prieto va pertànyer gairebé tota la seua carrera a la disciplina del Sevilla FC, club en el qual va romandre 14 temporades, des de la 89/90 fins a la temporada 02/03, jugant 251 partits de Lliga amb els andalusos i marcant dos gols.
La trajectòria del defensa va ser irregular, tot combinant campanyes de titular indiscutible (40 partits la temporada 95/96) amb altres que tot just aplegava a la desena de partits (13 la temporada 93/94). Amb el Sevilla va viure dos ascensos i dos descensos entre Primera i Segona Divisió.
# Kotlin

Kotlin és un llenguatge de programació de propòsit general, multiplataforma i multiparadigma. La seva característica més destacada és comptar amb inferència de tipus. Està dissenyat per poder interoperar completament amb Java tant amb la biblioteca de classes de Java com amb la màquina virtual de Java (JVM). Gràcies a la inferència de tipus, la seva sintaxi es més concisa que la de Java.
A més a més de JVM, Kotlin també es pot compilar a JavaScript (per exemple per a aplicacions web amb react) o a codi nadiu per a iOS o Android.
El pes i el cost del desenvolupament recau en JetBrains, mentre que la marca Kotlin l'administra la Fundació Kotlin. El 7 de maig de 2019 Google va anunciar que Kotlin passava a ser el seu llenguatge principal per a aplicacions en Android. Des de llavors molts desenvolupadors s'han passat a Kotlin.

## Referències

* ↑ «Calling Java from Kotlin | Kotlin» (en anglès americà). [Consulta: 29 desembre 2023].
* ↑ «Get started with Kotlin/JVM | Kotlin» (en anglès americà). [Consulta: 29 desembre 2023].
* ↑ «Set up a Kotlin/JS project | Kotlin» (en anglès americà). [Consulta: 29 desembre 2023].
* ↑ «Get started with Kotlin/Native in IntelliJ IDEA | Kotlin» (en anglès americà). [Consulta: 29 desembre 2023].
* ↑ «Kotlin Multiplatform | Kotlin» (en anglès americà). [Consulta: 29 desembre 2023].
* ↑ «Enfoque de prioridad de Kotlin en Android». [Consulta: 29 desembre 2023].
* ↑ «Historias de desarrolladores de Kotlin | Desarrolladores de Android». [Consulta: 29 desembre 2023].
# Kotlútxino

Kotlútxino (en rus: Котлучино) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 20 habitants. Pertany al districte municipal de Iúriev-Polski.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Kramer

«Kramer» té aquests significats:
# Kramer (Dakota del Nord)

Kramer és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens de 2010 hi havia 29 habitants.
Segons el cens del 2000, Kramer tenia 44 habitants, 23 habitatges, i 12 famílies. La densitat de població era aleshores de 106,2 hab./km².

## Referències

* ↑ «Fact Sheet- Kramer». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Kramer». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
# Käthe Gold

Käthe Gold, nascuda Katharina Stephanie Gold (Viena, 11 de febrer de 1907 - Viena, 11 d'octubre de 1997), fou una actriu austríaca.

## Biografia

Nascuda a Viena (Imperi Austrohongarès), es va formar com a actriu a la seva ciutat natal, després d'això va residir a Berna, Breslau (Wroclaw) i Múnic.
L'any 1932 es va traslladar a Berlín, on va romandre fins a l'any 1944. Durant aquesta època va arribar els seus majors èxits com a actriu de teatre, interpretant obres com el Faust de Johann Wolfgang von Goethe (Gretchen), Hamlet de Shakespeare (Ofelia) o la Casa de Nines de Henrik Ibsen (Nora). El 1944 es va mudar a Zúric (Suïssa) i l'any 1947 va tornar a Viena per va actuar en el Burgtheater de la capital austríaca.
La dedicació de Gold al teatre va fer que no aparegués en moltes pel·lícules de cinema. D'entre les poques en les quals va participar, les més notables van ser Amphytrion (1935), Das Fräulein von Barnhelm (1940) i, després de la guerra, Rose Bernd (1956) i Karl May (1976, pel·lícula biogràfica sobre l'escriptor).
En televisió va donar la rèplica a Heinz Rühmann en la versió alemanya de la Mort d'un viatjant de Arthur Miller (1968). També va aparèixer com estrella convidada en dos episodis de la coneguda sèrie alemanya Der Kommissar.
Entre els diversos guardons que obtingué cal citar el Hans-Reinhart-Ring (1960) i la Kainz-Medaille (1965).
Käthe Gold va morir en la seva Viena natal.

## Enllaços externs

* Fotografies
# Kärlekens XYZ

Kärlekens XYZ ("L'XYZ de l'amor") és una pel·lícula educativa sexual sueca de 1971 dirigida per Torgny Wickman. És una seqüela de les dues pel·lícules Ur kärlekens språk (1969) i Mera ur kärlekens språk (1970). El 1973 les tres pel·lícules es van editar juntes en una nova pel·lícula, Det bästa ur Kärlekens språk-filmerna ("El millor de les pel·lícules Language of Love").

## Repartiment

* Maj-Briht Bergström-Walan
* Leif Silbersky
* Inge Hegeler
* Sten Hegeler
* Joachim Israel
* Ola Ullsten
* Birgitta Linnér
* Rune Pär Olofsson
* Lars Engström
* Göran Bergstrand
* Tommy Hedlund
* Arne Mellgren
* Göran Hallberg
* Rune Hallberg
* Kim Anderzon
* Seth Nilsson
* Bent Rohweder
* Sven Olof Erikson
* Axel Segerström

## Referències

* ↑ «Mera ur Kärlekens språk (1970)» (en swedish). Swedish Film Database. [Consulta: 29 febrer 2012].
* ↑ «Kärlekens XYZ (1971)» (en swedish). Swedish Film Database. [Consulta: 29 febrer 2012].
* ↑ «Det bästa ur Kärlekens språk-filmerna (1973)» (en swedish). Swedish Film Database. [Consulta: 29 febrer 2012].

## Enllaços externs

* Kärlekens XYZ al Svensk Filmdatabas
# Juan Adelarpe Alonso

Juan Adelarpe Alonso Aristiaguirre (Hondarribia, 13 de desembre de 1928 - 8 de setembre de 1994) va ser un porter basc que va desenvolupar la major part de la seva carrera al Reial Madrid CF. Només va aconseguir jugar dos cops amb la selecció espanyola, ja que tenia per davant a Ignacio Eizaguirre i Antoni Ramallets.

## Palmarès

| Títol | Equip | País | Any |
| Petita Copa del Món | Reial Madrid | Espanya | 1952 |
| Lliga espanyola | Reial Madrid | Espanya | 1954 |
| Lliga espanyola | Reial Madrid | Espanya | 1955 |
| Copa Llatina | Reial Madrid | Espanya | 1955 |
| Copa Llatina | Reial Madrid | Espanya | 1956 |
| Copa d'Europa | Reial Madrid | Espanya | 1956 |
| Petita Copa del Món | Reial Madrid | Espanya | 1956 |
| Lliga espanyola | Reial Madrid | Espanya | 1957 |
| Copa d'Europa | Reial Madrid | Espanya | 1957 |
| Lliga espanyola | Reial Madrid | Espanya | 1958 |
| Copa d'Europa | Reial Madrid | Espanya | 1958 |
| Copa d'Europa | Reial Madrid | Espanya | 1959 |

## Enllaços externs

* «Juanito Alonso, sobrio e intuitivo» (en castellà). Jugadors de Llegenda. Web oficial del Real Madrid CF. [Consulta: 9 març 2011].
* «Estadístiques de Juanito Alonso» (en castellà). sportec.es. Arxivat de l'original el 2007-03-08. [Consulta: 16 març 2021].
# Juan Bautista Oreja

Juan Bautista Oreja (Errazkin, Navarra, mort el 1985), més conegut com a Oreja III, fou un jugador professional de pilota basca a mà, en la posició de davanter.
Va debutar el 1969, després de guanyar com a pilotari aficionat dos campionats d'Espanya juvenils, el 1967 i el 1968.

## Palmarés

* Subcampió per parelles: 1984 i 1985.
# Julio de la Rosa

Julio de la Rosa (Jerez de la Frontera (Cadis), 18 d'agost de 1972) és un músic, cantant i compositor espanyol de pop rock. Va estudiar Comunicació Audiovisual a la Universitat de Sevilla. En l'actualitat resideix a Madrid.
Es va donar a conèixer com a cantant i guitarrista del grup El Hombre Burbuja, actiu entre 1995 i 2002. Posteriorment ha desenvolupat una carrera en solitari, amb el seu nom, Juliol de la Rosa, o simplement De la Rosa. També ha participat en el projecte Fantasma #3 juntament amb Sergio Vinadé, de Tachenko, i Pau Roca, de La Habitación Roja.
Ha compost bandes sonores per a diverses pel·lículas espanyoles: 7 vírgenes i After, d'Alberto Rodríguez, Una palabra tuya, d'Ángeles González-Sinde, per a la qual va adaptar el cèlebre tema Corazón contento, El hombre de las mil caras i Tenemos que hablar, ambdues del 2016, i Modelo 77.
Com a escriptor ha publicat dues obres de narrativa: Tanto rojo bajo los párpados i Diez años foca en un circo; a més del llibre de poesia Vacaciones juntament amb la poetessa Adriana Schlittler Kausch, de la Editorial Ultramarina

## Discografia
### Amb El Hombre Burbuja

* El Hombre Burbuja
* Nadando a crol (2000)
* La paz está en las matemáticas
* Tú ves ovnis (recopilatori)

### En solitari

* M.O.S. (2004)
* Las leyes del equilibrio (2006)
* El espectador (2008)
* La Herida Universal (2010)
* Pequeños Trastornos sin Importancia (2013)
* Hoy se celebra todo (2017)

### amb Fantasma #3

* Los amores ridículos (2006)

## Guardons
### Premis Goya

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 2016 | Millor música original | El hombre de las mil caras | Nominat |
| 2014 | Millor música original | La isla mínima | Guanyador |

### Premis Platino

| Año | Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat | Ref. |
| 2015 | Millor música original | La isla mínima | Nominat | |
* Trofeu ALCINE 2012 a la millor música original per "Bendito simulacro".

## Referències

* ↑ «Datos biográficos de Julio de la Rosa en la web de Enrique Bunbury.». Arxivat de l'original el 22 d'abril de 2009. [Consulta: 2 gener 2009].
* ↑ Entrevista con El Hombre Burbuja en la revista Mondosonoro en que explican el surgimiento del grupo.
* ↑ MySpace de Fantasma #3
* ↑ Ficha técnica de la película
* ↑ Noticia sobre la película en Diario de Sevilla
* ↑ Ficha de la película
* ↑ «Así creó Julio de la Rosa la BSO de 'El hombre de las mil caras' – jenesaispop.com» (en castellà). [Consulta: 20 octubre 2017].
* ↑ Crítica del disco en la revista Mondosonoro
* ↑ Crítica del disco en la revista Mondosonoro
* ↑ Crítica del disco en la revista Mondosonoro
* ↑ «Julio de la Rosa anuncia nuevo disco: Hoy se celebra todo - El Enano Rabioso Magazine» (en castellà). , 29-09-2017 [Consulta: 20 octubre 2017].
* ↑ Crítica del disco en la revista Mondosonoro
* ↑ EC, Redacción «Premios Platino: estos son los nominados de la edición 2015» (en castellà-pe). , 27-05-2015 [Consulta: 25 gener 2018].

## Enllaços externs

* Blog de Julio de la Rosa en ClubCultura.com, portal cultural de la FNAC
* Biografia i ressenyes de Julio de la Rosa a lafonoteca
* Biografia i ressenyes d'El Hombre Burbuja en lafonoteca