OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estroncioruizita

L'estroncioruizita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la ruizita. Rep el nom per tractar-se de l'anàleg amb estronci de la ruizita.

## Característiques

L'estroncioruizita és un sorosilicat de fórmula química Sr₂Mn3+ 2Si₄O$_{11}$(OH)₄·2H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2017. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Químicament és l'anàleg amb estronci de la ruizita.
Els exemplars que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservats a les col·leccions del Museu Mineral de la Universitat d'Arizona, a Tucson (Estats Units), amb el número de catàleg 21486; i al projecte rruff, amb el número r160085.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina N'Chwaning III, a la localitat sud-africana de Kuruman, situada al camp de manganès del Kalahari, a la regió del Cap Septentrional. Es tracta de l'únic indret on ha estat descrita aquesta espècie mineral a tot el planeta.

## Referències

* ↑ «Strontioruizite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 agost 2018].

## Enllaços externs

* Imatge a mindat.org (anglès)
# Iol·les

Iol·les és el nom dels següents personatges:
* Iol·les de Macedònia, noble macedoni i acusat d'enverinar a Alexandre el Gran
* Iol·les de Bitínia, metge de la Grècia hel·lenística
# Fernando Cornejo

Fernando Andrés Cornejo Jiménez (28 de gener de 1969 - 24 de gener de 2009) fou un futbolista xilè.

## Selecció de Xile

Va formar part de l'equip xilè a la Copa del Món de 1998.

## Referències

* ↑ Cornejo dies from cancer Arxivat 2015-03-30 a Wayback Machine. a FIFA.com Arxivat
* ↑ 2000 MATCHES INTERCONTINENTAL (January - March)
* ↑ 1997 MATCHES INTERCONTINENTAL
* ↑ 1996 MATCHES SOUTH AMERICA
* ↑ Fernando Cornejo a National-Football-Teams.com (anglès)
# Premi Nacional de Circ

El Premi Nacional de Circ formà part dels Premis Nacionals de Cultura i fou concedit anualment per la Generalitat de Catalunya, reconeixent la trajectòria professional de cada guardonat en la seva categoria i amb una dotació de 18.000 euros.
El premi és designat per un jurat encapçalat pel Conseller de Cultura i fou atorgat en una cerimònia realitzada entre els mesos de setembre i octubre presidida pel President de la Generalitat, conjuntament amb la resta de Premis Nacionals de Cultura. A principis d'abril de 2013 es va fer públic que el Govern de la Generalitat de Catalunya reduïa els premis Nacionals de Cultura de 16 a 10 guardonats, i n'abolia les categories, creant un sol guardó de Premi Nacional de Cultura, amb la intenció de "tallar el creixement il·limitat de categories".

## Guanyadors

Des del 2005 el Premi Nacional de Circ s'ha atorgat a:
* 2005 - Circ Cric (Tortell Poltrona i Montserrat Trías)
* 2006 - Rodó, una producció del Circ d'Hivern de l'Ateneu Popular de Nou Barris
* 2007 - Bet Miralta i Jordi Aspa
* 2008 - Paulina Andreu
* 2009 - Associació de Professionals de Circ de Catalunya
* 2010 - Baró d'Evel Circ
* 2011 - Los Excéntricos
* 2012 - Fira de Circ al carrer de la Bisbal d'Empordà

## Referències

* ↑ Closas, Núria «Es redueixen els Premis Nacionals de Cultura». Diari Ara, 03-04-2013, p.31. ISSN: 2014-010X [Consulta: abril 2013].
* ↑ «Llista de Premis Nacionals de Cultura, per disciplines». Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya.
* ↑ «"Cavall Fort", Jordi Font, Joan Fontcuberta i Los Excéntricos, premis nacionals». 324.cat, 21-02-2011.
* ↑ (català) Premis Nacionals de Cultura 2012 Arxivat 2013-10-31 a Wayback Machine.
# Miquel Fullana i Rabassa

Miquel Fullana i Rabassa (Campos,segle XVII-Llucmajor, 1745), jurista i destacat austriacista mallorquí en la Guerra de Successió.
Era fill del notari Bartomeu Fullana i germà del jesuïta Antoni Fullana. El 1692 es va integrar com col·legiat de la Universitat Literària i el 1700 passà a ocupar la càtedra de Prima de cànons. El 1700 va ser advocat anual de la universitat i regne. El 1703 fou nomenat oïdor de l'Audiència. El 1705 fou designat conseller del rei Carles III. El 1711 intervingué en la detenció i empresonament de Joan Sureda i Villalonga, cap dels conspiradors botiflers. El 1713 passà a ocupar el càrrec d'advocat fiscal interí. Després de la derrota austriacista, el 1725 es va ordenar sacerdot i va ser rector de Puigpunyent i més tard de Llucmajor, on morí.
Va escriure diverses obres jurídiques, entre elles destaca un tractat de dret civil i diversos estudis de dret canònic que no s'han conservat.

## Referències

* ↑ PLANAS ROSSELLÓ, Antonio. Los juristas mallorquines del siglo XVII.
# Mwinoghe

Mwinoghe és una dansa festiva practicada al nord de Malawi pels grups ètnics sukwa, ndali i bandya. L'acompanyen tres tambors i una flauta i no inclou cants. L'any 2018, la UNESCO la va incloure en la llista representativa del patrimoni cultural immaterial de la humanitat sota el títol "El mwinoghe, dansa alegre".

## Origen i pràctica

El mwinoghe és recent, segons la descripció oficial de la UNESCO. S'inspira en l'indigala, una dansa cerimonial de Karonga. En chisukwa, dialecte local, mwinoghe significa "anem a divertir-nos". Aquesta dansa expressa alegria. Dues fileres de persones, homes i dones, ballen amb passos complexos i ondulacions corporals. La música, instrumental, consta de tres tambors i un tub. Aquest entreteniment es practica amb motiu de les festes, especialment nacionals i de celebració de la independència, i les trobades intercomunitàries.

## Reconeixement

El 13è Comitè Intergovernamental per a la Salvaguarda del Patrimoni Immaterial es va celebrar a finals de 2018 a Maurici. Mwinoghe es va incloure, en aquesta ocasió, a la llista representativa del patrimoni cultural immaterial de la humanitat. Segons la descripció oficial de la UNESCO, aquesta dansa permet reunir persones de tots els àmbits socials. Se celebren les cultures de diferents ètnies. La manera de transmissió pot ser informal (intergeneracional) o més formal (acadèmica). Algunes comunitats formen grups de dansa.

## Referències

* ↑ «Mwinoghe, danza de júbilo» (en castellà). Unesco, 2018. [Consulta: 25 maig 2024].
* ↑ Fund, African World Heritage; Harare, UNESCO Office in. From Angola to Zimbabwe: Remarkable Heritage of Southern Africa (en anglès). UNESCO Publishing, 2022-11-15. ISBN 978-92-3-100561-9.
* 1 2 «Le mwinoghe, danse joyeuse» (en francès). ich.unesco.org. [Consulta: 26 maig 2022].
* ↑ Chimombo, Steve Bernard Miles; Chimombo, Moira. The Culture of Democracy: Language, Literature, the Arts & Politics in Malawi, 1992-1994 (en anglès). WASI Publications, 1996, p. 128. ISBN 978-99908-48-00-7.
* ↑ «Communiqué | 13e comité intergouvernemental pour la sauvegarde du patrimoine immatériel de l’UNESCO». ethnologiequebec.org. [Consulta: 26 maig 2022].
# Estació de Bulaternera

Línia de Perpinyà a Vilafranca de Conflent :
Bulaternera (en francès i oficialment Gare de Bouleternère) és una antiga estació de ferrocarril de la línia Perpinyà - Vilafranca de Conflent - La Tor de Querol, situada a la comuna del mateix nom, a la comarca del Rosselló (Catalunya Nord).
És al nord-est del nucli urbà, a l'esquerra del Bulès i al sud-oest de la partida del Camí de l'Ermita.
Va ser inaugurada el 15 de març del 1870, quan la Companyia de ferrocarril de Perpinyà a Prada obrí el tram Illa-Bulaternera. El 3 de gener del 1877 la mateixa companyia inaugurava el tram Bulaternera-Prada de Conflent. L'estació havia estat punt d'embarcament ferroviari per als granits de Rodès fins que aquesta població tingué una estació pròpia el 1923.
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| : Transport express régional |||||
| Perpinyà | Illa | | Domanova-Rodès | Vilafranca de Conflent |

## Referències

* ↑ «L'estació de Bulaternera en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-08-12. [Consulta: 8 juliol 2016].
* ↑ XLIIe Congrès (en francès). Perpinyà: Fédération historique du Languedoc méditerranéen et du Roussillon, 1969, p. 87.
* ↑ «Pays d'art et d'histoire Vallée de la Tet. Laissez-vous conter la Vallée de la Tet». Arxivat de l'original el 2008-11-13. [Consulta: 14 setembre 2010].
# Family Circle Cup 2010

El torneig de Charleston 2010, també conegut com a Family Circle Cup 2010, és un esdeveniment de tennis femení sobre terra batuda que pertany als Premier tournaments de la WTA. La 38a edició del torneig i es va celebrar entre el 10 i el 18 d'abril de 2010 al Family Circle Tennis Center de Charleston, Carolina del Sud, Estats Units.

## Quadre individual femení

| 3a ronda | 3a ronda | 3a ronda | 3a ronda | 3a ronda | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | C. Wozniacki | 6 | 7 | |
| 16 | P. Schnyder | 2 | 5 | | 1 | C. Wozniacki | 6 | 6 | |
| 12 | A. Wozniak | 2 | 4 | | 6 | N. Petrova | 3 | 4 | |
| 6 | N. Petrova | 6 | 6 | | | | | | | 1 | C. Wozniacki | 2 | r |
| Q | C. McHale | 4 | 0 | | | | | | | 7 | V. Zvonariova | 5 | |
| 13 | M. Oudin | 6 | 6 | | 13 | M. Oudin | 5 | 2 | | | | | |
| 9 | A. Bondarenko | 2 | 1 | | 7 | V. Zvonariova | 7 | 6 | | | | | |
| 7 | V. Zvonariova | 6 | 6 | | | | | | | | | | | 7 | V. Zvonariova | 0 | 3 |
| | P. Shuai | 7 | 2 | 6 | | | | | | | | | | 4 | S. Stosur | 6 | 6 |
| 10 | I. Vesninà | 5 | 6 | 2 | | P. Shuai | 4 | 1 | | | | | |
| 14 | V. Duixévina | 1 | 6 | 1 | 4 | S. Stosur | 6 | 6 | | | | | |
| 4 | S. Stosur | 6 | 3 | 6 | | | | | | 4 | S. Stosur | 6 | 7 |
| 8 | D. Hantuchová | 6⁶ | 7 | 6 | | | | | | 8 | D. Hantuchová | 3 | 6² |
| | A. Kerber | 7 | 5 | 3 | 8 | D. Hantuchová | 1 | 6 | 6 | | | | |
| | E. Rodina | 3 | 1 | | 2 | J. Janković | 6 | 3 | 3 |
| 2 | J. Janković | 6 | 6 | | | | | | |

## Quadre doble femení

| Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Quarts de final | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Semifinals | Final | Final | Final | Final |
| 1 | Liezel Huber Nàdia Petrova | 7 | 6 | |
| ALT | Melinda Czink Sharon Fichman | 5 | 1 | | 1 | Liezel Huber Nàdia Petrova | 6 | 6 |
| 4 | Peng Shuai Ielena Vesninà | | | | | Iekaterina Makàrova Marie-Ève Pelletier | 2 | 2 |
| | Iekaterina Makàrova Marie-Ève Pelletier | w/o | | | | | | | 1 | Liezel Huber Nàdia Petrova | 6 | 6 |
| | Natalie Grandin Abigail Spears | 6 | 4 | [10] | | | | | | Vania King Michaëlla Krajicek | 3 | 4 |
| 3 | Bethanie Mattek-Sands Zi Yan | 3 | 6 | [5] | | Natalie Grandin Abigail Spears | 4 | 6$^4$ |
| | Vania King Michaëlla Krajicek | 6 | 6 | | | Vania King Michaëlla Krajicek | 6 | 7 |
| 2 | Lisa Raymond Rennae Stubbs | 4 | 1 | | | | | |

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2010-09-22 a Wayback Machine.
* Quadre individual femení Arxivat 2010-06-01 a Wayback Machine. PDF
* Quadre doble femení Arxivat 2010-04-14 a Wayback Machine. PDF
Charleston :
1973
1974
1975
1976
1977
1978
1979
1980
1981
1982
1983
1984
1985
1986
1987
1988
1989
1990
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2021
2022
2023
2024 :
Sony Ericsson WTA Tour 2010
< 2009
2011 > :
WTA Tour Championships, Doha  · WTA Tournament of Champions, Bali :
# Bland

Bland és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 565 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bland tenia 565 habitants, 247 habitatges, i 142 famílies. La densitat de població era de 340,9 habitants per km².
Dels 247 habitatges en un 29,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,9% hi vivien parelles casades, en un 10,9% dones solteres, i en un 42,5% no eren unitats familiars. En el 37,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 21,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,26 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,1% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 28,7% entre 25 i 44, un 22,3% de 45 a 60 i un 17% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.667 $ i la renda mediana per família de 34.659 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.286 $ mentre que les dones 18.977 $. La renda per capita de la població era de 13.102 $. Entorn del 5,3% de les famílies i l'11,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
Viccionari
# Casa de Misericòrdia

Casa de Misericòrdia o simplement La Misericòrdia és un antic edifici del centre de Palma que fou fundat pels jesuïtes el 1565.
Actualment és propietat del Consell Insular de Mallorca. Antigament, hi tenien la seu el Conservatori Superior de Música i Dansa de les Illes Balears i l'Arxiu del Consell de Mallorca. Actualment s'usa com a seu del departament de cultura del Consell, com a equipament cultural i com a biblioteca, ja que és la seu de la Biblioteca de Cultura Artesana i de la Biblioteca Lluís Alemany.

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 3. Palma: Promomallorca, p. 191. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ «Biblioteca Lluís Alemany». Consell de Mallorca. [Consulta: 20 desembre 2011].
# Laphroaig

Laphroaig (pronunciat ləˈfrɔɪɡ) és el nom d'una destil·leria de whisky escocès situada a la ciutat de Port Ellen, a l'illa d'Islay, situada a la costa oest d'Escòcia. El nom ve del gaèlic Lag a'mhor aig que significa «la cova de la bahia».
La destil·leria, fundada el 1815, és propietat de l'empresa Beam Global Spirits & Wine des del juliol de 2005, compta amb 20 empleats i produeix 2.200.000 litres d'alcohol pur per any.
El whisky que s'hi produeix pot ser consumit pur o entrar en la composició d'alguns blends com Islay Mist i Long John.

## Notes de degustació

Entre tots els single malts que es troben en la gran distribució, Laphroaig és, sense dubte, el whisky que té una aroma més intensa de fumat, de turba i d'algues. Aquest gust tan pronunciat encara ho és més si s'hi afegeix una mica d'aigua. Aquesta personalitat tan marcada, exclusiva de l'illa d'Islay, es retroba també en el format corrent (10 anys i 40º) i també en el de fusta vella (10 any i 55,7º), per bé que hi ha diferències en l'equilibri i l'harmonia general. Els adjectius com medicinal o fenol es fan servir en les descripcions organolèptiques.
En els 15 anys d'envelliment, el conjunt aromàtic és més profund, el cos més dolç, però la tipicitat de la destil·leria hi és dominant.

## Producció

* 10 anys (40°)
* 10 anys Cask Strength (55,7°)
* Quarter Cask (48°)
* 15 anys (43°)
* 30 anys (43°)
* 40 anys (43°)

## Enllaços externs

* Web oficial de les destil·leries Laphroaig Arxivat 2007-07-04 a Wayback Machine.
* Quarter Cask microsite Arxivat 2006-04-10 a Wayback Machine.
* Guia de pronunciació del whisky
* Collecteur Arxivat 2017-06-06 a Wayback Machine. Mostra de més de 100 ampolles diferents de Laphroaig
# Miquel Garro i Gomila

Miquel Garro i Gomila (Palma, 20 de setembre de 1975), conegut esportivament com a Miki Garro, és un exfutbolista mallorquí, que ocupava la posició de porter.

## Trajectòria

Sorgeix del planter del RCD Mallorca. Va debutar al filial la temporada 1995/96, i hi jugà tres temporades seguides; la temporada 1998/99 jugà cedit al Binèfar, i en la 1999/2000 tornà al Mallorca B. A la temporada 2000/01 debutà al primer equip, i la temporada següent jugà ja amb fitxa del primer equip. Durant quatre anys va ser el porter suplent de l'equip, jugant un total de 22 partits, tots a primera divisió, i guanyant la Copa del Rei el 2003. La seva darrera temporada fou la 2003/04.
La temporada 2004/05 recalà al Ciudad de Murcia, que jugava a Segona Divisió. Jugà 16 partits, i a final de temporada es retirà.
Actualment forma part del cos tècnic com a entrenador de porters del RCD Mallorca.

## Referències

* ↑ «Champions de casa». Mundo Deportivo, 31-05-2001, p. 21.
* 1 2 3 «Miki deixa el futbol». Diari de Balears, 06-09-2005.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Mwai Kibaki

"Emilio Stanley" Mwai Kibaki (Gatuyaini, 15 de novembre de 1931 - Nairobi, 21 d'abril de 2022), economista i polític, fou el tercer president de Kenya. Polític de llarga experiència, va ser diputat des de la independència del seu país, i ministre als governs dels dos primers presidents de Kenya, Jomo Kenyatta i Daniel arap Moi. Després de l'establiment d'un sistema multipartidista a Kenya l'any 1991, Kibaki va abandonar el partit governant, KANU, per formar un nou partit, el Partit Democràtic, que va liderar des de llavors. L'any 2002, va guanyar les terceres eleccions presidencials democràtiques, succeint a Daniel arap Moi com a tercer president de Kenya.
El 13 d'abril de 2013 va cedir la presidència del seu país a Uhuru Kenyatta degut al desgast que havia patit. Així, va posar fi a la seva vida de 50 anys de servei públic.

## Referències

* ↑ Speech de Kibaki a Star.co.ke Arxivat 2013-06-15 at Archive.is(anglès)
* ↑ For Kibaki, the curtain falls on 50 years of public service. Daily Nation. Arxivat 2016-05-01 a Wayback Machine.(anglès)
# Estripagecs

L'estripagecs és un barrot metàl·lic, amb punxes irregulars cap als laterals, que es col·locava a les finestres de les bordes i cases de la zona del Pirineu i Andorra. El nom ve del fet que tenien com a objectiu estripar els gecs (jaquetes) dels lladres que intentaven passar entre els barrots.
També rep els noms següents: esqueixacalces, esquinça-robes, esquinxa-roba, menja-robes, espiga de ferro o llangardaix..
En homenatge a aquest element típic de l'arquitectura vernacular tradicional d'Andorra, la parròquia d'Ordino va instal·lar escultures gegants que representen aquests estripagecs al parc natural de la vall de Sorteny, així com als cims emblemàtics de la parròquia (pic del Casamanya, pic de Cataperdís, pic de l'Estanyó, pic de la Font Blanca), pic de la Serrera i pic de Tristaina).

## Referències

* 1 2 Periodic d'Andorra «Ordino homenatja els estripagecs amb una escultura al Parc de Sorteny». article, 15-08-2015.
* ↑ «El circuit Estripagecs esdevé un nou repte aquest estiu». Ordino.ad [Consulta: 20 febrer 2024].
Viccionari
# Faus de Borgonnuòu

Faus Masuras (en francès Faux-Mazuras) és una localitat i comuna de França, a la regió de la Nova Aquitània, departament de la Cruesa.
La seva població al cens de 1999 era de 160 habitants. Està integrada a la Communauté de communes de Bourganeuf-Royère-de-Vassivière.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 216 | 182 | 179 | 169 | 160 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jacques Mazière | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana Arxivat 2013-10-05 a Wayback Machine. a lemosin.net.
# Blanda (Lucània)

Blanda (grec antic: Βλάνδα) va ser una ciutat de Lucània esmentada per Claudi Ptolemeu, que la situa a l'interior d'aquesta província. En canvi Plini el Vell i Pomponi Mela, diuen que era a la costa del mar Tirrè o molt a prop. Titus Livi esmenta Blanda entre les ciutats de Lucània que es van revoltar a favor dels cartaginesos però que van ser reconquerides per Quint Fabi Màxim l'any 214 aC. La Taula de Peutinger també la situa a la via que anava prop de la costa
Podria ser l'actual Maratea en un turó a un parell de kilòmetres del Golf de Policastro (antigament anomenat golf de Laüs) vora la ciutat coneguda com Buxentum.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Blanda». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 20 maig 2023].
Viccionari
# Korsàkovka

Korsàkovka (en rus: Корсаковка) és un poble de l'óblast de Sakhalín, a l'Extrem Orient de Rússia, que el 2013 tenia 7 habitants. Pertany al districte d'Aleksàndrovsk-Sakhalinski.

## Referències

* ↑ «Закон Сахалинской области от 21 июля 2004 г. № 524 «О границах и статусе муниципальных образований в Сахалинской области»». Arxivat de l'original el 2013-07-19. [Consulta: 21 novembre 2019].
# Microcarbo

Microcarbo és un gènere d'ocells de la família dels falacrocoràcids (Phalacrocoracidae). Aquest gènere s'ha reconegut recentment per ha donar cabuda als més petits entre els corbs marins, fins ara inclosos al gènere Phalacrocorax.

## Llistat d'espècies

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.4, 2010) aquest gènere conté 5 espècies:
* Microcarbo melanoleucos - Corb marí beccurt.
* Microcarbo africanus – Corb marí africà.
* Microcarbo coronatus – Corb marí coronat.
* Microcarbo niger - Corb marí de Vieillot.
* Microcarbo pygmeus – Corb marí pigmeu.
Totes cinc espècies són incloses al gènere Phalacrocorax a moltes classificacions.

## Referències

* ↑ El gènere Phalacrocorax a TAXONOMICON, incloent les espècies del gènere Microcarbo Rev. 7-07-2010
* Siegel-Causey, D. 1988. Phylogeny of the Phalacrocoracidae. Condor 90: 885-905. PDF Arxivat 2011-06-06 a Wayback Machine. Rev. 7-07-2010
# Alexandre Marcet Reverté

Alexandre Marcet Reverté (Barcelona, 29 de desembre de 1919 - Ídem, 30 de desembre de 2003) va ser un excursionista i dirigent esportiu. Es va iniciar en els esports de muntanya a catorze anys, i als quinze va ingressar com a soci al Club Excursionista de Gràcia, el qual presidí (1961-65), i el 1941 participà en la fundació del Grup Especial d'Escalada (GEDE). Escalà diversos pics del massís de Montserrat, Sant Llorenç del Munt, els Pirineus, els Alps i els Apenins (1941-42). Creà la Secció de Muntanya de la Federació Catalana d'Esquí (1946). Presidí la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya (1977-1979). Fou director tècnic de la revista Vèrtex, i publicà Homes de gesta (1972), Catalans als 8.000... (1986) i Grans personatges de la muntanya (1989). Va ser president dels Cantaires Muntanyencs del Club Excursionista de Gràcia en els anys setanta. Rebé la medalla Forjadors de la Història Esportiva de Catalunya el 1993.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Esport Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2012. ISBN 978-84-412-2106-.
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
* ↑ Forjadors de la història esportiva de Catalunya. 3a ed.. Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1993.
* ↑ Gallén Utset, Carles. UFEC1933-2008 75 anys d'esport a Catalunya, 1993. ISBN 84-393-2620-3.