OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Manchester (Nova York)

Manchester és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 1.475 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Manchester tenia 1.475 habitants, 648 habitatges, i 395 famílies. La densitat de població era de 486,8 habitants/km².
Dels 648 habitatges en un 23,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,7% hi vivien parelles casades, en un 0% dones solteres, i en un 38,9% no eren unitats familiars. En el 31,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,28 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,84.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,9% tenia menys de 18 anys, un 6,1% entre 18 i 24, un 25,2% entre 25 i 44, un 23,1% de 45 a 60 i un 23,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.146 $ i la renda mediana per família de 44.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.792 $ mentre que les dones 25.156 $. La renda per capita de la població era de 17.956 $. Entorn del 3% de les famílies i el 7,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Manchester». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Manchester». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Paul Erman

Paul Erman (29 de febrer de 1765 - 11 d'octubre de 1851) fou un físic alemany.
Fou fill de l'historiador Jean Pierre Erman, autor d'Histoire des refugiés. Treballà com a professor de ciència al Col·legi Francès de Berlín i a l'acadèmia militar. Després de la fundació de la Universitat de Berlín el 1810, hi acceptà un càrrec com a professor de física. Els seus treballs se centraren sobretot en electricitat i magnetisme, tot i que també realitzà algunes contribucions a l'òptica i a la fisiologia.
El seu fill, Georg Adolf Erman, també fou físic, i el seu net, Johann Peter Adolf Erman, fou egiptòleg.

## Referències

* ↑ Chisholm, Hugh. «Erman, Paul». A: Encyclopædia Britannica (en anglès). 11a ed.. Cambridge University Press, 1911, p. 749.
# Eleccions municipals de 2019 a Castellvell del Camp

Les eleccions municipals de 2019 a Castellvell del Camp van ser unes eleccions locals que es van celebrar el diumenge 26 de maig de 2019 a Castellvell del Camp, al Baix Camp, com a part de les eleccions municipals espanyoles. Es van triar els 11 regidors de l'Ajuntament de Castellvell del Camp.

## Sistema electoral

Les eleccions als ajuntaments de l'Estat espanyol estan fixades per celebrar-se el quart diumenge de maig cada quatre anys. El sistema electoral fa servir la regla D'Hondt amb representació proporcional, llistes tancades i una barrera electoral del 5% dels vots vàlids, que inclou els vots en blanc. La votació per a l'assemblea local es basa en el sufragi universal.
En les eleccions municipals, la circumscripció electoral és en l'àmbit municipal i el nombre d'escons (o sigui, regidors) a triar del municipi es determina en funció del nombre d'habitants censats en aquest municipi. En el cas de Castellvell del Camp, en tenir 2.215 persones censades, l'hi correspon 11 regidors.

## Candidatures

El 30 d'abril del mateix any, la Junta Electoral de Zona de Reus va proclamar les sis candidatures del municipi de Castellvell del Camp en el Butlletí Oficial de la Província de Tarragona.
* Junts per Castellvell (JUNTS)
* Esquerra Republicana de Catalunya-Acord Municipal (ERC-AM)
* Ara Castellvell (A)
* Partit dels Socialistes de Catalunya-Candidatura de Progrés (PSC-CP)
* Partit Popular (PP)
* Transparencia Solidaria (TS)

## Jornada electoral
### Constitució de les meses

En aquell moment, Castellvell del Camp tenia una població de 2.868 habitants, dels quals 2.215 persones van ser cridades a votar a una de les urnes de les 3 meses que es van constituir al municipi.

### Participació

La participació en aquestes eleccions va ser de 71,8%, el qual cosa implica que un total de 1.591 ciutadans del municipi van decidir exercir el seu dret a vot. Comparant aquesta participació amb la mitjana catalana, Castellvell del Camp ha registrat una xifra més alta, situant-se en 7,0 punts percentuals per sobre.
A continuació, es presenta una taula amb els percentatges de participació registrats a diferents hores del dia de les eleccions:
| Hores | Castellvell del Camp |
| Participació (14h) | 41,5% ( 9,3%) |
| Participació (18h) | 55,6% ( 10,8%) |
| Participació (20h) | 71,8% ( 10,9%) |

## Referències

* 1 2 «Llei orgànica 5/1985, de 19 de juny, del règim electoral general». Portal Jurídic de Catalunya. [Consulta: 31 maig 2023].
* ↑ «Infoelectoral | Resultados electorales» (en castellà). Ministerio de Interior | Gobierno de España. [Consulta: 31 maig 2023].
* ↑ «Eleccions municipals 2019 | Eleccions». Diputació de Barcelona, 21-09-2019. [Consulta: 31 maig 2023].
* 1 2 «Resultats electorals». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2022-10-10. [Consulta: 4 juny 2023].
# Johnny Anderson

John Anderson (8 de desembre de 1929 - 22 d'agost de 2001) fou un futbolista escocès de la dècada de 1950.
Fou internacional amb la selecció d'Escòcia amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1954 com a reserva. Pel que fa a clubs, defensà els colors de Leicester City.

## Referències

* ↑ Perfil a scottishfa
* ↑ Perfil a neilbrown.newcastlefans.com
* ↑ «Perfil a hugmansfootballers». Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 4 setembre 2018].
# Montargull (Llorac)

* Per a altres significats, vegeu «Montargull (desambiguació)».
Montargull és un llogaret del terme municipal de Llorac, a la Conca de Barberà. Situat al cim de la serra de Montargull (damunt Santa Coloma de Queralt), a 843 metres, l'antic poble avui està despoblat. Al segle x pertanyia a la família Queralt. L'església de Sant Jaume, en part d'estil romànic, té dues naus de volta de canó unides per una arcada gòtica que palesa la seva ampliació posterior. Del Castell de Montargull sols en resten els fonaments i les parets enderrocades.

## Història

El 1078 s’hi estableixen tres famílies per a cultivar-hi les terres. En tenen la possessió els Gurb-Queralt, que mantenen durant el segle XII a través dels Oluja i de la família Timor-Queralt.
Entre mitjans dels segles XII i XIII, l’orde del Temple adquireix un major control sobre Montargull, en adquirir les propietats de persones que hi ingressen: Berenguer de Montargull fa algunes donacions del terme (1170), Ramon de Castellfolit cedeix la meitat dels drets que hi té (1200), i dos masos cedits Bernat de Castellfolit (1200). El 1256, Pere de Timor-Queralt ratifica als templers la donació del castell de Montargull.
El successor en la baronia de Santa Coloma, Pere de Queralt i d’Anglesola, compra el terme, poble i castell de Montargull als templers. El 1379, la població està formada per deu famílies. Els Queralt en mantindran la jurisdicció fins a l’extinció dels dominis senyorials. A mitjans del segle xix, hi vivien una seixantena de veïns.

## Referències

* ↑ «Montargull». pueblosdelolvido.com. [Consulta: 13 maig 2019].
* ↑ «Castell de Montargull». Diputació de Tarragona. [Consulta: 13 maig 2019].
* ↑ Miquel, Marina, Santesmases; Josep; Saumell, Dolors. Els castells del Gaià. Valls: Cossetània Edicions, Institut d'Estudis Vallencs i Centre d'Estudis del Gaià, 1999, p. 27-28. ISBN 84-89890-37-4.
* ↑ Miquel, Santesmases, Saumell, 1999, p. 28-29.
* ↑ Miquel, Santesmases, Saumell, 1999, p. 29.
# Iol·les de Macedònia

Iol·les (o Iolau; grec antic: Ἰόλλας, llatí: Iollas) fou un noble macedoni que va viure al segle iv aC, fill d'Antípater i germà de Cassandre de Macedònia. Hom el podria considerar un dels diàdocs, encara que va morir massa aviat, circa el 320 aC.
Com era costum al Regne de Macedònia, alguns joves de la noblesa exercien diversos càrrecs relacionats amb la persona del rei i Iol·les era porta-copes del rei Alexandre el Gran a la part final de la seva malaltia. Els autors que pensen que Alexandre va ser enverinat atribueixen a Iol·les l'administració del verí juntament amb Medi, amic íntim de Iol·les, a qui hauria induït a cometre el crim. Aquestes suposicions en tot cas no sembla que existissin al moment de la mort, i es van anar difonent al cap d'uns anys. Plutarc diu que la primera vegada que ho va sentir va ser quan Olímpies sis anys després, va agafar aquest fet com excusa per justificar la crueltat amb la qual tractava als amics i partidaris d'Antípater. Iol·les ja era mort llavors però quan va córrer el rumor van obrir la seva tomba i van profanar les seves restes.
De la seva mort no se sap res, i apareix per darrer cop el 322 aC quan va acompanyar la seva germana Nicea a Àsia on es va casar amb Perdicas d'Orèstia.
Es diu que l'orador atenenc Hipèrides va proposar de donar a Iol·les una corona d'or com a premi per matar Alexandre, cosa que entra en contradicció amb el que diu Plutarc i segurament era un afegit posterior a la biografia d'Hipèrides.

## Referències

* ↑ Iollas or Iolaus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 605
# Platja de Riboira

La platja de la Riboira és una de les platges del concejo asturià d'El Franco, en l'occident d'Astúries i situada en la localitat de A Caridá. La seva forma és rectilínia amb una longitud aproximada de 180 metres i una amplària mitjana d'uns quinze metres. El seu jaç és de gran quantitat de palets i escassa sorra de color gris, i per això el seu grau d'ocupació és molt baix. Està situada en un entorn rural amb una urbanització escassa.
Els únic visitants que sol tenir la platja són pescadors, ja que el seu accés té una certa dificultat doncs la baixada del penya-segat, que al començament són unes escales, continua per una sendera en forma de ziga-zaga que és bastant llarg i té molt perill. És una platja sense cap servei i l'activitat més recomanada és la pesca submarina. Pels seus proximidadespasa la «senda costanera» I-9 de Viavélez a Ortiguera.

## Referències

* ↑ Del Río, Alejandro. Nobel. Guía total de las playas de Asturias. Asturias: Nobel, 2013, p. 25. ISBN 978-84-8459-669-1.
# MPL Communications

MPL Communications és un hòlding creat pel músic britànic Paul McCartney pels seus interessos comercials. De forma addicional al treball de McCartney després de la separació de The Beatles, MPL ha esdevingut una de les editores privades de música més importants en haver adquirit altres companyies del sector musical. MPL, que suposa les sigles de "McCartney Productions Limited", té seus a Londres i Nova York i fou fundada el 1970 amb la intenció de distanciar-se del mànager Allen Klein i de l'empresa de The Beatles, Apple Corps, si bé McCartney no desenvoluparà el seu projecte fins al 1975. La primera vegada que es nomena MPL és a l'àlbum de 1975 Venus and Mars.
MPL posseeix una àmplia varietat de drets d'autor -que cobreixen prop de 100 anys de música- de compositors com McCartney, Buddy Holly, Jerry Herman, Frank Loesser, Meredith Willson i Harold Arlen, entre d'altres, amb cançons com "Rock-a-bye Your Baby with a Dixie Melody" (feta famosa per Al Jonson) en el seu catàleg. Així mateix, controla 25 companyies subsidiàries. Mary McCartney, fotògrafa i primera filla de Paul, controla el departament de fotografia.
L'octubre de 2006, el registre de marques de Londres va comunicar que la companyia de McCartney havia començat un procés per reservar els drets del seu cognom per a l'ús de qualsevol gamma de productes, que inclouen roba i menjar vegetarià. En cas de complir-se tots els requisits legals, McCartney tindria el dret exclusiu per a usar el seu cognom com a marca a través d'MPL.

## Referències

* ↑ «MPL music publishing». Arxivat de l'original el 2007-03-29. [Consulta: 19 novembre 2008].
* ↑ Trademark The Guardian - 14 d'octubre de 2006

## Enllaços externs

* Web Oficial
# Anticlides

Anticlides (en llatí Anticleides, en grec antic Ἀντικλείδης), fou un historiador grec nascut a Atenes, segons Ateneu de Naucratis, que va viure a la part final del segle iv aC després de l'època d'Alexandre el Gran.
Va escriure:
* Περὶ Νόστων, un relat sobre el retorn de les expedicions gregues. Un relat d'Estrabó sobre els pelasgs, està probablement tret d'aquesta obra.
* Δηλιακὰ, una història de Delos
* Ἐξηγητικὸς, que sembla una mena de diccionari destinat a explicar les paraules i frases que es trobaven a les històries antigues.
* Περὶ Ἀλεξάνδρου, sobre Alexandre. Diògenes Laerci cita el segon llibre d'aquesta obra.

## Referències

* ↑ Anticleides a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 185
# Elena Salvador

«Elena Salvador» té aquests significats:
* Elena Salvador Irigoyen (1868-1964) actriu de teatre i sarsuela
* Elena Salvador de Puigvert fou el nom artístic de María Teresa Ramón Blanes (1927-2017), actriu de cinema espanyola
# Mirmecocòria

La mirmecocòria és la dispersió de llavors de plantes per les formigues. Aquesta és una forma de mutualisme en la qual la planta es beneficia per la dispersió de la llavor i la formiga rep aliment. Aquest tipus de dispersió s'ha trobat en unes 80 famílies de plantes i hi juga un gran paper en moltes comunitats de plantes, especialment en els boscos temperats caducifolis d'Europa i d'Amèrica del Nord i zones arbustives seques d'Austràlia i Àfrica del Sud. Diferents espècies de formigues recullen i transporten fruits i llavors, la majoria amb uns apèndixs anomenats eleosomes, que contenen substàncies nutricionals o atraients. Les formigues es mengen els eleosomes i deixen la resta de la llavor encara viable amb capacitat de germinar. Experiments fets amb l'euforbiàcia Euphorbia characias mostren que si una formiga troba una llavor d'aquesta espècie la probabilitat que sigui transportada al formiguer s'incrementa amb un factor de 7 si la llavor té un eleosoma.

## Referències

* ↑ Fenner, Michael; Thompson, Ken. The Ecology of Seeds (en anglès). Cambridge University Press, 2005-02-24. ISBN 978-0-521-65368-8.
# Iomar do Nascimento

* Aquest article tracta sobre Mazinho. Si cerqueu Mazinho Oliveira, vegeu «Waldemar Aureliano de Oliveira Filho».
Iomar do Nascimento, més conegut com a Mazinho, (Santa Rita, Brasil 8 d'abril de 1966) és un futbolista brasiler, ja retirat. És pare de Thiago Alcántara Do Nascimento, i de Rafael Alcántara do Nascimento.

## Trajectòria

El 1983 debuta al seu país a les files del Santa Cruz Futebol Clube, on romandria tres anys abans de fitxar pel Vasco da Gama. El 1990 dona el salt a Europa, a la lliga italiana on només jugaria dues campanyes, la 90/91 al Lecce i la 91/92 a la Fiorentina. Al final d'eixa temporada torna al seu país, al Palmeiras.
La seua segona aventura europea arriba al 1994, quan és fitxat pel València CF, sota les ordres del seleccionador brasiler que havia guanyat el Mundial d'eixe any, en Parreira. A Mestalla es fa amb un lloc titular en els dos anys que hi milita, i aconsegueix el subcampionat de la temporada 95/96. Eixe estiu passa al Celta de Vigo, on després d'una primera campanya que esquiven per poc el descens, contribueix a dur a l'equip gallec a un dels seus moments daurats.
Amb només set partits disputats la 99/00, Mazinho deixa el Celta i fitxa per l'Elx CF, de Segona Divisió, on arriba com a gran fitxatge, però, no acaba de destacar i solament juga 17 partits. La temporada següent retorna al Brasil, a les files de l'Esporte Clube Vitória, on amb prou feines disputa uns partits abans de penjar les botes, el 2001.
Una vegada retirat, ha exercit en diversos càrrecs tècnics en clubs com l'Aris Salònica FC, de la lliga grega.

## Selecció

Mazinho va disputar 22 partits amb la canarinha, la selecció de futbol de Brasil. Va formar part dels combinats del seu país que van guanyar la Copa Amèrica de futbol de 1989 i el Mundial de Futbol dels Estats Units 1994. També va participar en la Copa Amèrica de futbol de 1991 i al Mundial de Futbol d'Itàlia 1990. A més a més, va ser medalla d'argent als Jocs Olímpics de Seül de 1988.

## Anecdotari

Amb Bebeto i Romário, Mazinho va participar en la famosa celebració d'un gol en què els tres futbolistes van anar cap a la banda i van simular que bressaven un nadó. Va ser durant el Mundial dels Estats Units 1994 i la celebració s'ha convertit en una de les més conegudes de la història del futbol.

## Referències

* ↑ «Todos os brasileiros - 1990» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Todos os brasileiros - 1994» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Saint-Malo

«Saint Malo o Saint-Malo» té aquests significats:
* Toponímia:
** Saint-Malo o Sant-Maloù (bretó), municipi francès al departament d'Ille i Vilaine (regió de Bretanya)
** Saint-Malo Aglomeració, estructura intercomunal francesa al departament de l'Ille i Vilaine
** Saint-Malo-de-Beignon, municipi francès a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan (regió de Bretanya)
** Saint-Malo-de-Guersac, municipi francès al departament de Loira Atlàntic (regió de país del Loira)
** Saint-Malo-de-la-Lande, municipi francès al departament de Manche (regió de Normandia)
** Saint-Malo-de-Phily, municipi francès a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine (regió de Bretanya)
** Saint-Malo-des-Trois-Fontaines, municipi francès (regió de Bretanya) al departament d'Ar Mor-Bihan (regió de Bretanya)
** Saint-Malo-en-Donziois, municipi francès al departament de la Nièvre (regió de Borgonya - Franc Comtat)
** Cantó de Saint-Malo-Nord, divisió administrativa francesa al departament d'Ille i Vilaine
** Cantó de Saint-Malo-Sud, divisió administrativa francesa al departament d'Ille i Vilaine (regió de Bretanya)
** Cantó de Saint-Malo-de-la-Lande, cantó francès al districte de Coutances (departament de la Manche)
** Districte de Saint-Malo, districte al departament francès d'Ille i Vilaine (regió de Bretanya)
* Miscel·lània: Isabel Saint Malo
# Poble Nació Charrúa

El Poble Nació Charrúa és el nom adoptat pels charrúes de la província d'Entre Rios a l'Argentina. Tot i que no hi ha charrúas purs ni a l'Argentina ni a l'Uruguai, els descendents dels charrúes entrerrians, que tenen una part de sang charrúa, s'han organitzat per recordar la memòria del genocidi, i per fer tota mena d'activitats de reconeixement, difusió i renaixement dels charrúes. Un delegat charrúa va assistir fins i tot a la presa de possessió del segon mandat del president Evo Morales, l'únic indígena president d'Amèrica, el 2014.
La bandera dels charrúes argentins és negra, en record del genocidi; té al centre un disc dividit en quatre parts de diferents colors (vermell, groc, blau i verd) dins de cadascun hi ha un símbol blanc. Sobre el disc en lletres blanques i majúscules "Pueblo Nación Charrua".

## Referències

* ↑ Flag Report, 71, juliol del 2014

## Vegeu també

* Charrúa
# Magín Mir Martínez

Magín Mir Martínez (Palma, 6 de gener de 1970), conegut simplement com a Magín, és un futbolista mallorquí retirat que va jugar com a defensa.

## Carrera

Nascut a Palma, Illes Balears, Magín va començar la seva carrera a l'equip de la seva ciutat natal RCD Mallorca, jugant cinc partits de la temporada 1988–89 de Segona Divisió en què el seu equip va aconseguir l'ascens a la Lliga a través dels play-offs. Només va fer una aparició com a substitut la campanya següent, i no va participar en absolut a la següent, passant a l'equip FC Cartagena de Segona Divisió B el 1992.
Després d'una temporada amb el conjunt murcià, va tornar a la màxima categoria, jugant nou partits al llarg de la campanya amb l'Albacete Balompié. La temporada següent no va participar i el 1995 va tornar a la tercera categoria amb l' Elx CF.
Magín va romandre a Segona B la resta de la seva carrera, incorporant-se al Reial Múrcia després de la seva primera temporada a l'Elx. Allà va passar dues campanyes, i va passar les seves últimes tres temporades al CF Sóller, UDA Gramenet i Gimnástica Segoviana CF respectivament, tastant el descens amb el primer i l'últim abans de retirar-se l'any 2000.

### Clubs

| Club | Any |
| RCD Mallorca B | 1988-1991 |
| RCD Mallorca | 1988-1991 |
| Cartagena FC | 1991-1993 |
| Albacete Balompié | 1993-1995 |
| Elx CF | 1995-1996 |
| Reial Múrcia | 1996-1998 |
| CF Sóller | 1998 |
| UDA Gramenet | 1998-1999 |
| Gimnástica Segoviana | 1999-2000 |

## Vida personal

El seu fill, Rafa Mir, també és futbolista professional, juga de davanter.

## Referències

* ↑ «Rafa Mir, el ´gigante´ de los mil goles del Valencia CF» (en castellà). Superdeporte, 11-11-2015 [Consulta: 24 novembre 2015].

## Enllaços externs

* Magín Mir Martínez a BDFutbol
# Pere Miró i Plans

Pere Miró i Plans (Manresa, Bages, 22 de desembre de 1927 - Manresa, 11 de març de 2013) fou un químic i farmacèutic català.

## Biografia

Estudià química a les universitats de Barcelona, Madrid i Heidelberg (1954). Fou considerat una autoritat en química de la llana, de detergents i de proteïnes. Fou degà del Col·legi de Químics de Catalunya i Balears (1972-1974), president del Comitè Europeu de Detergents i de l'Associació Internacional de Químics Coloristes Tèxtils.
El 1974 fou nomenat director general d'indústries químiques i tèxtils, fou professor d'investigació del Patronato Juan de la Cierva del CSIC, i director del Laboratori General d'Assaigs i Investigacions de la Generalitat de Catalunya (1985-1998) i president del Consell Social de la Universitat Autònoma de Barcelona. El 1999 va rebre la Creu de Sant Jordi. Fou pare de la matemàtica Rosa Maria Miró i Roig.

## Referències

* ↑ «Pere Miró i Plans». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ En memòria de Pere Miró Plans Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine. al web del CSIC
* ↑ Nota de condol de la Generalitat de Catalunya. Març de 2013
# Els Molins (Areny de Noguera)

Els Molins o els Molins de Betesa és una localitat que pertany al municipi d'Areny de Noguera, a la Ribagorça (Aragó).
Està localitzat a prop del poble de Sant Orenç, del municipi de Sopeira. Va formar part de l'antic municipi de Betesa fins al 1966.
En el seu terme es troba una ermita romànica dedicada a Sant Pere del segle X i molt reformada al XVI.

## Referències

* ↑ «Els Molins (Areny de Noguera)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Molinos (Los) / Els Molins de Betesa». ribagorza.com. Arxivat de l'original el 19 de febrer 2014. [Consulta: 16 agost 2019].
# Joan Vilar

* No s'ha de confondre amb Joan Vilà.
Joan Vilar és el nom dels següents personatges:
* Joan Vilar (jurista) (Barcelona, principis del segle XV- Barcelona post 1475), doctor en ambdós drets i reputat jurista barceloní
* Joan Vilar i Costa (Manresa, 1889 - Tolosa de Llenguadoc, 1962), jesuïta i escriptor
* Joan Vilar i Ferrer (Gaià, ? - ?, després del 1726), militar català durant la Guerra de Successió Espanyola
# Moises Jinich

Moises Jinich Brook és un exfutbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 1954.

## Referències

* ↑ Live Futbol - Moisés Jinich
* ↑ «1954 FIFA World Cup Switzerland». Arxivat de l'original el 2011-09-18. [Consulta: 24 desembre 2017].
* ↑ Moises Jinich Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ CARRILLO, Omar. La Historia de las Copas del Mundo: Crónicas de la Selección Mexicana, El Tri en cada mundial.. Mèxic: Editorial Televisa edición, 2006.