OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Puig

«Can Puig» té aquests significats:
* Can Puig (Bigues), masia del Vallès Oriental
* Can Puig (Cabanelles), casa de l'Alt Empordà
* Can Puig (Castellbisbal), masia del Vallès Occidental
* Can Puig (Figaró-Montmany), masia del Vallès Oriental
* Can Puig (Girona), masia del Gironès
* Can Puig (Lliçà d'Amunt), masia del Vallès Oriental
* Can Puig (les Llosses), casa del Ripollès
* Can Puig (Martorelles), masia del Vallès Oriental
* Can Puig (la Roca del Vallès), masia del Vallès Oriental
* Can Puig (Sant Cugat del Vallès), masia del Vallès Occidental
* Can Puig (Sant Joan de Mollet), casa del Gironès
* Can Puig (Sant Pere de Ribes), casa del Garraf
* Can Puig (Santa Eulàlia de Ronçana), masia del Vallès Oriental
* Can Puig (Vilaür), edifici de l'Alt Empordà
* Can Puig de la Bellacasa, masia de Banyoles
* Can Puig de Galup, edifici de Vilanova i la Geltrú
* Can Puig (Palma), casa senyorial de la ciutat de Mallorca
* Can Puig (Vilafant), edifici a Vilafant (Alt Empordà)
# Capgrossos

«Capgrossos» té aquests significats:
* Plural de capgròs, forma que presenten els amfibis anurs en el seu estat larvari, com la granota o la reineta.
* Cabuts, figures antropomorfes típiques de les festes populars de diverses zones europees.
* Capgròs o capgrossos, malnom amb què són coneguts els mataronins.
* Capgrossos de Mataró, colla castellera d'aquesta ciutat.
# Carmen Abela y Espinosa de los Monteros

Carmen Abela y Espinosa de los Monteros (Chiclana de la Frontera, Cadis, 24 de juliol del 1875- Guadalajara, 27 d'abril de 1962) va ser una destacada mestra espanyola, cèlebre per desenvolupar mètodes pedagògics per a l'educació de nens discapacitats, un tema que a la seva època estava molt marginat de l'educació en general. A més, va realitzar una sèrie d'assajos per determinar el nombre de nens «anormals» a Espanya, que després va ampliar a França, Suïssa i Bèlgica quan se li havia concedit una beca per a l'estudi de «la situació de la pedagogia d'anormals als països europeus».
Va començar la seva carrera de professora nacional després d'aprovar les oposicions a Huete, Conca i a El Molar, Madrid. Després de sol·licitar estudiar a l'estranger, al 1920 la Junta d'Ampliació d'Estudis li va concedir una beca de postgrau a realitzar a l'estranger, gràcies a la seva bona labor a Huete —segons els arxius dels inspectors de l'època— i el seu currículum, que incloïa treballs propis, un excel·lent com a nota en la carrera, un curset sobre procediment i mètodes al Col·legi de Sordmuts, Cecs i Anormals, i un certificat de pràctiques a l'Institut Central d'Anormals. Ja com a mestra, donat el seu interès per la pedagogia d'anormals, es va especialitzar en la matèria, desenvolupant mètodes per a la correcció del llenguatge, treballs sobre l'anàlisi de trets psicològics, etc. Encara que no està demostrat que finalment fos nomenada, pel que sembla el Ministeri d'Instrucció Pública i Belles Arts va proposar que ocupés una plaça al Col·legi Nacional de Sordmuts, Cecs i Anormals.
El 1921 va viatjar a Ginebra (Suïssa), per assistir a cursos impartits per prestigiosos professors sobre «educació d'anormals». També va visitar França. Convençuda que l'aprenentatge de nous mètodes per a la seva labor era més important que acumular títols o prestigi diria:
| « | De los cursos siempre se saca algún provecho real, pero un examen no vale para nada que no sea puramente externo y formal (...) estoy conforme en que el examen es una fórmula de la cual puedo prescindir. | » |
Encara que Abela amb prou feines va publicar les seves experiències, aquestes van ser rescatades, exposades i reconegudes gràcies a la labor d'Orellana Garrido.

## Publicacions

* Notas para la educación de los niños anormales. Inèdit en expedient personal de la JAE.

## Referències

* ↑ «ABELA Y ESPINOSA DE LOS MONTEROS, Carmen» (en castellà). [Consulta: 23 juliol 2016].
* ↑ «Referència sepultura» (en castellà). Ayuntamiento de Guadalajara. Arxivat de l'original el 2016-08-22. [Consulta: 23 juliol 2016].
* 1 2 3 4 5 Marín Eced,Teresa. Innovadores de la educación en España. 2011. Editorial Servicio de publicaciones de la Universidad de Castilla-La Mancha. Pagines 17-20. ISBN 84-7729-107-1
* 1 2 Teresa Marín Eced. Viajeras-Exploradoras de cultura. Pàgina 199 de la publicació. Universidad de Castilla la Mancha. 2011. (castellà) (Consulta 17 de desembre de 2014)
# Casa Campmany (Sant Just Desvern)

La Casa Campmany és una obra de Sant Just Desvern (Baix Llobregat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La casa es va construir en un espai urbà molt privilegiat, ja que l'entorn es caracteritza per cases aïllades i envoltades de jardí tenint com a eix privilegiat la Rambla. La casa Campmany és de planta rectangular amb coberta de teules àrabs a quatre aiguavessos i amb un cos sobresortint en planta baixa a manera de tribuna en una de les façanes que dona lloc a una terrassa en la planta primera. Quan es construí disposava d'una planta semisoterrada dedicada a aparcament i en tot el perímetre superior uns ulls de bou petits donaven lloc a unes golfes que, en l'actualitat, la darrera rehabilitació, ha permès situar en la coberta finestres basculants.
Es tracta d'una casa que destaca per la simplicitat en tota la concepció de les obertures que, sense seguir un eix privilegiat, se situen en funció de l'ús interior, però alhora servant una composició i agrupació molt ponderada, pròpia de l'estètica del Noucentisme i mostrant un cert pas cap al vessant del racionalisme. La majoria són obertures allindades excepte la tribuna concebuda en arcs de mig punt que generen un caràcter molt ritmat. També cal assenyalar, característic en l'arquitecte, l'ús de terracotes per delimitar la motllura de la coberta; les llindes i brancals de finestres i la barana de la tribuna. Tot el parament està arrebossat i estucat en un to vermellós que es fusiona amb el de la terracota, excepte la inclusió de marbre blanc de la porta d'accés.

## Història

La Casa Campmany va ser encarregada per César Campmany i Campmany i la seva esposa Raimunda Presas i Xirinachs a l'arquitecte Isidre Puig Boada en terrenys propietat del senyor Campmany; el projecte va ser redactat el 1932 i l'any següent es va fer l'edificació. En la construcció intervingueren tres socis: Jaume Pi, Francesc Sèculi i Vicenç Campreciós.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Campmany». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 agost 2021].
# Casa Campaña

Casa Campaña és una obra racionalista de Ribes de Freser (Ripollès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa situada en un terreny amb un fort pendent a 1.400 metres d'altitud. S'organitza a partir de dos cossos principals, separats entre ells per un cos de menor mida que inclou l'entrada. El cos de llevant és de planta quadrada i alberga la zona diürna, un espai interior unitari. Pel que fa al cos de ponent, aquest allotja els dormitoris i es recolza damunt una plataforma. Les cobertes són en aiguavés i acaben d'accentuar l'autonomia de cada cos, les quals juntament amb les obertures i els revestiments, reforcen Ia tensió entre els dos volums.

## Història

La casa Campanyà va ser dissenyada per l'arquitecte Josep Maria Sostres. En aquesta recupera una tipologia d'habitatge unifamiliar ja experimentada prèviament: les teulades sense carener i l'articulació de l'edifici en cossos diferenciats.

## Referències

* 1 2 «Casa Campaña». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 maig 2021].
# Casa al carrer dels Mestres Villà, 19 (el Masnou)

La casa al carrer dels Mestres Villà, número 19 és un edifici del municipi del Masnou (Maresme) protegit com a bé cultural d'interès local.
Es tracta d'un habitatge entre mitgeres que consta de planta baixa i dos pisos. La façana presenta un ritme repetitiu marcat pels dos eixos verticals de les obertures i per la composició simètrica. A la planta baixa la porta d'accés és més gran en les obertures amb una composició simètrica, la porta d'accés més gran amb arc escarser com també les dues obertures dels pisos. L'últim pis i la coberta plana és segurament d'època posterior.

## Referències

* ↑ «Casa carrer Mestres Villà, 19». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 setembre 2016].
# Cantó de Vabre

El cantó de Vabre és un cantó francès del departament del Tarn, situat al districte de Castres. Té sis municipis i el cap cantonal és Vabre.

## Municipis

* Ferrièiras
* La Casa
* Lo Mas Nòu
* Sent Pèire de Trevesi
* Sent Salvi de Carcavés
* Vabre

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1982-1988 | Paul Faure | UDF |
| 1988-1994 | Jean-Marie Arnaud | RPR |
| 1994-2008 | Philippe Folliot | Divers droite, desprésNC |
| 2008- | Jacques Pagès | Divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 3.001 | 3.455 | 3.040 | 2.936 | 2.598 | 2.322 | 2.325 |
# Carl Henry Eigenmann

Carl H. Eigenmann (1863-1927) va ser un ictiòleg americà d'origen alemany.
Als catorze anys va emigrar amb un oncle cap a Rockport als Estats Units. Va aprendre ràpidament anglès, ja que dos anys més tard, ja va poder començar estudis de dret a la Universitat d'Indiana. Un curs de biologia amb David Starr Jordan va despertar el seu interés per a la ictiologia. Després de rebre el títol de llicenciat (1886), va estudiar les col·leccions de peixos sud-americans a la Universitat Harvard durant un any i es va esdevenir comissari de la Natural History Society de San Diego, la ciutat de la seva esposa, Rosa Smith Eigenmann, també una ictiòloga. El 1889 va doctorar. Quan Jordan es va jubilar el 1891, Eigenmann el va substituir com a professor de zoologia a la Universitat d'Indiana. El 1892 va ser nomenat director del Servei Biològic d'Indiana. El 1908 va esdevenir el primer degà de l'escola de postgrau a Indiana. De 1909 a 1918 va ser comissari honorari de peixos al Museu Carnegie d'Història Natural de Pittsburgh.
El 1917 va ser elegit membre de la Societat Filosòfica Americana.

## Referències

* ↑ Stejneger, 1937, p. 305.
* ↑ Noble Shor, Elizabeth. «Carl H. Eigenmann» (en anglès). Complete Dictionary of Scientific Biography. Encyclopedia.com. [Consulta: 27 juliol 2019].
* ↑ «Carl H. Eigenmann». American Philosophical Society, 2012.

## Bibliografia

* Stejneger, Leonhard. Biographical Memoir of Carl H. Eigenmann (1863-1927 (pdf) (en anglès). XVIII. National Academy of Sciences of The United States of America, 1937, p. 305-336.
# Castell de Fromenteau

El castell de Fromenteau (Château de Fromenteau en francès) és el suposat lloc de naixement d'Agnès Sorel, l'amant favorita del rei Carles VII de França. La ubicació del castell i el lloc on es trobava són controvertits en la investigació.
En el seu Europäische Stammtafeln (Arbre genealògic europeu), Detlev Schwennicke afirma «Fomenteu-en-Touraine» com el lloc de naixement. Meyers i Brockhaus escriuen «Formenteau (Touraine)». Tanmateix, no s'ha identificat cap lloc amb aquest nom o similar a Touraine.
Un altre Château de Fromenteau és avui un celler de Vallet, conegut des de l'any 1260, propietat de la família Maillard i no relacionat amb Agnès Sorel.

## Referències

* ↑ Schwennicke, Detlev. Europäische Stammtafeln (en alemany). III.2. Tafel, 1983, p. 305.
# Baldomer Lostau i Prats

Baldomer Lostau i Prats (Barcelona, 1846 - Barcelona, 13 d'octubre de 1896) fou un polític català d'idees republicanes i federalistes.

## Biografia

Fill de Vicenç Lostau i Prats, sastre d'ofici, natural de Villamajor a l'Aragó i de Teresa Prats i Lacosta, natural de Reus. Casat amb Teresa Espinet i Carrau, foren pares de Teresa Lostau i Espinet. Era membre del Club dels Federalistes i diputat provincial de Barcelona quan el 27 de novembre de 1869 fou un dels signants del document del Comitè Republicà Federal de la Província de Barcelona, on s'incitava el poble a agafar les armes, i personalment encapçalà la insurrecció federal a Igualada. Es va exiliar a Ais de Provença i el 1872 formà part del Consell Federal de la Secció Regional Espanyola de la Internacional Obrera, de la qual ell va ser un dels primers catalans que s'hi adherí.
Fou elegit diputat a les corts per Gràcia l'abril del 1871 i fou membre de la Diputació de Barcelona el 1872-1873, des d'on tingué un paper destacat en l'efímera proclamació de l'Estat Català els dies 5 i 7 de març de 1873.
Organitzà després les companyies de Guies de la Diputació i lluità contra els carlins; el novembre del 1873 s'oposà a la dissolució les companyies de Guies i hagué de tornar a exiliar-se. El 1877 s'uní als intents d'organització d'un sindicalisme reformista a Barcelona. Continuà dins el partit federal de Francesc Pi i Margall, i fins i tot el 1883 intervingué activament en el congrés regional a Catalunya i en l'assemblea federal de Saragossa, bé que encapçalà una tendència de caràcter municipalista oposada al federalisme regionalista de Josep Maria Vallès i Ribot. Fou diputat a les Corts espanyoles pel Partit Republicà Democràtic Federal per Vilafranca del Penedès a les eleccions generals espanyoles de 1893. La seva filla fou Teresa Lostau i Espinet, pintora catalana.

## Referències

* ↑ «Registre de defuncions.1896.Núm.Registre 7422 Jutjat Universitat». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 13-10-1896. [Consulta: 28 maig 2019].
* ↑ «Baldomer Lostau i Prats». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Duràn i Solà, Lluís. Breu història del catalanisme. vol.1. L'Abadia de Montserrat, 2009, p. 19. ISBN 8498831741.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
# WikiReader

WikiReader és un dispositiu mòbil pensat per llegir l'enciclopèdia Viquipèdia fora de línia. Està creat amb codi obert pel projecte Openmoko, de Taiwan.
Es va llançar a la venda l'octubre del 2009 per 99 dòlars, amb la versió de la Viquipèdia en anglès, i l'agost del 2010 estava disponible en quinze llengües. Les actualitzacions dels articles de l'enciclopèdia es fan semestralment amb una targeta de memòria MicroSD o bé en línia.
El dispositiu incorpora mecanismes de control parental, una calculadora bàsica i un interpretador per programes escrits en Forth.

## Especificacions

* Pantalla de cristall líquid de 3,5" en blanc i negre, resistent a rascades, amb resolució de 240 x 208 píxels.
* Interfície de pantalla tàctil amb teclat virtual i tres botons («search», «history», «random»).
* CPU: microcontrolador Epson S1C33 E07 amb memòria interna de 8 Kb + 2 Kb. Microprogramari en memòria flaix de 64 KB.
* Memòria: 32 MB SDRAM. Emmagatzematge en targeta microSD de 4 GB a 16 GB.
* Format natiu de fitxers amb un convertidor del format d'exportació XML de MediaWiki.
* Dimensions: 10 x 10 x 2 cm i 120 g.
* Llengües: alemany, anglès, castellà, danès, finlandès, francès, gal·lès, grec, hongarès, japonès, neerlandès, noruec, portuguès, rus i xinès.
* Alimentació amb dues piles AAA amb una durada de 90 hores, equivalents a un any d'ús normal segons el distribuïdor.

## Limitacions

* La pantalla només és de text en blanc i negre i no mostra les imatges.
* No mostra el text inclòs en formats especials: dins d'una taula o en notes o referències a peu de pàgina.
* No mostra alguns caràcters especials codificats en HTML, ni les fórmules matemàtiques codificades en LaTeX
* La funció de cerca del Wikireader és simple. Només cerca en els títols dels articles i no existeix la funció de cerca en el text. La cerca és incremental sense la possibilitat d'usar comodins.

## Referències

* ↑ «WikiReader». Web oficial. Openmoko. Arxivat de l'original el 20 de maig 2011. [Consulta: 29 agost 2010].
* ↑ Hall, Christopher. «WikiReader source uploaded to github». [Consulta: 19 agost 2010].
* ↑ Aamoth, Doug. «WikiReader packs all of Wikipedia in a power-sipping portable». CrunchGear, 13-10-2009. [Consulta: 29 agost 2010].
* ↑ Burns, Matt. «The Handheld WikiReader Device Now Supports 15 Languages». CrunchGear, 10-08-2010. Arxivat de l'original el 17 d’agost 2010. [Consulta: 29 agost 2010].
* ↑ Wikireader. «Software Information». GitHub, 22-02-2010. Arxivat de l'original el 25 d’octubre 2009. [Consulta: 29 agost 2010].
* 1 2 Wikireader. «Hardware Specifications». GitHub, 20-07-2010. Arxivat de l'original el 1 de desembre 2009. [Consulta: 29 agost 2010].
* 1 2 «WikiReader: Features». Web oficial. Openmoko. Arxivat de l'original el 19 de gener 2012. [Consulta: 29 agost 2010].
* ↑ «WikiReader: Update». Web oficial. Openmoko. Arxivat de l'original el 27 d’agost 2010. [Consulta: 29 agost 2010].
* ↑ Glaskowsky, Peter. «The Gizmo Report: WikiReader--simple, singular». Cnet news. Arxivat de l'original el 15 d’octubre 2011. [Consulta: 29 agost 2010].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2011-05-20 a Wayback Machine.
* Codi font
* Openmoko
# Young Thug

Jeffery Lamar Williams, més conegut com a Young Thug (Sylvan Hills, Atlanta, 16 d'agost de 1991) és un cantant, cantautor, raper i productor discogràfic estatunidenc. Amb Donald Glover i Ludwig Göransson, va rebre un Premi Grammy per a cançó de l'any el 2019 per la seva contribució a l'escriptura de la cançó "This Is America", interpretada per Childish Gambino.

## Discografia

* Beautiful Thugger Girls (2017)
* Slime Language (2018)
# Dimitrije Nešić

Dimitrije Nešić (Belgrad, 20 d'octubre de 1836 – 9 de maig de 1904) va ser un matemàtic serbi i president de l'Acadèmia Sèrbia de Ciències i Arts.
Nešić va ser fill de Savka i Stojan Nešić. El seu pare Stojan era artesà, mentre que la seva mare era mestressa de casa. El seu avi era comerciant a Novi Pazar i va arribar a Belgrad a causa de les accions contra els serbis dels otomans durant el Primer Aixecament Serbi.

## Referències

* ↑ Mihailo Mlinar «Metarski sistem mera u Srbiji Dimitrije Nešić je tvorac moderne nastave» (en serbian). Glas Javnosti [Consulta: 29 octubre 2013]. Arxivat 3 de març 2016 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Biography on the website of SANU Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Altamont (Tennessee)

Altamont és una població dels Estats Units a l'estat de Tennessee. Segons el cens del 2000 tenia 1.136 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Altamont tenia 1.136 habitants, 400 habitatges, i 309 famílies. La densitat de població era de 19,9 habitants/km².
Dels 400 habitatges en un 38,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,3% hi vivien parelles casades, en un 10% dones solteres, i en un 22,8% no eren unitats familiars. En el 20% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,76 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,3% tenia menys de 18 anys, un 9,3% entre 18 i 24, un 30,1% entre 25 i 44, un 22,1% de 45 a 60 i un 11,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 113,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 21.767 $ i la renda mediana per família de 25.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.944 $ mentre que les dones 15.000 $. La renda per capita de la població era de 10.074 $. Entorn del 28,9% de les famílies i el 32,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Altamont». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Altamont». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Yên Sơn

Yên Sơn és una comuna rural (xã) i poble del districte Lục Nam, província de Bắc Giang, al nord-est del Vietnam.

## Referències

* ↑ «Ministry of Public Information in Vietnam». Arxivat de l'original el 2012-08-20. [Consulta: 1r gener 2019].
# William Graham Sumner

William Graham Sumner (1840 - 1910) fou un sociòleg, filòsof i antropòleg cèlebre per la difusió del concepte d'etnocentrisme i per les seves aportacions per tal que la sociologia fos considerada matèria d'ensenyament universitari independent. Considerava que l'Estat havia d'intervenir mínimament en l'economia, camp on defensà el liberalisme. També destaca per la seva oposició a l'imperialisme i les polèmiques per introduir el darwinisme a les ciències socials.

## Referències

* ↑ Curtis Journal of American History, Bruce. «"William Graham Sumner 'On the Concentration of Wealth.'"». Journal of American History, 1969 55(4): 823–32. ISSN: 0021-8723 ISSN 0021-8723.
# Zhengzhou Open

El Zhengzhou Open, és un torneig de tennis professional que es disputa anualment sobre pista dura al Zhongyuan Tennis Training Base Management Center de Zhengzhou, Xina. Pertany als Premier Tournaments del circuit WTA femení.
El torneig es va crear l'any 2014 en l'emplaçament actual però dins el circuit ITF. En el 2017 va augmentar de categoria entrant al circuit WTA 125K, i en el 2019 va escalar fins a la categoria actual de Premier en substitució del torneig de New Haven, tot i que enlloc de disputar-se abans del US Open es va moure a la setmana següent.

## Palmarès
### Individual femení

| Any | Campiona | Finalista | Resultat |
| WTA 500 ||||
| 2023 | Zheng Qinwen | Barbora Krejčíková | 2−6, 6−2, 6−4 |
| 2022 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 |
| 2021 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 |
| WTA Premier ||||
| 2020 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 |
| 2019 | Karolína Plísková | Petra Martić | 6−3, 6−2 |
| WTA 125K ||||
| 2018 | Zheng Saisai | Wang Yafan | 5−7, 6−2, 6−1 |
| 2017 | Wang Qiang | Peng Shuai | 3−6, 7−6(3), 1−1, retirada |
| Circuit ITF ||||
| 2016 | Anastasia Pivovarova | Lu Jingjing | 6−4, 6−4 |
| 2015 | Wang Yafan | Duan Yingying | 6−4, 6−4 |
| 2014 | Zhang Kailin | Xu Yifan | 7−5, 6−4 |

### Dobles femenins

| Any | Campiones | Finalistes | Resultat |
| WTA 500 ||||
| 2023 | Gabriela Dabrowski Erin Routliffe | Shuko Aoyama Ena Shibahara | 6−2, 6−4 |
| 2022 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 |
| 2021 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 |
| WTA Premier ||||
| 2020 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 | Torneig suspès a causa de la pandèmia de COVID-19 |
| 2019 | Nicole Melichar Květa Peschke | Yanina Wickmayer Tamara Zidanšek | 6−1, 7−6(2) |
| WTA 125K ||||
| 2018 | Duan Yingying Wang Yafan | Naomi Broady Yanina Wickmayer | 7−6(5), 6−3 |
| 2017 | Han Xinyun Zhu Lin | Jacqueline Cako Julia Glushko | 7−5, 6−1 |
| Circuit ITF ||||
| 2016 | Xun Fangying You Xiaodi | Akgul Amanmuradova Michaela Hončová | 1−6, 6−2, [10−7] |
| 2015 | Han Na-lae Jang Su-jeong | Liu Chang Zhang Ling | 6−0, 6−3 |
| 2014 | Chan Chin-wei Liang Chen | Han Xinyun Zhang Kailin | 6−3, 6−3 |

## Enllaços externs

* Web oficial (japonès) (anglès)
* Perfil del torneig a la WTA (anglès)
Zhengzhou :
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2023 :