OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fulls de processos de Mecanitzat

El full de procés és un document que recull les tasques o passos que s'han de realitzar per completar un treball. El full de procés d'una peça és un full informatiu en què es recullen totes les característiques necessàries per a la seva fabricació, operacions a realitzar i la seva seqüència de treball, tractats de forma seqüencial, i amb un procés lògic i estudiat de fabricació, màquines que intervenen en la seva mecanització, estris que s'han d'utilitzar i les seves característiques.
Segons el tipus d'empresa i quin producte es fabriqui o es treballi, els fulls de procés poden variar uns dels altres quant a forma i contingut, encara que bàsicament tenen la mateixa funció d'informar dels passos que s'han de seguir per fabricar una peça al taller des que s'agafa el material en brut fins que s'acaba.

## Característiques

Tots els fulls de procés han de tenir:
* El pla de la peça.
* Número de fase.
* Operacions a realitzar.
* Màquines a utilitzar.
* Estris.
* Temps necessari.
* Material.
* Un caixetí amb les dades.
# Guido Stampacchia

Guido Stampacchia (Nàpols, 26 de març de 1922 - 15è districte de París, 27 d'abril de 1978) va ser un matemàtic italià.
Stampacchia va néixer a Nàpolsd en una família protestant per la banda paterna i jueva per la banda materna. El 1940, en acabar els estudis secundaris a Nàpols, va ingressar a la Scuola Normale Superiore de Pisa per estudiar matemàtiques, essent deixeble de Leonida Tonelli. Després d'una interrupció dels estudis per la Segona Guerra Mundial, es va graduar a la universitat de Nàpols el 1945 i els anys següents va ser professor del Istituto Universitario Navale (actual universitat Parthenope) i a la propia universitat de Nàpols. El 1952 guanya per oposició una càtedra a la universitat de Gènova i el 1968 es trasllada a la universitat de Roma La Sapienza. Finalment, el 1970 passar a ser professor a la Scuola Normale Superiore. Va morir el 1978 mentre feia de professor visitant a París.
Stampacchia va publicar una vuitantena d'articles científics sobre càlcul de variacions, equacions diferencials i anàlisi funcional. Entre les seves aportacions més notables es compten un mètode per a resoldre el problema de Dirichlet i el teorema que porta el seu nom.

## Referències

* ↑ Carbone, Enea i Palladino, 2019, p. 165.
* ↑ Giannessi i Maugeri, 2005, p. 39.
* ↑ De Angelis i Sbordone, 1999, p. x.
* ↑ Carbone, Enea i Palladino, 2019, p. 166.
* ↑ Giannessi i Maugeri, 2005, p. 40.
* ↑ Carbone, Enea i Palladino, 2019, p. 169-174.
* ↑ Boccardo, 2003, p. 413-415.

## Bibliografia

* Boccardo, Lucio «The summability of solutions to variational problems since Guido Stampacchia» (en anglès). Revista de la Real Academia de Ciencias Exactas, Físicas y Naturales - Serie A. Matemáticas, Vol. 97, NUm. 3, 2003, pàg. 413-421. ISSN: 1578-7303.
* Carbone, Luciano; Enea, Maria Rosaria; Palladino, Nicla «Il Fondo Stampacchia» (en italià). Rendiconto dell’Accademia delle Scienze Fisiche e Matematiche, Vol. 86, NUm. 1, 2019, pàg. 165-198. ISSN: 0370-3568.
* De Angelis, Pasquale L.; Sbordone, Carlo. Matematici all'Istituto universitario navale: 1926-1976 (en italià). RCE, 1999.
* Giannessi, Franco; Maugeri, Antonino. Variational Analysis and Applications (en anglès). Springer, 2005. ISBN 978-0387-24209-5.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Guido Stampacchia» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Muñoz García, Amelia. «Guido Stampacchia, padre fundador de las desigualdades variacionales» (en castellà). Radio Sefarad. [Consulta: 22 març 2023].
* «Le carte scientifiche di Guido Stampacchia donate alla Federico II di Napoli» (en italià). Scuola Normale Superiore, 2019. [Consulta: 22 març 2023].
* «La (Breve) Guida di Stampacchia» (en italià). Istituto per le Applicazioni del Calcolo. [Consulta: 22 març 2023].
# Mastigoteuthis flammea

Mastigoteuthis flammea és una espècie de calamar capaç de canviar de color. L'emplaçament d'aquesta espècie dins el gènere Mastigoteuthis és qüestionable.
* Vista ventral
* Vista dorsal

## Referències

* Chun, C. 1910. Die Cephalopoden. Oegopsida. Wissenschaftliche Ergebnisse der Deutschen Tiefsee Expedition auf dem Dampfer "Valdivia" 1898-1899 18(1): 1-401.

## Enllaços externs

* Tree of Life web project: Mastigoteuthis flammea
# Batalla de Miani

La batalla de Miani fou un combat decisiu lliurat al Sind en el que Sir Charles Napier va derrotar el 17 de febrer de 1843 l'exèrcit dels talpurs d'Hyderabad (Sind) i va annexionar el territori al domini britànic formant part de la presidència de Bombai.
Sir Charles Napier disposava de 2.800 homes ben entrenats i de 12 canons, mentre l'enemic disposava de 22.000 homes, tres quartes parts balutxis que dominaven la posició del riu Fuleli; el combat no va presentar problemes pels britànics que per la seva superioritat tecnològica i organitiva i per la seva disciplina va derrotar fàcilment als balutxis. Cinc mil enemics van morir o van quedar ferits i totes les municions, estendards i el campament foren presos amb considerables equipaments i materials. El 24 de març de 1843 Mir Sher Muhammad Khan Talpur va poder arribar a Hyderabad amb el seu exèrcit privat de vuit mil homes i va donar a Napier un ultimàtum per evacuar la fortalesa de Hyderabad que estava en el seu poder. Napier va respondre bombardejant les muralles de la ciutat i poc després Mir Sher Mohammed fou derrotat finalment a Dubbo (encara va dirigir una guerrilla durant deu anys abans de rendir-se a canvi de l'amnistia).

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Dancing Beethoven

Dancing Beethoven és un documental espanyol de 2017 dirigit per Arantxa Aguirre sobre la recuperació del ballet del segle XX de la coreografia de Maurice Béjart. Va ser estrenada el 28 d'abril de 2017. Va trigar 9 mesos a ser rodada, i està estructurada en quatre moviments.

## Argument

Explica la història d'un revifament de la coreografia creada per Bejart als anys seixanta per a la novena simfonia de Beethoven. L'actuació es fa a Tòquio i els ballarins són del Béjart Ballet Lausanne i Tokyo Ballet, acompanyats per l'Orquestra Filharmònica d'Israel, dirigida per Zubin Mehta.

## Repartiment

* Malya Roman
* Julien Favreau
* Elisabet Ros
* Kateryna Shalkina
* Óscar Chacón
* Gil Roman com a membre del Béjart Ballet Lausanne.
* Kathleen Thielhem
* Masayoshi Onuki.
* Alanna Archibald com una ballarina.
* Simon Hoffman com un cel·lista.
* Zubin Mehta com el director de l'orquestra.

## Crítiques

Florence Millioud-Henriques, de Tribune de Genève ho ha definit com un himne a l'esperança; Rocío García, del periòdic El País com un cant a l'harmonia i la bellesa; Andrés Ibáñez Segura, de la secció cultural del periòdic ABC com a profund i commovedor; i la Film Society Lincoln Center com una combinació excitant de dansa i música.
Miguel Ángel Barroso, de la Revista Visión Media, ha comentat el següent:
| « | Dancing Beethoven, en una peça de cinema única, no sols dins del panorama nacional, sinó en el món sencer… un regal a conservar… una escriptura cinematogràfica, que és un prodigi de soltesa, de personalitat, de llibertat interior. | » |

## Premis
### Premis Goya

| Any | Categoria | Resultat |
| 2017 | Millor pel·lícula documental | Nominada |

### Premis Platino

| Any | Categoria | Resultat |
| 2018 | Millor pel·lícula documental | Nominada |

## Referències

* ↑ Fotogramas. «DANCING BEETHOVEN» (en español). [Consulta: 30 abril 2017].
* ↑ Cervera, Marta «Arantxa Aguirre: "Dancing Beethoven' no es solo para balletómanos"» (en español). [Barcelona], 29-04-2017 [Consulta: 30 abril 2017].
* 1 2 «'DANCING BEETHOVEN' SE ESTRENA EN CINES» (en español). [España], 25-04-2017 [Consulta: 30 abril 2017].
* ↑ «Dancing Beethoven» (en castellà). Antena 3 Noticias [Madrid], 28-04-2017.
* 1 2 «Dancing Beethoven, de Arantxa Aguirre» (en español). Danza Ballet [España], 14-03-2017 [Consulta: 30 abril 2017].
* ↑ Dancing Beethoven al web dels Premis Goya
* ↑ «Premios Platino 2018: Lista completa de nominados de la quinta edición» (en castellà), 13-03-2018. [Consulta: 5 desembre 2018].

## Enllaços externs

* Tràiler a YouTube
# Perlesta chaoi

Perlesta chaoi és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids que es troba a la Xina: Gansu.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
# Fully

Fully és un municipi del cantó suís del Valais, al districte de Martigny. Cap dels pobles del municipi porta el nom de Fully, sinó que és el conjunt i el nom del municipi.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
Viccionari
# Guido Santórsola

Guido Santórsola (Canosa di Puglia, 18 de novembre de 1904 - Montevideo, 24 de setembre de 1994) fou un compositor brasiler-uruguaià, violinista, violista, intèrpret de viola d'amore i director d'origen italià.

## Vida i música

Santórsola va néixer a Itàlia i la seva família es va establir a São Paulo, Brasil, el 1909. Després de rebre les primeres instruccions musicals del seu pare, Enrico, aviat va ingressar al "Conservatório Dramático i Musical"" de São Paulo estudiant violí amb Zaccaria Autuori i contrapunt, harmonia i composició amb Agostino Cantù i Lamberto Baldi.
Va anar a Europa a estudiar violí amb Gaetano Fusella (1876-1973) a Nàpols i amb Alfred Mistowski (1872-1964) al "Trinity College de Londres".
De retorn al Brasil el 1925, va fundar l'Institut Musical del Brasil i va ser violista del Quartet Paulista i de lOrquestra Municipal del Teatre de Rio de Janeiro. Posteriorment, va ser professor de violí, viola i harmonia al "Conservatório Dramático i Musical" de São Paulo abans d'establir-se a Montevideo el 1931. El mestre italià Lamberto Baldi, director de lOrquestra Sinfònica del SODRE, va convidar Santórsola a ser el primer violista de la seva orquestra i també actues amb el SODRE Chamber Ensemble. Santórsola va fundar i dirigir posteriorment les orquestres de la Societat de Cultura Artística Uruguaya i de l'Institut Cultural Brasil-Uruguai, va ser violista al Quartet Kleiber i va ser professor de l'Institut d'Estudis Superiors de l'Escola Normal de Música de Montevideo.
Santórsola va compondre un gran treball que exhibeix clarament l'energia melòdica i rítmica de l'Amèrica Llatina. El seu estil musical es va veure inicialment influït pel seu interès pel contrapunt barroc, la música popular brasilera i uruguaiana, i més tard el serialisme de dotze tons. Va escriure obres orquestrals i vocals, concerts, música de cambra i instrumental, sobretot les seves nombroses composicions per a guitarra clàssica.
Entre els alumnes de Santórsola hi havia la compositora Amelia Repetto.

## Referències

* 1 2 3 Salgado, Susana (1999). Casares Rodicio, Emilio (ed.). Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana(en castellà). Madrid: Societat General d'Autors i Editors. pàgines 798-800.
* 1 2 Ficher, Miguel; Schleifer, Martha Furman; Furman, John M. (2002). Latin American Classical Composers: A Biographical Dictionary (segona edició). The Scarecrow Press. pàgines 505-506. ISBN 978-0-8108-4517-6.
* 1 2 Salgado, Susana (2001). Sadie, Stanley; Tyrrell, John(eds.). The New Grove Dictionary of Music and Musicians: Volum 22(Segona ed.). Londres, Regne Unit: Macmillan Publishers. pàg. 262.
* 1 2 Renk, Gena (1992). Morton, Brian; Collins, Pamela (eds.). Compositors contemporanis. Chicago: St. James Press. pàgines 805-07.
* ↑ Miguel Ficher; Martha Furman Schleifer; John M. Furman (16 d'octubre de 2002). Latin American Classical Composers: A Biographical Dictionary. The Scarecrow Press. pàg. 17–. ISBN 978-1-4616-6911-1.
# Llista de catenae de (4) Vesta

    En aquest article només es mostra els noms oficials aprovats per la Unió Astronòmica Internacional (UAI).
Aquesta és una llista de catenae amb nom de (4) Vesta, el tercer major asteroide del cinturó d'asteroides, descobert el 29 de març de 1807 pel metge i físic alemany Heinrich Wilhelm Olbers. Totes les catenae han estat identificades durant la missió de la sonda espacial Dawn, l'única que ha arribat fins a (4) Vesta fins ara.
* Imatge de (4) Vesta
* Mapa topogràfic de (4) Vesta

## Llista

Les catenae de (4) Vesta porten el nom de festes romanes o figures associades a la deessa Vesta.
| Catena | Coordenades | Diàmetre (km) | Epònim | Ref. |
| Albalonga Catena | 7° 10′ S, 287° 23′ O﻿ / ﻿7.17°S,287.39°O﻿ / -7.17; -287.39 | 161,74 | Alba Longa - Antiga ciutat fundada per Ascani. | WGPSN |
| Robigalia Catena | 14° 02′ S, 340° 13′ O﻿ / ﻿14.04°S,340.22°O﻿ / -14.04; -340.22 | 79,21 | Robigàlia - Festa romana (25 d'abril) on un gos era sacrificat al déu Robigus per evitar la pols vermella, o floridura, que atacava el blat quan començava a formar-se el gra. | WGPSN |

## Referències

* ↑ Vesta > Catena, catenae. usgs.gov. Gazetteer of Planetary Nomenclature – International Astronomical Union (IAU) Working Group for Planetary System Nomenclature (WGPSN).
* ↑ Categories for Naming Features on Planets and Satellites. usgs.gov. Gazetteer of Planetary Nomenclature – International Astronomical Union (IAU) Working Group for Planetary System Nomenclature (WGPSN).
# Barranc de l'Aulesa

El barranc de l'Aulesa és un barranc íntegrament del terme municipal de Salàs de Pallars, al Pallars Jussà, prop del límit nord del terme, limítrof amb el terme de Conca de Dalt (antic terme de Toralla i Serradell).
Es forma en el Bosc de Salàs, a l'oest de la Roca del Manel i al nord-est de la Roca de l'Espluga, a la part nord-oest del bosc esmentat. Des d'aquell lloc baixa cap a l'est-sud-est, paral·lel pel nord al barranc de Sant Pere, i queda emmarcat al nord pels serrats de Mig i de l'Extrem, i al sud pel Serrat del Tarter Gros.
Finalment, s'aboca en el barranc de Rivert just al costat de ponent del Pont de Sensui.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cypress

«Cypress» té aquests significats:
* Cypress (Califòrnia)
* Cypress (Illinois)
* Cypress Gardens, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida
* Cypress Lake, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida
* Cypress Quarters, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida
# Asbolana

L'asbolana és un mineral de la classe dels òxids, una espècie poc definida, essencialment wad niquèlic.

## Característiques

L'asbolana és un òxid hidratat de manganès amb cobalt i níquel, de fórmula Mn$^{4+}$(O,OH)₂·(Co,Ni,Mg,Ca)$_x$(OH). La composició química és bastant variable, podent contenir cobalt, coure i d'altres metalls. Pot portar impureses d'alumini, calci, ferro o silici. Cristal·litza en el sistema hexagonal formant agregats laminars de plaquetes primes de fins a diverses micres, tot i que també s'hi troba de manera massiva.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'asbolana pertany a «04.FL: Hidròxids (sense V o U), amb H₂O+-(OH); làmines d'octaedres que comparetixen angles» juntament amb els següents minerals: trebeurdenita, woodallita, iowaita, jamborita, meixnerita, muskoxita, fougerita, hidrocalumita, kuzelita, aurorita, calcofanita, ernienickelita, jianshuiïta, woodruffita, buserita, rancieïta, takanelita, birnessita, cianciul·liïta, jensenita, leisingita, akdalaïta, cafetita, mourita i deloryita.

## Formació i jaciments

Es troba en roques silícies, en les que es forma per alteració quan estan exposades a la intempèrie. Normalment és un producte de l'alteració d'altres minerals de manganès. També pot apareixes en esquistos silicis metamòrfics, així com en el regolit residual a partir de roques ígnies ultramàfiques. Sol trobar-se associada a la goethita. Als territoris de parla catalana s'han trobat jaciments d'asbolana a la mina Les Ferreres, a Rocabruna (Camprodon, Girona), a les mines Lealtad, San Francisco, Los Sejas i El Negre, a Chóvar (Castelló), la mina Murta, a La Corraliza (Vall d'Uixó, Castelló) i al mont Horquera, a la Rodana (Vilamarxant, València).

## Referències

* 1 2 «Asbolane» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 juliol 2015].
* ↑ «Asbolane» (en anglès). Handbook of mineralogy. [Consulta: 14 juliol 2015].
# Gavriukhino

Gavriukhino (en rus: Гаврюхино) és un poble del krai de Perm, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 21 habitants.

## Referències

* ↑ «ВПН-2010. Численность и размещение населения Пермского края» (en rus). Arxivat de l'original el 2014-09-10. [Consulta: 10 setembre 2014].
# Graller del Boixeguer

* Per a altres significats, vegeu «El Graller de Boixeguer».
El Graller del Boixeguer és un avenc de Sant Esteve de la Sarga, al Pallars Jussà, dins de l'àmbit del poble de Sant Esteve de la Sarga.
Està situat a 1.418 m. alt. a la part central del Montsec d'Ares. És al nord-est del Coll d'Ares, bastant a prop; és a l'extrem nord del Serrat del Boixeguer.
Situat, com la resta de cavitats de la zona, en terreny calcari del Campanià-Maestrechtià, s'hi accedeix per dues boques diferents, a uns 40 m de distància i 12 de desnivell, que donen a la sala gran de la cavitat. Aquesta sala, d'una alçada màxima de 65 m., una llargària màxima de 85 i una amplària que arriba als 45, té un sòl molt irregular a causa dels grans blocs de pedra que hi ha dipositats. Fent un recorregut laberíntic entre aquests blocs, hom pot arriba a recórrer uns 30 metres. De l'extrem sud-occidental de la sala surt encara una galeria descendent, de força grandària, que, si es segueix per damunt dels blocs de pedra, després d'un tram de pujada, porta a una altra sala, anomenada de les Collades. Aquesta segona sala arriba als 80 metres de llargària.
Si en comptes de pujar pels blocs de pedra se segueix per la galeria principal, la galeria es va enxiquint progressivament, fins que arriba a un llac, que tanca la cavitat, atès que les exploracions fetes no han trobat cap mena de continuïtat, després del llac.
En total, el recorregut que s'hi pot fer és d'uns 700 metres, i el desnivell que s'assoleix, d'uns 150.

## Bibliografia

* DE VALLES, Jordi. "Grallera del Boixeguer". Dins Catàleg Espeleològic de Catalunya. Volum I. Alta Ribagorça. Pallars Jussà. Pallars Sobirà. Vall d'Aran. Barcelona: Espeleo Club de Gràcia, 2008. Sense ISBN.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Llau de Cotura

La llau de Cotura és una llau del terme de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins dels antics termes d'Hortoneda de la Conca i d'Aramunt.
Es forma entre les partides de Llagunes (nord-oest), Viars (llevant) i la Vinya (nord-est), a prop de Pessonada, que queda al nord-est, des d'on davalla cap al sud-oest. Deixa les partides esmentades al costat oriental, i s'adreça a prop de la Borda de Cotura, que queda a l'oest. Troba el torrent Salat, travessa la partida de Travet, i s'aboca en el riu de Carreu a ponent de la Font del Bullidor.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Marbaix

Marbaix és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 440 habitants. Es troba a 90 km de Lilla, Brussel·les o Reims (Marne), a 45 km de Valenciennes, Mons (B) o Charleroi (B), a 19 km de Maubeuge a 7 km d'Avesnes-sur-Helpe i a 5 km de Maroilles.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 474 | 509 | 465 | 456 | 454 | 426 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Damien Ducanchez | |
# Barranc de Vivó

El barranc de Vivó és un curs d'aigua afluent de la Noguera Pallaresa per la dreta. Discorre totalment dins de l'antic terme de Guàrdia de Tremp, actualment pertanyent a Castell de Mur, del Pallars Jussà.
El seu origen és al vessant nord-est del Serrat Pedregós, i el riu, de poc recorregut, davalla cap al nord-est. S'aboca en la Noguera Pallaresa al nord de les Cases de l'Estació de Cellers. El Camí del Bosc discorre quasi del tot pel costat dret -sud-est- del barranc de Vivó.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Curricà

La pesca al curricà, en anglès trolling, és una modalitat de pesca que es basa en l'arrossegament de l'aparell des d'una embarcació en marxa, a mar obert, en grans embassaments, en llacs interiors o en rius.
Des de la costa es practica una modalitat similar, rebent llavors el nom anglès de spinning, una tècnica consistent en llançar i recollir el cimbell amb una canya.
La pesca al curri, com se l'anomena en argot, acostuma a estar dirigida a peixos depredadors, ja que aquests ataquen només esquers en moviment. Se solen usar, tant cimbells (esquers artificials), com naturals (viu o mort). Així mateix, es pot treballar en superfície, a mitges aigües o en profunditat segons l'espècie perseguida. Per a fer curricà de fons o a mitges aigües, s'utilitzen línies plomades, ploms enganxats a la línia, o profunditzadors. Es pot practicar durant tot el dia, però algunes espècies són específiques per al curricà nocturn.
Es realitza a baixa velocitat (1,5 - 2 nusos) per a espècies poc agressives, o bé a velocitat més altes (fins a uns 7 nusos) per a altres espècies més depredadores o de mida més gran, com les tonyines o els marlins. Però l'elecció de la velocitat i la profunditat, no només les determinen l'espècie perseguida, sinó també factors com la proximitat al litoral, la temperatura de l'aigua, l'estat de la mar, l'hora de dia, el tipus de fons disponible, l'època de l'any, etc.

## Vegeu també

* Pesca
* Pesca esportiva

## Referències

* ↑ Pesca amb Curricà o Trolling, Govern de Xile, Servei Nacional de Pesca
* ↑ Pesca esportiva en Argentina - Modalitats de pesca - Trolling