OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Euprepes

Euprepes (en llatí Euprepes) va ser un conductor de carros de carreres romà, que tenia, segons els annals de carreres de Roma, el nombre més gran de victòries, un total de 782, major que cap altra corredor fins al seu temps. Caracal·la el va fer matar l'any 211 perquè corria amb uns colors que no eren els afavorits per l'emperador, que era seguidor dels blaus.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/113?rgn=pages;view=image;q1=EupompusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 103. ]
# Andre Reyes

Andre Reyes (Arle, Provença, 10 de desembre de 1967) és un músic i guitarrista gitano català, membre del grup musical Gipsy Kings. És fill del fundador del grup, José Reyes, i cosí de Manitas de Plata i d'Hyppolyte Baliardo. Dins dels Gipsy Kings, Ande tocava la guitarra i col·laborava en l'apartat vocal, donant suport als cantants principals. A començaments del 2022, Andre Reyes va fer renéixer el nom la històrica banda, ja retirada, amb una nova formació que va anomenar "Gipsy Kings by André Reyes".
Andre és el petit dels cinc fills de José Reyes que integren els Gipsy Kings; els seus germans grans són Paul, Canut, Nicolas i Patchaï Reyes. Els seus avis provenien de Catalunya, d'on van fugir arran de la Guerra Civil Espanyola. Segons afirma el seu germà Paul en una entrevista, el seu avi Joanet era de Figueres i estava emparentat amb el pare d'en Peret. Com tota la seva família, Andre parla català i francès, tot i que canta sobretot en castellà. Els membres de Gipsy Kings i les seves respectives famílies, tots ells gitanos catalans, estan repartits entre Arle i Montpeller.

## Referències

* ↑ «Gipsy Kings - Biographie Détaillée» (en francès). laurentpons.com.
* ↑ Maldonado, Noelia. «André Reyes, de Gipsy Kings: La mejor manera de responder a la crítica es en el escenario» (en castellà). lavoz.com.ar, 26-02-2022. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ San Martín, Claudia. «André Reyes: «Ahora estoy mejor que antes con los Gipsy Kings, ahora me siento más libre»» (en castellà). diariosur.es, 04-08-2022. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ «Gipsy Kings - the long-awaited, all-inclusive, ultimate FAQ» (en anglès). gipsykings.net, 26-10-2002. [Consulta: 20 setembre 2017].
* 1 2 Casanova, Eugeni. «Capítol 13. Alès, Arles, Marsella». A: Els gitanos catalans de França. Llengua, cultura i itineraris de la gran diàspora. Lleida: Pagès Editors, 2016, p. 383-386. D.L. L-1457-2016. ISBN 978-84-9975-805-3.
* ↑ Roden, Christina. «Nicolas Reyes talks about the history and future of The Gipsy Kings» (en anglès). rootsworld.com. Rhythm Music Magazine, 01-10-1997. [Consulta: 12 desembre 2014].
* ↑ Casanova, Eugeni. «Kendji, Manitas i els gitanos catalans de França». vilaweb.cat. Vilaweb, 12-12-2014. Arxivat de l'original el 24 de juny 2015. [Consulta: 12 desembre 2014].

## Enllaços externs

* Lloc Web oficial del nou grup d'Andre Reyes, "Gipsy Kings by André Reyes" (anglès)
* Andre Reyes entrevistat a TV3 al TN migdia (1/7/2017)
# Màrtirs de Girona

«Màrtirs de Girona» té aquests significats:
* Quatre Sants Màrtirs de Girona, els germans Sant Germà, Sant Just, Sant Paulí i Sant Sici
* Trobat i els 359 màrtirs de Girona, o sant Invent, un dels 360 màrtirs de Girona (307)
# Blue Dragon Plus

Blue Dragon Plus (ブルードラゴンプラス, Burū Doragon Purasu) és la seqüela del videojoc de rol Blue Dragon i va ser dissenyat per Mistwalker i desenvolupat per Feelplus i Brownie Brown, sent publicat per AQ Interactive en el Japó.

## Referències

* ↑ Gamasutra - Developing An Epic: Nakazato On Lost Odyssey And The Future
# Chromis chrysura

Chromis chrysura és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 14 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

N'hi ha tres poblacions aïllades: 1) Sud del Japó, Illes Ryukyu i Taiwan; 2) Mar del Corall, incloent-hi Nova Caledònia, Vanuatu, Fidji i l'est d'Austràlia; 3) Maurici i Reunió. També present a les Illes Filipines.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Allen, G.R., 1991. Damselfishes of the world. Mergus Publishers, Melle, Alemanya. 271 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Llebrer irlandès

El llebrer irlandès o llobater irlandès és una raça de gos llebrer originària d'Irlanda. No s'ha de confondre "llobater" amb "gos llop", que són aquells gossos que provenen d'encreuaments entre llops i gossos domèstics.
Va néixer d'una vella raça irlandesa i es va utilitzar durant segles per a la caça del llop i l'ant, sent també l'acompanyant de caps i reis. La raça va ser gairebé extinta durant el segle xix, però el 1860 el capità Graham va recrear la raça creuant els últims exemplars amb dogs alemanys.

## Morfologia

Rústic i fort, el llebrer irlandès té un musell puntegut. Els ulls són foscos i les orelles dutes en rosa. El coll arquejat i sense papada. El cos és poderós i el pit profund, de llom llarg i recte, de ronyó arquejat i recollit per un ventre no gaire alt. Els membres són forts i alts. La cua està ben poblada. És un dels gossos més grans que existeixen.
* Color: Gris sota les mandíbules, blanc pur o alleonat.
* Pelatge: Pèl aspre i mitjà.
* Alçada: Mascles, per sobre de 79 cm; femelles, més de 71 cm.
* Pes: Mascles, de 54 a 58 kg; femelles, de 41 a 52 kg.

## Utilitat

Pràcticament ja no s'utilitza com a gos de caça, sinó com a gos guardià per la seva eficàcia i ensinistrament en atac, encara que és un gran gos de companyia a causa del seu bon caràcter.

## Referències

* ↑ La denominació en anglès és "Irish Wolfhound". La traducció seria: "gos llober", "gos lloper", "caçador de llops" o "gos llobater", segons la diferent dialectologia de les regions de Catalunya. L'última denominació es recull al treball: Vocabulari dels pastors, de Joan Amades. Butlletí de Dialectologia catalana. Volum XIX. Any 1931. Es pot consultar aquí.

## Enllaços externs

* Llistat de races de gossos i descripció a la web d'Affinity Arxivat 2011-07-07 a Wayback Machine..
# Coryphaenoides longifilis

Coryphaenoides longifilis és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes que es troba des del sud del Japó fins al mar de Bering.
És un peix d'aigües profundes que viu entre 550 - 3000 m de fondària, tot i que, normalment, ho fa entre 800-1500.
Els mascles poden assolir 110 cm de llargària total i 2.600 g de pes. Pot arribar a viure 15 anys.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gunnerus J. E. 1765. Efterretning om Berglaxen, en rar Norsk fisk, som kunde kaldes: Coryphaenoides rupestris. Det Trondhiemske Selskabs Skrifter v. 3. 50-58.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Coryphaenoides longifilis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ Masuda, H.; Amaoka, K.; Araga, C.; Uyeno, T.; Yoshino, T. 日本産魚類大図鑑 (Enciclopèdia japonesa del peix) (en japonès). 1. 東海大学出版会 (Tokai University Press), 1984. ISBN 9784486050544.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Fedorov, V.V., I.A. Chereshnev, M.V. Nazarkin, A.V. Shestakov i V.V. Volobuev, 2003. Catalog of marine and freswater fishes of the northern part of the Sea of Okhotsk. Vladivostok: Dalnauka, 2003. 204 p.
* ↑ Fadeev, N.S., 2005.
# Bee Ridge

Bee Ridge és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 8.744 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bee Ridge tenia 8.744 habitants, 3.905 habitatges, i 2.456 famílies. La densitat de població era de 863,4 habitants per km².
Dels 3.905 habitatges en un 21,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,5% hi vivien parelles casades, en un 7,6% dones solteres, i en un 37,1% no eren unitats familiars. En el 32,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 22,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,18 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,73.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,5% tenia menys de 18 anys, un 3,9% entre 18 i 24, un 19,3% entre 25 i 44, un 25% de 45 a 60 i un 33,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 51 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 75,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 47.200 $ i la renda mediana per família de 56.386 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.215 $ mentre que les dones 25.981 $. La renda per capita de la població era de 26.716 $. Entorn del 3,4% de les famílies i el 5,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bee Ridge». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 17 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bee Ridge». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Eupomp

Eupomp (en llatí Eupompus, en grec antic Εὔπομπος) fou un destacat pintor grec nascut a Sició contemporani de Zeuxis d'Heraclea, Parrasi, i Timantes, i mestre de Pàmfil, que al seu torn va ser mestre d'Apel·les de Colofó.
El seus contemporanis el van apreciar molt, fins al punt de què es va fer una nova divisió de les escoles d'art i se'l va situar al capdavant d'una d'elles. Abans existien l'escola propera o Hel·làdica (grega) i l'escola Asiàtica, però amb Eupomp van néixer l'escola Siciònica com una branca de l'Hel·làdica. Després es va adoptar una nova divisió de les escoles gregues que es va dividir en Jònica, Siciònica i Àtica, aquesta darrera dirigida per Apol·lodor. Quan Lisip, al començament de la seva carrera, li va preguntar a quin pintor havia d'agafar com a model, li va respondre que havia d'imitar a la naturalesa i no a cap mestre.
Només Plini el Vell a la Naturalis Historia menciona una obra seva, un guanyador en uns jocs portant la palma.

## Referències

* ↑ Eupompus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 103
# Nightcore

Nightcore és el nom d'un gènere de música electrònica que consisteix a accelerar una cançó d'èxit de manera que apart d'augmentar-ne el ritme la veu es torni molt més aguda. Els videoclips acostumen a fer-se amb imatges d'anime. L'origen està en el duet homònim Nightcore i les bases accelerades són de techno, pop o happy hardcore.
# Màrtirs de Lió i Viena

Els Màrtirs de Lió i Viena són un grup de 48 cristians de la regió de Viena del Delfinat i Lió, a França. Molts d'ells procedien d'Àsia i Anatòlia, i van formar part de les comunitats cristianes d'ambdues ciutats durant el segle ii. Arrestats durant les persecucions de Marc Aureli de 177, van ser portats a Lugdunum, l'actual Lió, torturats i martiritzats (alguns ofegats a la presó i d'altres lliurats a les bèsties a l'amfiteatre de la ciutat, actual Amfiteatre de les Tres Gàl·lies).
Una carta contemporània adreçada a una comunitat d'Àsia Menor, potser escrita per Ireneu de Lió, en narra el martiri.
Les persones identificades posteriorment i santificades són:
* Sant Alexandre de Viena, metge a Viena del Delfinat.
* Sant Àtal de Pèrgam
* Santa Biblis
* Santa Blandina, proclamada patrona de Lió
* Sant Comí
* Sant Matur el Novici
* Sant Potí de Lió, bisbe de la comunitat de Lió, proclamat sant patró de la ciutat
* Sant Pòntic
* Sant Sanç de Viena
* Sant Veci Epàgat (Vettius Epagathus)
Les seves restes van ser recollides i enterrades al lloc on després va haver-hi l'abadia de Saint-Martin d'Ainay, a Lió. Posteriorment es traslladaren a l'església de Saint-Nizier de Lió, on són avui, a banda d'altres relíquies disperses.
* Saint-Martin-d'Ainay (Lió), primer lloc d'enterrament dels sants
* Església de Sain-Nizier (Lió), amb les restes dels sants màrtirs
* Nau de Saint-Nizier

## Referències

* 1 2 de Faye, Clément. L'Eglise de Lyon, depuis l'évêque Pothin jusqu'au réformateur P. Viret: 152 à 1563 (en francès). C. Meyrueis, 1859, p. 4.

## Vegeu també

* Santa Blandina
* Sant Potí de Lió
# RD-0146

L'RD-0146 és un motor de coet criogènic rus desenvolupat en col·laboració amb Pratt & Whitney Rocketdyne. Es diu que és la versió russa del motor RL10 de Pratt & Whitney Rocketdyne. El motor RD-0146 fou desenvolupat per l'oficina de disseny KBKhA a Vorónej (Rússia) en col·laboració amb la firma estatunidenca Pratt & Whitney Rocketdyne. El 2009 fou objecte d'atenció quan l'agència espacial russa el trià per al segon tram del vehicle de llançament Rus-M, dissenyat per portar la futura nau espacial tripulada russa PPTS.

## Referències

* ↑ http://www.astronautix.com/engines/rd0146.htm
* ↑ http://www.russianspaceweb.com/rd0146.html
# Chromis bami

Chromis bami és una espècie de peix de la família dels pomacèntrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Tonga i Pitcairn.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J.E. i J.E. McCosker, 1992. Two new damselfishes of the genus Chromis (Perciformes: Pomacentridae) from the South Pacific. Proc. Calif. Acad. Sci. 47(12):329-337.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bee At The Beach

Bee at the Beach és una pel·lícula de dibuixos animats de la sèrie de l'Ànec Donald produïda per Walt Disney per la RKO Pictures, el 1950. El curt es va publicar l'11 de desembre de 2007 a Walt Disney Treasures: The Chronological Donald, Volume Three: 1947-1950.

## Argument

Donald passa una jornada a la platja. Anant a banyar-se, aixafa, ofega i acaba per enterrar a la sorra una abella que només volia bronzejar-se tranquil·lament...

## Referències

* ↑ Lenburg, Jeff. The Encyclopedia of Animated Cartoons. Checkmark Books, 1999, p. . ISBN 0-8160-3831-7.
* ↑ «The Chronological Donald Volume 3 DVD Review». DVD Dizzy. [Consulta: 23 febrer 2021].
# Estació d'Estavar

Línia de Cerdanya ("Tren Groc") :
L'Estació d'Estavar és un baixador de ferrocarril de la línia del Tren groc situat a 1.327,4 metres d'altitud, a prop de les localitats de Bajanda i Callastre, a la comuna d'Estavar, a l'Alta Cerdanya, de la Catalunya del Nord.
Està situada a l'extrem sud-oriental del terme comunal d'Estavar, al capdamunt -nord- d'un ampli i tancat revolt que traça la via fèrria en passar del fons de la Cerdanya, en el terme de Sallagosa, a l'altiplà del Coll de la Perxa. És en un despoblat a prop al sud-est de Bajanda i al sud de Callastre, més lluny a l'est-sud-est d'Estavar.
És entre les estacions de Sallagosa, situada a 1.306,7 metres d'altitud, i de Font-romeu, Odelló i Vià, a 1.533,4.
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| : Transport express régional |||||
| Vilafranca de Conflent - Vernet - Fullà | Font-romeu, Odelló i Vià | Tren groc | Sallagossa | La Tor de Querol - Enveig |

## Referències

* ↑ «Estavar». tren groc, 10-12-2013. Arxivat de l'original el 17 d’octubre 2021. [Consulta: 17 octubre 2021].
* ↑ L'Estació d'Estavar en els ortofotomapes de l'IGN
# Night and the City

Night and the City és una pel·lícula britànica de 1950, dirigida per Jules Dassin. Protagonitzada per Richard Widmark, Gene Tierney, Googie Withers, Hugh Marlowe, Francis L. Sullivan, Herbert Lom i Stanislaus Zbyszko en els papers principals.

## Argument

Harry Fabian (Richard Widmark) és un jove delinqüent que es guanya la vida als carrers de Londres. És ambiciós i no li importen els mètodes per guanyar diners. Sense cap escrúpol manipula i li roba diners a la seva promesa Mary (Gene Tierney), una cantant del sòrdid club nocturn Silver Fox, propietat de Phil Nosseross (Francis L. Sullivan). Harry treballa com enganxador de clients del club. En algun moment s'adona de les possibilitats de guanyar diners en l'ambient de la lluita lliure professional, i decideix llevar-li el control al promotor i delinqüent dels baixos fons, Kristo (Herbert Lom), manipulant el pare de Kristo, l'ex lluitador Gregorius (Stanislaus Zbyszko). Per finançar el seu pla busca el suport econòmic de l'amo del club, Phil i la seva esposa Helen (Googie Withers), i ho aconsegueix. Però el matrimoni té els seus propis plans. En un accident, mor Gregorius, mort causada accidentalment pel seu protegit Strangler (Mike Mazurki). Pel seu costat Phil, l'amo del club, s'adona que la seva esposa Helen està a punt d'abandonar-ho per Harry i tot el pla queda al descobert.

## Repartiment

* Richard Widmark: Harry Fabian
* Gene Tierney: Mary Bristol
* Googie Withers: Helen Nosseross
* Hugh Marlowe: Adam Dunne
* Francis L. Sullivan: Phil Nosseross, propietari del club Silver Fox
* Herbert Lom: Kristo
* Stanislaus Zbyszko: Gregorius the Great
* Mike Mazurki: The Strangler
* Ada Reeve: Molly
* Charles Farrell: Mickey Beer
* Ken Richmond: Nikolas of Athens
* Edward Chapman: Hoskins
* Aubrey Dexter: Fergus Chilk
* Maureen Delaney: Annie O'Leary

## Referències

* ↑ «Night and the City». The New York Times.
# Màrtirs de Dirràquium

Els màrtirs de Dirràquium (Dyrrhachium) eren set cristians (Peregrí, Llucià, Pompeu, Hesiqui, Papi, Saturní i Germà) procedents probablement de Roma o alguna part d'Itàlia, que van fugir de la persecució iniciada sota el regnat de Trajà cap a Macedònia. A Dirràquium (actual Durrës, a Albània), van presenciar el martiri del bisbe Asti, cap de la comunitat cristiana que va hi va ser crucificat. Aquesta visió els va donar coratge i es van declarar cristians. Foren condemnats pel praeses Agrícola i van ésser lligats amb cadenesa una nau i llençats a la mar Adriàtica perquè s'ofeguessin, prop de la costa. Era prop de l'any 120.

## Veneració

Venerats per l'Església catòlica i l'Església Ortodoxa, el dies natalis es celebra el dia 7 de juliol.
Els seus cossos, portats per les onades a la platja, haurien sigut recollits pels cristians. La tradició diu que noranta anys després s'aparegueren al bisbe d'Alexandria i li digueren que hi edifiqués un temple al lloc on eren enterrats.

## Referències

* ↑ Baring-Gould, S. The Lives of the Saints. Hodges, 1882, p. 166 [Consulta: 25 setembre 2023].
* ↑ The Roman Martyrologe Set Forth by the Command of Pope Gregory XIII. and Reviewed by the Authority of Urban VIII. Translated Out of Latin Into English by G. K. of the Society of Jesus. The Second Edition, in which are Added Divers Saints, Put in to the Calender, Since the Former Impression. by Thomas Geubels, 1667, p. 185 [Consulta: 25 setembre 2023].
* ↑ Catholic Church. Martyrology. The Roman martyrology. Baltimore: John Murphy, 1916, p. 198.
* ↑ «Martyrs Peregrinus, Lucian, Ompeius, Hesychius, Papius, Saturninus, and Germanus, of Dyrrachium in Macedonia». [Consulta: 24 setembre 2023].
# Sant Maurici de Sautó

Sant Maurici de Sautó és l'església parroquial del poble de Sautó, a la comuna del mateix nom, de l'Alt Conflent, a la Catalunya del Nord.
Està situada al costat del cementiri del poble, en el costat de ponent del centre del nucli urbà de Sautó.

## Història

L'església està documentada ja al 968, data d'un privilegi de Joan XIII que en confirma la dependència a l'abadia de Sant Miquel de Cuixà. L'edifici, romànic del segle xii, va ser restaurat entre el 1769 i el 1780.

## L'edifici

A l'església actual, fortificada, hom hi accedeix per una escalinata de pedra. És una església de nau única, coberta amb volta de canó llis apuntat, l'absis romànic de la qual va ser enderrocat el segle xviii i substituït per una capçalera rectangular, que conté una sagristia al costat nord. La porta, senzilla, feta amb un arc de mig punt, s'obre a la façana meridional, on hi ha també una finestra de doble esqueixada i arc de mig punt. Al frontis de ponent s'obre una segona finestra idèntica a la primera. L'aparell és molt acurat, fet de carreus de granit ben escairats i polits. Damunt del sector oest de l'església s'aixeca una torre quadrada, amb més aspecte de torre de defensa que de campanar, assentada damunt la roca del penyal on es troba. Té espitlleres, i al costat nord es conserva un fragment de la muralla del castell, en el qual s'integrava l'església. La part superior de la torre és fet amb aparell de més qualitat que la inferior, possiblement corresponent a la conversió de torre defensiva en campanar.

## Mobiliari

A l'interior, s'hi poden admirar els retaules del Sant Crist del segle xvii i, del segle xviii, els de la Verge i el de l'Altar Major. Unes altres peces d'interès són una creu processional del segle xvii feta de fusta, diverses escultures, entre les quals destaca una marededéu amb l'Infant, del segle xiv de fusta policromada; i calzes i encensers d'entre els segles XV i dinou.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «160 - Sautó i Fetges». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Conf 131. Sant Maurici de Saltó». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Sautó». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Ponsich, Pere. «Sautó: Sant Maurici de Sautó». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4.

## Referències

* ↑ Sant Maurici de Sautó en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Ponsich, 1995.