OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marc Lol·li Palicà

* Per a altres significats, vegeu «Marc Lol·li».
Marc Lol·li Palicà (en llatí Marcus Lollius Palicanus) va ser un magistrat romà. Era un romà d'origen humil del Picè, i va arribar a tribú de la plebs l'any 71 aC.
En el seu tribunat va reclamar amb energia la restauració dels poders i privilegis que abans de Sul·la havien gaudit els tribuns. A final de l'any 71 aC va tornar a Roma Gneu Pompeu després de la seva victòria sobre Sertori i Palicà va convocar una assemblea fora de les portes de la ciutat on Pompeu va prometre que retornaria els poders dels tribuns, promesa que va complir al seu consolat de l'any 70 aC.
Palicà també va donar suport a la lex Aurelia judiciaria del pretor Luci Aureli Cotta, per la que els senadores eren privats del seu dret exclusiu a ser jutges contra els cavallers, i els judicis van ser formats per senadors, equites, i tribuni aerarii.
Va intentar incitar al poble contra l'aristocràcia, explicant una vegada i una altra la cruel conducta de Verres a Sicília, i per produir més impressió va portar a Roma a la gent a la que Verres havia fuetejat i els va exhibir.
Aquestes posicions polítiques i el seu origen humil el van fer objecte de l'odi de l'aristocràcia. Quan va ser candidat per consolat l'any 67 aC el cònsol Pisó, que presidia els comicis, no va voler anunciar el seu nom com a candidat. El 64 aC es va presentar altre cop, però no ho va aconseguir. L'any 60 aC apareix al costat del cònsol Afrani.
Sembla que els seus rivals el menyspreaven com a orador, ja que Ciceró, del partit contrari, diu: Palicanus aptissimus auribus imperitorum («Palicà [sonava] habilíssim per a les oïdes dels inexperts»), i Sal·lusti el descriu com loquax magis quam facundus («més loquaç que eloqüent»). Se suposa que Lòl·lia, amant de Cèsar, i casada amb Aule Gabini, era la seva filla.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/101?rgn=full+text;view=image;q1=PalicanusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 93. ]
# Brima Kamara

Brima Kamara (Freetown, 5 de maig de 1972 - 7 de juliol de 1999) és un exfutbolista de Sierra Leone de la dècada de 1990.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Sierra Leone.
Pel que fa a clubs, destacà a Al Mansourah.

## Referències

* ↑ Fiche de Brima Kamara Arxivat 2015-04-14 a Wayback Machine. sur fifa.com
* ↑ Brima Kamara a National-Football-Teams.com (anglès)
# Schizolita

La schizolita és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la wol·lastonita. Va ser descrita a Groenlàndia l'any 1901 i anomenada del grec σϗιζω per la seva exfoliació perfecta, però l'any 1955 va ser donada de baixa com a espècie vàlida. A principis dels anys 2000 es va pensar que els primers exemplars de la mina Wessels eren bustamita i fins que l'any 2013 van ser aprovats per l'Associació Mineralògica Internacional com una nova espècie: la marshallsussmanita. Finalement, el nom va tornar a canviar novament a schizolita l'any 2018.

## Característiques

La schizolita és un silicat de fórmula química NaCaMnSi₃O₈(OH). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2019, tot i que ja havia estat publicada per primera vegada el 1901. Cristal·litza en el sistema triclínic.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Tugtup Agtakôrfia, al fiord Tunulliarfik, dins el complex d'Ilímaussaq (Kujalleq, Groenlàndia). També ha estat descrita en altres indrets de Groenlàndia, tots ells al mateix fiord, així com a altres llocs distribuïts per Austràlia, el Canadà, Itàlia, Namíbia, Sud-àfrica i Rússia.

## Referències

* ↑ «Schizolite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 gener 2022].
* ↑ Grice, Joel D.; Lussier, Aaron J.; Friis, Henrik; Rowe, Ralph; Poirier, Glenn G.; Fihl, Zina «Discreditation of the pyroxenoid mineral name ‘marshallsussmanite’ with a reinstatement of the name schizolite, NaCaMnSi3O8(OH)». Mineralogical Magazine, 83, 3, 01-06-2019, pàg. 473–478. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2019.21 [Consulta: 24 gener 2022].
# Callogobius crassus

Callogobius crassus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a Papua Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1874. Esquisse d'un système naturel des Gobioïdes. Arch. Neerl. Sci. Nat., Haarlem v. 9. 289-331.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Miller, P.J. 1990. Gobiidae. p. 925-951. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Xuayb ibn Mahdan

Xuayb (àrab: شُعَيْب, Xuʿayb) és un profeta preislàmic que és esmentat diversos cops a l'Alcorà. Segons l'Alcorà fou posterior als profetes Hud, Sàlih i Lut. També recull que fou enviat als «habitants de Laika» (o potser «habitants del Bosc» o «de l'Espessor») i també s'hi explica que fou enviat a Madyan,$^,$$^,$ $^i$ una regió al nord-est de la Península aràbiga, prop del golf d'Àqaba. Com que a l'Alcorà Madyan es relaciona amb Moisès, l'exegesi islàmica ha vist en Xuayb el sogre de Moisès, Jetró, esmentat explícitament a la Bíblia però no a l'Alcorà, o, si més no, un oncle de Jetró.
La predicació de Xuayb és recollida, sobretot, en tres conjunts d'aleies de l'Alcorà: 7:85–93, 11:84–95 i 26:176–191. Segons aquestes narracions, que segueixen l'esquema alcorànic comú a les profecies, després d'haver rebut la crida de Déu, Xuayb va predicar el monoteisme entre els seus conciutadans, però els líders de la comunitat el van rebutjar, arribant a pensar en lapidar-lo; aleshores, un terratrèmol va assolar la regió, destruint les cases i matant a tota la població llevat de Xuayb i els seus seguidors.

## Referències

* ↑ «Els habitants de Laika [una ciutat, però podria ser el Bosc, o l'Espessor]».
* 1 2 3 4 5 Encyclopaedia of Islam. Second Edition, Brill Publishers, Leiden, s.v. «Shuʿayb».
# Falzia glandulosa

La falzia glandulosa (Asplenium petrarchae) és una espècie de falguera de la família Aspleniaceae present als Països Catalans.

## Característiques

És una falguera menuda amb les fulles densament pubescent-glandulars amb una longitud d'entre 5 i 14 cm. El pecíol més curt que la fulla d'un color marró fosc i brillant. Els sorus es disposen al llarg de la línia central de les fulles, subel·líptiques i confluents en la maduresa.

## Subespècies

Té dues subespècies: una diploide, Asplenium petrarchae ssp. bivalens amb un nombre cromosòmic de 2n = 72 i una autotetraploide per duplicació espontània del seu genoma, Asplenium petrarchae ssp. petrarchae, molt més abundants que les subespècies bivalents. La seva dotació genòmica és 4n = 144 cromosomes.

## Història natural

Esporula gairebé tot l'any. Viu entre les pedres dels murs de les terrasses i en les esquerdes de les roques de pedra calcària. Li agrada la llum i suporta un parell d'hores de sol directe de forma tangencial a les primeres i darreres hores del dia. No suporta la pluja directa sobre les fulles, preferint que la humitat de l'aigua de pluja arribi a les seves arrels per filtració a través del sòl amarat. En general creix bé dins de les esquerdes de les roques i entre les pedres dels murs de les terrasses, on hi cau la pluja. Tot i que suporta llargs períodes de sequera, els mesos més secs i calorosos d'estiu entra en estivació, deshidratant les seves fulles, que aparentment semblen mortes. Amb les primeres pluges de tardor les fulles seques es rehidraten i tornen a ser verdes ràpidament.

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 24 setembre 2022].
* ↑ «Asplenium petrarchae (Guérin) D.C.». [Consulta: 24 setembre 2022].

## Enllaços externs

* «Asplenium». [Consulta: 22 febrer 2015]. «Inclou diverses fotografies de varietats d'aquesta espècie»
* http://herbarivirtual.uib.es/eng-uib/especie/6209.html
# Volkswagen Sharan

El Volkswagen Sharan és un MPV de set seients produït pel fabricant alemany Volkswagen. El Sharan es troba actualment en la seva segona generació i està construït a la planta AutoEuropa a Palmela, Portugal. Comparteix la mateixa Plataforma amb el SEAT Alhambra, i la primera generació també està relacionada amb el Ford Galaxy.
# Marc Lucreci (tribú 210 aC)

Marc Lucreci (en llatí Marcus Lucretius) va ser un polític romà del segle iii aC. Formava part de la branca plebea de la gens Lucrècia.
Va ser tribú de la plebs l'any 210 aC. En el seu any d'exercici del càrrec va tenir serioses disputes amb el senat sobre el nomenament d'un dictador.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XXVII, 5-
# Bosquerola de coroneta negra

La bosquerola de coroneta negra (Myiothlypis nigrocristata) és un ocell de la família dels parúlids (Parulidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial i espesures de bambú de les muntanyes de Colòmbia, i oest i nord de Veneçuela cap al sud fins al nord del Perú.

## Referències

* ↑ «Bosquerola de coroneta negra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Sant Valentí de Vilallonga

Sant Valentí de Vilallonga és una església parroquial al terme municipal de Sant Martí Sesgueioles (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
L'església parroquial de Sant Martí té la curiositat de tenir el campanar a l'altra banda del poble a mig pendent del Puig. Aquest campanar ara aïllat, es feu amb l'església antiga del 1550. És un edifici, en el cas de l'església, de pedra ben tallada que fou apujat segons pla del mestre de cases Marc Godier del 1692 i executat per Joan Reinald el 1708. Té planta quadrada, es troba realitzada amb pedra tallada, i compta amb quatre finestres d'arc de mig punt a la part superior a cada cara. Està coronada per una balustrada i un element de ferro en forma de cúpula on hi ha les campanes algunes de les quals són del segle xviii. A la base de la torre es poden endevinar encara les traces de l'antiga església.
Forma part de l'antiga església edificada el 1550 de la qual resten dempeus un pany de paret, al fons del que era la nau, i el campanar que recolza en aquesta paret. El campanar no era tan alt, l'any 1708 J. Reinald el va aixecar 29 pams seguint un projecte realitzat el 1692 pel mestre de cases Marc Godien, autor també del pla de l'església. El 1963 es va portar a terme la reconstrucció sota la tutela del Reverend J. Pujol i els mestres d'obres V. Giralt i J. Lloret segons una inscripció en el contrafort de l'angle del campanar.
La primera menció que es fa del lloc de Sant Martí amb l'església o "domum Sti. Martini" i amb cases edificades a la vora es produeix el 1068 en una venda de terres i vinyes feta als comtes Ramon Berenguer I i Almodis. Aquesta i altres compres el portaren a esdevenir domini reial, mentre que la resta del terme romangué en mans dels nobles.

## Notes

* 1 2 3 «Sant Valentí de Vilallonga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Xuani

Xuani (en rus: Шуани) és un poble de la república de Txetxènia, a Rússia, segons el cens del 2022 tenia 2.925 habitants.

## Referències

* ↑ «Древнее село Зумсой продолжает жить несмотря ни на что | Информационное агентство "Грозный-Информ"». Arxivat de l'original el 2022-06-02.
* ↑ «Закон Чеченской республики № 46-РЗ от 14.07.08» (doc). Arxivat de l'original el 2012-04-11. [Consulta: 12 desembre 2009].
* ↑ «И вновь оживает древний Зумсой… | Грозный Информ». Arxivat de l'original el 2013-03-03.
* ↑ «В высокогорное село Зумсой возвращаются жители». Arxivat de l'original el 2014-09-08. [Consulta: 21 novembre 2010].
# Falzia negra

* Per a altres significats, vegeu «Asplenium onopteris».
La falzia negra (Asplenium adiantum-nigrum) és una espècie de falguera de la família Aspleniaceae, abundant als Països Catalans.

## Noms comuns

En ser una espècie freqüent als Països Catalans rep molts noms comuns: falzia negra, capil·lera negra, falzia de bosc, cama negra, dauradella borda, falguera borda, falguera de la cama negra, falguera de roca, falguereta, falzia, falzia de peu de cingle, falzia de roques, herba cancera, herba felera, falsija de peu de cingle, falsitja de roques, foguera borda, foguera de la cama negra, valzia negra.

## Característiques

És una falguera de fins a 30 centímetres d'alt. La tija és un petit rizoma bru fosc i pilós, d'on surten els pecíols de les frondes. Les frondes (fulles) poden fer fins a 40 centímetres i tenen el pecíol negre i tant o més llarg que el limbe. Les frondes són coriàcies, lluents i fosques, en forma triangular i pinnades 2 o 3 cops.
La seva constitució genètica és la d'un tetraploide i hom pensa que evolucionà a partir d'Asplenium onopteris i Asplenium cuneifolium.

## Història natural

És una de les falgueres més abundants de la terra baixa i creix en enclavaments rocosos, pedregosos, silícics i humits o ombrejats. Normalment se la troba en alzinars.

## Referències

* 1 2 «Plant Crib - Botanical Society of the British Isles in association with National Museums & Galleries of Wales Plant Crib» (en anglès). T. C. G. Rich & A. C. Jermy. [Consulta: 2 juny 2013].
* ↑ «IRMNG - Asplenium adiantum-nigrum Linnaeus». [Consulta: 11 setembre 2022].
* ↑ «Asplenium adiantum-nigrum L. subsp. adiantum-nigrum». [Consulta: 1r octubre 2022].
* ↑ «Cercaterm | TERMCAT - Asplenium adiantum-nigrum». [Consulta: 11 setembre 2022].

## Enllaços externs

* Http://herbarivirtual.uib.es/cat-med/especie/6212.html.
# Volkswagen Polo

El Volkswagen Polo és un automòbil de turisme del segment B produït pel fabricant alemany Volkswagen des de 1975. El seu nom deriva del esport homònim Polo. Al llarg de la seva història s'ha vengut amb carrosseries hatchback de tres i cinc portes, sedàn de dos i quatre portes i familiar de cinc portes.
El Polo ha tingut sis generacions de model diferents: Volkswagen Polo I (1975-1981), Volkswagen Polo II (1981-1994), Volkswagen Polo III (1994-2001), Volkswagen Polo IV (2001-2009), Volkswagen Polo V (2009-2017) i Volkswagen Polo VI (des de 2017).
El Volkswagen Polo va guanyar el premi Cotxe del Any a Europa de l'any 2010, quedant en segona posició els anys 1982 i 1995. També ha guanyat 12 reconeixements internacionals des de 1975.
Dins de la competició, el Volkswagen Polo ha estat utilitzat per l'equip oficial de Volkswagen entre 2013 i 2016, guanyant amb Sébastien Ogier de forma consecutiva quatre Campionats Mundials de Ral·lis, aconseguint també l'equip els quatre títols de constructors.

## Referències

* ↑ «Todos los modelos y cambios del Volkswagen Polo desde el año 1975» (en castellà), 10-03-2022. [Consulta: 8 febrer 2023].
* ↑ «El Volkswagen Polo, elegido Coche del año en Europa 2010 - Expansión.com». [Consulta: 8 febrer 2023].
* ↑ «WRC 2016: Sébastien Ogier 4 º título consecutivo de campeón del mundo de Rallyes - WRC Videos» (en castellà). [Consulta: 8 febrer 2023].
# Línia evolutiva de Lotad

Aquesta línia evolutiva de Pokémon inclou Lotad, Lombre i Ludicolo.

## Lotad

Lotad és una de les espècies que apareixen a la franquícia Pokémon, una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus aigua i tipus planta i evoluciona a Lombre.

## Lombre

Lombre és una de les espècies que apareixen a la franquícia Pokémon, una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus aigua i tipus planta. Evoluciona de Lotad i evoluciona a Ludicolo.

## Ludicolo

Ludicolo és una de les espècies que apareixen a la franquícia Pokémon, una sèrie de videojocs, anime, mangues, llibres, cartes col·leccionables i altres mitjans que va ser inventada per Satoshi Tajiri i ha generat milers de milions de dòlars en beneficis per a Nintendo i Game Freak. És de tipus aigua i tipus planta, i evoluciona de Lombre.

## Referències

* 1 2 3 «Pokémon Franchise Approaches 150 Million Games Sold» (en anglès). PR Newswire. Nintendo, 04-10-2005 [Consulta: 21 setembre 2020].

## Enllaços externs

* Web oficial de Pokémon
* Lotad a Bulbapedia (anglès)
* Lombre a Bulbapedia (anglès)
* Ludicolo a Bulbapedia (anglès)
Espècies de Pokémon :
# Bosquerola de dues bandes

La bosquerola de dues bandes (Myiothlypis bivittata) és un ocell de la família dels parúlids (Parulidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc de la selva pluvial als tepuis del sud de Veneçuela, Guyana i l'extrem nord del Brasil. Andes del sud-est del Perú, Bolívia i nord de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Bosquerola de dues bandes». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Sarabit al-Khadim

Sarabit al-Khadim és un lloc del Sinaí al nord de l'actual Al-Tor, prop de la costa del sud-oest, a uns 15 km al sud de Maghara, on hi va haver una explotació minera dels antics egipcis i s'hi va bastir un temple.
Les mines de turqueses foren descobertes vers el 3500 aC. El material extret es portava pel Wadi Matala fins a un petit port a la costa (Al-Markha, al sud de Abu Zenima) i en vaixells vers Egipte. Els miners eren pobles protocanaanites.
Del temple només en resten ruïnes. Fou investigat per Petrie el 1905 que hi va trobar una mostra de l'escriptura protosinaítica, precursora de l'alfabet. Fou construït per Amenemhet III. Tenia una capella dedicada a Hathor. Una part del temple fou ampliat per la reina Hatshepsut i una capella es va fer al nord per al culte dels faraons, i una dedicada a la deessa del desert oriental, Sopdu.

## Enllaços externs

* http://www.touregypt.net/featurestories/serabit.htm
# Yegen Osman Paixà

Yegen Osman Paixà fou un cap dels levends, visir, serasker (comandant en cap) dels otomans a Hongria. Fou també Sandjakbegi beglerbeg. Servia a Hongria quan va abandonar el camp de batalla i es va dedicar al bandidatge a Anatòlia, però després es va dedicar a perseguir bandits. A la mort de Halil Paixà (abril de 1687) al qual servia, fou nomenat sandjakbegi d'Afyun Kara Hisar. Després fou nomenat cap de tots els lewends. Després de la derrota otomana a la batalla de Mohács (1687) no es va unir a l'exèrcit rebel que va marxar contra la capital, però es va mantenir prop del cap militar Köprülü Damadı Abaza Siyavuş Paşa que va posar al tron a Solimà II i va nomenar Yegen Osman com a beglerbegi de Rumèlia. Mort el gran visir Abaza Siyavuş Pasha a mans dels propis rebels (23 de febrer de 1688) i el nou gran visir Nixandji Ismail Paixà no el va confirmar i el va enviar com a beglerbegi a Alep i el va designar sardar. Va fer nomenar sandjakbegis i beglerbegis a diversos parents i fidels i va aspirar a ser gran visir, el que li va costar el càrrec de sardar amb l'excusa que fou nomenat beglerbegi de Bòsnia, però de fet es va començar a perseguir-lo, però el nou gran visir Tekirdağlı Bekri Mustafa Paşa (nomenat des del 30 de maig de 1688) el va confirmar al càrrec a Bòsnia davant un imminent atac imperial a Belgrad. Yegen Osman però va abandonar Belgrad i es va retirar a Nish i després a Sofia suposadament per passar l'hivern. Es van dictar llavors ordes en la seva contra i alguns dels seus el van començar a abandonar fins que va fugir a l'oest però fou atrapat i mort a Ipek (març o abril de 1689).

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, VIII, 188
# Vladímir Pukhalski

Vladímir Pukhalski (Minsk, 21 de març de 1848 $^{(Julià)}$ - Kíiv, 23 de febrer de 1933) (en rus: Владимир Вячеславович Пухальский, en ucraïnès Пухальський Володимир В'ячеславович), fou un pianista, compositor i professor rus-ucraïnès de família polonesa.
Pukhalski va estudiar al Conservatori de Sant Petersburg, va fer classes de piano amb Theodor Leschetizky i teoria musical i composició amb Julius Johannsen i Nikolai Zaremba. Va completar els seus estudis l'any 1874 i després va ensenyar al mateix conservatori. El 1876 es va traslladar a Kíiv on va ensenyar a l'Acadèmia de la Societat Russa de Música. Entre el 1877 i el 1888 va ser membre de la direcció de la Societat de Música. L'any 1913 el conservatori es va separar de la Societat de Música i Pukhalski fou el seu primer director (1913-1914).
Entre els seus estudiants hi destaquen Vladimir Horowitz i la seva germana Regina Horowitz, Leonid Nikolàiev, Julius Isserlis, Anna Artobolévskaia, Boleslaw Jaworski i Arnold Alschwang. Per això Pukhalski és considerat el fundador de l'Escola de Pianistes de Kíiv.
Pukhalski va fer concerts de piano durant més de 30 anys. El 1833 va compondre un concert per a piano en re menor que s'ha interpretar amb molta freqüència. Va compondre l'òpera Waleria (1923), romances, Estudis i altres peces per a piano.

## Referències

* ↑ Żmuda, Grzegorz. Puchalski Włodzimierz (en polonès). 29, p. 320-321 (Polski Słownik Biograficzny).
* ↑ «Pukhalsky, Volodymyr» (en anglès). Internet Encyclopedia of Ukraine. [Consulta: 21 maig 2022].
* ↑ Guralnik, Natalia «Pedagogika przedstawicieli ukraiþskiej szkoäy pianistycznej: dialog miödzypokoleniowy (La pedagogia dels representats de l'escola ucraïnesa de piano: diàleg intergeneracional)» (PDF). Annales Universitatis Mariae Curie-Skłodowska, vol. VIII, n. 2, 2010, pàg. 145-166. DOI: 10.2478/v10075-011-0015-x.