OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tilapia ruweti

Tilapia ruweti és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: rius Congo i Zambeze. També al delta del riu Okavango i a Zimbàbue.

## Referències

* ↑ Smith, A. 1838-1847. Pisces. A: Illustrations of the zoology of South Africa; consisting chiefly of figures and descriptions of the objects of natural history collected during an expedition into the interior of South Africa in 1834-1836. Illust. Zool. S. Africa v. 4: 77 unnumb. pp, accompanying Pls. 1-31.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Skelton, P.H., 1993. A complete guide to the freshwater fishes of southern Africa. Southern Book Publishers. 388 p.
* ↑ Bell-Cross, G. i J.L. Minshull, 1988. The fishes of Zimbàbue. National Museums and Monuments of Zimbabwe, Harare, Zimbàbue. 294 p.

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Poll, M. & D. F. E. Thys van den Audenaerde. 1965. Deux cichlidae nouveaux du Sud du Bassin du Congo. Rev. Zool. Bot. Afr. v. 72 (núms. 3-4): 322-333.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Teugels, G.G. i D.F.E. Thys van den Audenaerde, 1991. Tilapia. p. 482-508. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Teugels, G.G. i D.F.E. Thys van den Audenaerde, 1992. Cichlidae. p. 714-779. A: C. Levêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Volum 2. Coll. Faune Tropicale núm 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Flandes i O.R.S.T.O.M., París, 902 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Tit Virgini Tricost Rútil

Tit Virgini Tricost Rútil (llatí: Proculus Verginius T. f. T. n. Tricostus Rutilus) va ser un magistrat romà. Formava part de la família Tricost, una branca de l'antiga gens Virgínia. Segurament era net d'Òpiter Virgini Tricost, que va ser cònsol l'any 502 aC.
Va ser elegit cònsol l'any 479 aC amb Cesó Fabi Vibulà, any en què la gens Fàbia va deixar Roma per anar a fer la guerra contra Veïs. Va ser àugur i va morir l'any 463 aC en una gran epidèmia de pesta que va devastar Roma.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 1174.
# Tinge

Tinge (de vegades Tingis) (en grec antic Τίγγη) va ser, segons la mitologia grega i amaziga, l'esposa del gegant Anteu, un fill de Posidó i de Gea.
Segons Plutarc, quan Hèracles va haver mort Anteu, es va unir amb Tinge, i ella li va donar un fill, Sòfax. Aquest noi va fundar la ciutat de Tingis (avui Tànger) en honor de la seva mare.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 527. ISBN 9788496061972.
# Topal Şarif Osman Paixà

Topal Şarif Osman Paşa (grafia turca moderna (1804-1874) fou un home d'estat otomà. El seu nom inicial fou Şarif Osman, derivat del seu pare Hajji Şarif Agha, però després, a causa d'un accident va quedar coix, i llavors fou anomenat com a Topal Osman Paixà, amb el qual és conegut.
Va ingressar a la marina i va escalar posicions. El 1839 era a la Mediterrània a les ordres de l'almirall Ahmad Fazwi Paixà i el juliol de 1839 el sultà Abdülmecit I va ordenar a la flota tornar a Istanbul, però Fazwi Paixà, inquiet perquè els seus adversaris prosperaven en les posicions claus, va fer un acord amb Muhammad Ali Pasha d'Egipte i va portar la flota a Alexandria, obtenint el suport dels seus oficials entre els quals Topal Osman Paixà. Després de la conferència de Londres la flota otomana va haver de tornar a Istanbul (desembre de 1840) i els oficials implicats que van retornar foren retirats (inicis de 1841). Amnistiat poc després va ser destinat a Esmirna (1842) fins al 1849; després va ocupar alguns càrrecs a Karesi, Biga i finalment (1855) a Xipre. Enviat el 1856 a Sèrbia va adquirir renom quan va conservar Belgrad després de l'establiment del principat serbi (1861). El gener de 1861 fou nomenat governador (wali) de Bòsnia i va rebre el títol de paixà. Va governar 7 anys i la va dividir en 7 sandjaks, establint diverses mesures beneficioses reformant el territori en tots els aspectes, i aconseguint la simpatia de la població. El gener de 1869 fou nomenat governador de la província del Danubi, però les protestes a Bòsnia per la seva marxa van obligar a la seva reposició el 27 de maig de 1869. Va circular el rumor que es volia declarar independent i fou destituït altre cop el 27 de maig de 1869 i es va retirar a la seva casa del Bòsfor on va morir el 25 de juliol de 1874.

## Bibliografia

* L. Bertrand i P. Boyer, La Bosnie et l'Herzégovine, París, 1901
# Tradewinds

Tradewinds és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 163 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Tradewinds tenia 163 habitants, 43 habitatges, i 36 famílies. La densitat de població era de 58,3 habitants per km².
Dels 43 habitatges en un 62,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65,1% hi vivien parelles casades, en un 11,6% dones solteres, i en un 14% no eren unitats familiars. En el 9,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,79 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 44,2% tenia menys de 18 anys, un 11% entre 18 i 24, un 29,4% entre 25 i 44, un 11% de 45 a 60 i un 4,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 22 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82 homes.
La renda mediana per habitatge era de 17.250 $ i la renda mediana per família de 17.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 16.250 $ mentre que les dones 12.500 $. La renda per capita de la població era de 4.962 $. Aproximadament el 51% de les famílies i el 61,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Tradewinds». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Tradewinds». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Tractat de Dresden

Tractat de Dresden té aquests significats:
* Tractat de Dresden (1699), aliança entre saxons i danesos durant la Gran Guerra del Nord
* Tractat de Dresden (1709), tractat que restablia l'aliança entre saxons i danesos durant la Gran Guerra del Nord
* Tractat de Dresden (1745), final de la Segona Guerra de Silèsia
# Tres colors: Blanc

Tres colors: Blanc (títol original en francès: Trois couleurs : Blanc) és una pel·lícula franco-polonesa-suïssa de Krzysztof Kieślowski estrenada el 1994 i doblada al català.

## Argument

La trilogia Tres Colors explora de manera successiva els tres termes de la divisa de França: «Llibertat, Igualtat, Fraternitat». La segona pel·lícula de la trilogia (blanc) té per a tema la igualtat.
| « | «És una història sobre la negació de la igualtat. El concepte d'igualtat suggereix que tots som iguals. Ara bé penso que no és veritat. Ningú no vol ser veritablement igual del seu proïsme. Cadascú vol ser més igual.» (Krzysztof Kielowski) | » |
En aquesta segona part, Kielowski s'interessa pel trastorn econòmic que ha conegut Polònia des de la caiguda del mur de Berlín; aborda aquest tema a través d'una història d'amor que evoca les relacions entre l'Est i l'Oest. Va ser la menys taquillera de totes tres i, sens dubte, la més f1uixa, pel particular to de comèdia que hi va atorgar el cineasta polonès. Amb lot, Blanc esdevé un estimable retrat d'un home perdut perquè no té ni papers ni cap document per acreditar-se.
Un jove perruquer polonès (Karol) emigrat a França s'ha quedat sense diners ni passaport, sense casa i sense esposa, ja que ella (Dominique) ha obtingut a París el divorci al·legant la no consumació del matrimoni. Llavors ha de sobreviure tocant al metro amb una pinta i un paper. Fuig de la policia i pot tornar a Varsòvia amagat en una maleta, després només pensa només a venjar-se de la seva dona. I en un estrany gir, la Dominique acaba a la presó a Polònia.

## Repartiment

* Zbigniew Zamachowski: Karol Karol
* Julie Delpy: Dominique Vidal
* Janusz Gajos: Mikołaj
* Jerzy Stuhr: Jurek

## Al voltant de la pel·lícula

Juliette Binoche, que actuava a Tres colors: Blau fa una breu aparició al començament de la pel·lícula en l'escena del tribunal.

## Premis

* Festival Internacional de Cinema de Berlín: Os de Plata a la millor direcció per Krzysztof Kieślowski (1994)

## Vegeu també

* Tres colors: Blau
* Tres colors: Vermell

## Referències

* ↑ Títol en català a Ésadir.cat
* ↑ Krzysztof Kielowski, El Cinema i jo, Les Éditions Noir sur Blanc, gener 2006 ISBN 2-88250-173-0, pàg. 254-255

## Enllaços externs

* Crítica de la pel·lícula a www.telerama.fr (francès)
# Tres de Pego

Els Tres de Pego varen ser tres homes de Pego (Marina Alta, País Valencià) que foren assassinats al camp d'extermini nazi de Gusen, integrat a Mauthausen. En aquest mateix camp d'extermini van ser assassinats molts altres republicans valencians.
Eren:
* Carles Sendra Sendra, nascut a Pego el 7 de febrer de 1904 i va ser mort a Gusen el 5 d'octubre de 1941.
* Vicent Sendra Escrivà, nascut a Pego el 14 de març de 1910 i va ser mort a Gusen el 29 d'octubre de 1941.
* Andreu Sendra Morell, nascut a Pego el 15 de febrer de 1908 i va ser mort a Gusen el 19 de novembre de 1941.
El grup de música valencià de Pego, La Gossa Sorda, els va dedicar al disc Saó (2008) una cançó, "Tres de Pego".

## Bibliografia

* Roig, Montserrat. Els catalans als camps nazis. Barcelona: Edicions 62, 1977, p. 1343. ISBN 9788429776232.
# Torre del Mas Pastoret

La Torre del Mas Pastoret és una torre del poble de Monnars, al municipi de Tarragona, declarada Bé Cultural d'Interès Nacional. És una de les edificacions del mas Pastoret, el qual s'ubica dalt d'un turonet que forma part dels contraforts orientals del Gurugú, en un lloc amb bona visibilitat i domini del territori. Actualment està envoltat de terrenys erms, part bosc de pi blanc i part de garriga, però antigament totes aquestes terres eren conreus.
Aquesta torre s'ha de datar, com el mas, en el segle xvii, en el context de les freqüents incursions de pirates moros que assolaren les costes durant els segles xvi i xvii. Des de fa anys el mas està deshabitat i ja ha començat l'inexorable procés d'enrunament. Part dels trespols i de la teulada ja s'ha ensorrat. La torre es conserva en relatiu bon estat.

## Descripció

L'estructura actual d'aquesta masia correspon al segle xvii, amb ampliacions dels segles xviii i xix que s'annexen a l'est del mas originari. És un edifici compacte envoltat de baluard sense elements arquitectònics remarcables, si exceptuem la torre i la porta principal d'accés, amb arcada de pedra que du, en la clau, les lletres IHS i l'any 1612 que ens data l'edifici.
La torre se situa a l'oest del mas, separada del cos principal, però unida per un pont d'obra, posterior, a nivell del primer pis. Es tracta d'una torre circular, de 4,30 metres de diàmetre intern, amb un gruix de mur d'1 metre, més una sortida en talús de 0,70 m, aproximadament. L'alçada total és de 12 metres. L'aparell és de maçoneria irregular, amb les obertures emmarcades per carreus. Hi ha molt poques obertures, una a la planta baixa, en el talús i al nord, amb un lleuger vessament, una altra en el primer pis que comunica amb el mas, a més de diverses espitlleres molt estretes i una petita finestra quadrada. A la part superior es conserven parcialment quatre matacans sobre mènsules de pedra, com també gàrgoles cilíndriques per drenar la terrassa, el sòl de la qual està ensorrat. La distribució interior és de planta, dos pisos i terrassa. Es conserven dues de les voltes cupuliformes, amb marques de l'encofrat de canyes en el morter.
Pel que fa al mas pròpiament, destaca un cos principal de tres pisos amb diferents obertures situades sense seguir una ordenació concreta. Els altres edificis, es troben tots mig o totalment enrunats. La construcció, en general de poca qualitat, es basa en la maçoneria i la fusta s'utilitza en les cobertes i en les llindes de les finestres i portes. Precisament, la porta que donava accés al mas és un llarg cabiró que encara es conserva, així com la mateixa porta.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas de Pastoret». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 abril 2013].
* ↑ «Mas Pastoret». Fitxes zona g (Llevant-nord A-7) - Volum VII. Catàleg de béns a protegir - patrimoni cultural. pla d'ordenació urbanística municipal de Tarragona pp.97-99. Ajuntament de Tarragona, 01-01-2011. [Consulta: 19 abril 2013].
# Tizimín

* Per a altres significats, vegeu «Tizimín (municipi)».
Tizimín és una localitat amb la categoria de ciutat a l'estat mexicà de Yucatán. Tizimín és reconegut per la seva tradicional fira en honor d'Els Tres Reis Mags que és celebrada a finals de desembre i principis de gener, per la qual cosa porta el malnom de "Ciutat de Reis". És el principal productor de carn bovina a l'estat de Yucatán, i és el centre proveïdor de serveis urbans de la regió nord-est de la entidad. La zona circumdant a la ciutat és considerada com una regió clau en el sector primari yucateco, ja que s'hi troba prop de les dues terceres parts de la producció ramadera de l'entitat.

## Referències

* ↑ El Mundo Maya. «Expoferia». Arxivat de l'original el 6 de març 2016. [Consulta: 16 juliol 2012].
* ↑ Diario de Yucatán. «Las procesiones, fundamentales en la celebración de los reyes». [Consulta: 16 juliol 2012].
* ↑ Radio Mayab. «Crece la obra pública en la Ciudad de Reyes». Arxivat de l'original el 2016-03-08. [Consulta: 17 juliol 2012].
* ↑ Universidad Autónoma de Yucatán. «Eficiencia Económica de los Sistemas de Producción de Carne Bovina en el Municipio de Tizimín, Yucatán, México» p. 80. Arxivat de l'original el 2012-10-16.
* ↑ Secretaría de Desarrollo Humano y Medio Ambiente. «Jerarquización de los Asentamientos Humanos y Sistemas Urbanos en la Región Noreste del Estado de Yucatán, 2008». Arxivat de l'original el 2012-03-29. [Consulta: 17 juliol 2012].
* ↑ Centro de Investigación y de Estudios Avanzados del I. P. N. «La Apicultura de la Península de Yucatán: Un Acercamiento Desde La Ecología Humana». Arxivat de l'original el 2009-02-19.

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Ajuntament (castellà)
# Totoral del Sauce

Totoral del Sauce és una vila o centre poblat de l'Uruguai ubicada al sud del departament de Canelones. Es troba 8 km al nord-oest de la ciutat de Pando.

## Població

Segons les dades del cens de l'any 2004, Totoral del Sauce tenia 745 habitants.
| Any | Població |
| 1963 | 419 |
| 1975 | 763 |
| 1985 | 559 |
| 1996 | 623 |
| 2004 | 745 |
Font: Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai

## Referències

* ↑ «Cens 2004 del Departament de Canelones» (XLS) (en castellà). INE, 2004. Arxivat de l'original el 2011-07-21. [Consulta: 26 agost 2011].
* ↑ «Estadístiques 1963–1996 / T» (DOC) (en castellà). Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai, 2004. [Consulta: 26 agost 2011].

## Enllaços externs

* Mapa de l'INE de Totoral del Sauce (castellà)
# Tuder

Tuder (grec antic: Τοῦδερ) va ser una ciutat de les més importants d'Úmbria, situada dalt d'un turó a la riba esquerra del Tíber, a uns 50 km al sud de Perusa i a uns 30 de Spoletium, i propera a la Via Flamínia.
Era una ciutat dels umbres però no apareix a la història fins a la conquesta romana. Sili Itàlic diu que era famosa pel seu culte a Mars, que consideraven el déu principal i tenia un temple a la part més alta del turó. Durant la invasió dels cimbres i teutons un prodigi es va produir a la ciutat. Més tard Marc Licini Cras, lloctinent de Sul·la, la va ocupar durant la guerra contra Gai Mari.
Va rebre una colònia sota August que es va dir Colònia Fida Tuder, probablement a causa dels serveis prestats durant la guerra de Perusa, entre August i Luci Antoni. Era una fortalesa important per estar situada en un turó ben defensable. Durant les guerres gòtiques i a la caiguda de l'Imperi va ser una posició clau. Era una de les fortaleses importants dels longobards i durant tota l'edat mitjana va ser una ciutat destacada.
Es conserven bastants restes de l'antiga ciutat, entre elles la muralla, i un edifici anomenat temple de Mart però que en realitat és una basílica del temps dels romans.
Avui es diu Todi. El seu nom etrusc era Tutere.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Tuder». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 5 maig 2023].
# Tractat d'Ardres

El tractat d'Ardres, posar fi, al 1546, a la guerra entre Francesc I de França i Enric VIII d'Anglaterra, que va començar amb la signatura d'un tractat d'aliança entre aquest últim i l'emperador Carles V, l'11 de febrer de 1543.

## Detalls del tractat

Carles Quint havia conclòs una pau per separat amb Francesc I el setembre de 1544, la Treva de Crépy-en-Laonnois, deixant el rei d'Anglaterra sol contra el rei de França.
Les dues parts acorden el retorn de la ciutat de Boulogne a França contra el pagament de 14000 ducats i confirmen que Calais segueixi sent possessió anglesa.
El tractat, primer ratificat per Francesc I el 8 de juny de 1546, va ser contrasignat al Palau de Westminster el 17 de juliol de 1546. Els negociadors anglesos van ser Edouard d'Hereford, William Paget, John de Lisle i Nicolas Wotton; i els negociadors francesos Claude d'Annebault, Pierre Remon i Guillaume Bochetel.
Tanmateix, aquest tractat romandrà sense execució, i França reprendrà Boulogne el 1550, pel Tractat d'Outreau.

## Bibliografia

* Antonio Rodríguez Villa, de la Reial Acadèmia de la Història: Crónicas del Gran Capitan Madrid, 1908. És un recull de les següents obres:
** Cartas del Gran Capitan, recopilació de part de la seva correspondència, pàg. XIX - LXII.
** Pérez del Pulgar, Hernán. Coronada dicha de las dos conquistas del reyno de Nápoles (en castellà), 1554 =.
** Diego García de Paredes Breve suma de la vida y hechos de Diego García de Paredes, pàg. 255-259
** Anònim, Cronica manuscrita del Gran Capitan, pàg. 260-470.
** Paolo Giovi, Vita di Consalvo Fernando di Cordova, Dette Il Gran Capitano, Florència, 1550. Traduïda al català per Pedro Blas Torrellas, (Saragossa, 1554), pàg 471-554.
** Hernán Pérez del Pulgar, Breve parte de les gestas del excelente nombrado Gran Capitan, Sevilla, 1527, pàg. 555-590
* Jean d'Autò Chroniques de Louis XII, vol. I, vol. II i vol. III.
* Pandolfo Collenuccio, Història del regne de Nàpols (c. 1504) traduït del toscà per Juan Vázquez del Mármol el 1584
* Francesco Guicciardini: Delle Istoria d'Italia (1540), llibre V (en italià) o The history of Italy written in Italian in twenty books, mateixa obra traduïda al anglès. Les referències s'indiquen per a la versió anglesa.
* Jerónimo Zurita: Història del rei Ferran el Catòlic. De les empreses, i lligues d'Itàlia (1580).
* Juan de Mariana: Història general d'Espanya (1592), vol. XIV.
* Pietro Giannone, Istoria civile del regno di Napoli (1766).
* Frédéric Schoeller, Cours d'histoire des Etats Européens (1831), vol. XVI.
* Jean Charles Leonard de Sismondi, Histoire de la Renaissance de la liberté en Italie, de ses progrès, de sa Decadence, et de sa xut (1832).
* William Hickling Prescott: History of the Reign of Ferdinand and Isabella, the Catholic, of Spain (1838), vol. III.
* Luis Suárez Fernández: Els reis catòlics (1990).
* Modesto Lafuente, Historia general de España, vol. V. 400(castellà)
# Tractat d'El Pardo (1778)

El Tractat del Pardo va ser signat l'11 de març de 1778 entre la reina Maria I de Portugal i el rei Carles III d'Espanya. El tractat tenia com a finalitat resoldre disputes territorials de molt antic sorgides per la no observança dels termes del tractat de Tordesillas. En particular, la disputa sobre l'extrem sud de l'avanç portuguès a la regió de Misiones Orientales, l'actual Uruguai i parts de Paraguai havia portat a la Guerra Fantàstica (1761-1763) i a la guerra hispano-portuguesa de 1776-1777.
El principal problema era la penetració dels bandeirantes portuguesos a l'interior del continent sud-americà, en violació de la divisió imposada pel tractat de Tordesillas. El nou tractat reconeixia el principi de uti possidetis, que ja havia estat sent aplicat en anteriors tractats. Així, es va donar el reconeixement del domini portuguès sobre grans zones de l'actual Brasil, a pesar que Espanya s'havia mantingut fora d'Àfrica en observança de l'acordat en el tractat de Tordesillas.
En compensació, la reina Maria va acceptar cedir les illes d'Annobón i de Bioko a Espanya, així com la costa guineana entre el riu Níger i el riu Ogooué. L'illa de Bioko al golf de Guinea (anomenada Fernão do Pó durant el domini portuguès) va ser oficialment reanomenada i reconeguda com a Fernando Poo.
Els territoris a l'Àfrica guanyats pel tractat del Pardo es van convertir en la colònia de Guinea Espanyola. Les illes d'Annobón i Bioko havien estat relativament descuidades pels portuguesos, que es van centrar en São Tomé; amb l'abolició gradual del Comerç atlàntic d'esclaus a la primera meitat del segle xix, aquests van perdre gran part del seu valor a Espanya. El 1968, Guinea espanyola es va convertir en el país independent de Guinea Equatorial.

## Referències

* 1 2 Owens, David James «Spanish—Portuguese Territorial Rivalry in Colonial Río de la Plata». Yearbook. Conference of Latin Americanist Geographers, 19, 1993, pàg. 15-24. ISSN: 1054-3074.
* ↑ Sarmento, Dr João. Fortifications, Post-colonialism and Power: Ruins and Imperial Legacies (en anglès). Ashgate Publishing, Ltd., 2012-11-28, p. 81. ISBN 978-1-4094-9030-2.

## Enllaços externs

* WHKMLA: Spanish Guinea, 1781-1885
* World Statesmen: Equatorial Guinea
# Tyrese Rice

Tyrese Rice (Richmond, 15 de maig de 1987) és un jugador de bàsquet nord-americà, nacionalitzat montenegrí. Amb 1.86 metres d'alçada, juga en la posició de base.
Des del 2020 pertany a la plantilla de l'AEK Atenes BC de l'A1 Ethniki.
# Tyretskita

La tyretskita és un mineral de la classe dels borats que pertany al grup de la hilgardita.

## Característiques

La tyretskita és un borat de fórmula química Ca₂B₅O$_9$(OH)·H₂O. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la tyretskita pertany a «06.ED - Tectopentaborats» juntament amb els següents minerals: hilgardita i kurgantaïta.

## Formació i jaciments

La tyretskita va ser descoberta a l'estació de tren Tyret, conca de sal Lena-Angara, óblast d'Irkutsk (Districte Federal de Sibèria, Rússia), indret del qual n'agafa el nom. També ha estat trobada al dipòsit de bor i dom de sal Inder, a Atirau (Província d'Atirau, Kazakhstan).

## Referències

* ↑ «Tyretskite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 juny 2017].