OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tapacul pitblanc

El tapacul pitblanc (Eleoscytalopus indigoticus) és una espècie d'ocell de la família dels rinocríptids (Rhinocryptidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de ribera del sud-est del Brasil.

## Referències

* ↑ «Tapacul pitblanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/06/2021(català)
# Ardalió l'Actor

Ardalió d'Alexandria (Alexandria, Egipte, segle iii - ca. 306) fou un actor, potser un personatge llegendari. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes.

## Biografia

Ardalió era un actor, nascut a Alexandria en una família pagana. Durant una actuació, en la que es parodiava la nova religió cristiana i feia burla dels seus ritus, va tenir una revelació i es va convertir. Començà llavors una vida exemplar, repartint els seus béns entre els necessitats i predicant, fins que al mateix teatre va proclamar la seva fe. Les autoritats el van fer empresonar i torturar perquè abandonés la seva actitud; en negar-se, Ardalió va ser executat en una graella de ferro roent, durant el regnat de Galeri Maximià.
La seva història és idèntica a la d'altres sants, com Genís de Roma o Filemó d'Arsinoe. Probablement, a partir d'una història real, es van crear diverses figures hagiogràfiques que la desenvoluparen.

## Veneració

És venerat com a sant a les esglésies orientals, on és el sant patró d'actors, pallassos, comediants, còmics, etc. La seva festivitat és el 14 d'abril.

## Bibliografia

* David Hugh Farmer- Oxford dictionnary of saints. 4th ed. Oxford: Oxford University Press, 1997.

## Enllaços externs

* Informació a www.oca.org (anglès)
* Informació a www.pravoslavie.ru (rus)
# Valencia Semanal

Valencia Semanal fou un setmanari publicat majoritàriament a València i la seua àrea metropolitana entre desembre de 1977 i juny de 1980.
Estigué dirigit per Amadeu Fabregat i representà un important paper durant aquells anys de la Transició sobretot pel que fa a la lluita contra el món blaver i l'extrema dreta violenta del País Valencià. Aparegué per primera vegada als quioscos el 10 de desembre de 1977 de la mà principal dels seus impulsors: el director de publicacions Amadeu Fabregat; l'ex-membre d'Unió Democràtica del País Valencià (UDPV) i posterior director de l'Institut Català de les Finances en el govern de Convergència i Unió, Ernest Sena; l'administrador de la publicació, José Luís Guardiola Gilabert; i Paco Carrasco, que ocupà el càrrec inicial de director-gerent fins a la venda de la publicació en maig de 1979. Participaren molts dels millors periodistes i escriptors que ha donat el territori valencià en la seua història, nodrint, després del seu pas per VS, molts dels mitjans de comunicació valencians i espanyols. Josep Vicent Marqués, Rosa Solbes, Josep Lluís Torró, Rafael Ventura, Lluís Sirera, Carmen Raneda, Ferran Belda, Javier Valenzuela, Miguel Ángel Villena, Jesús Sanz, Salvador Barber, Enrique Cerdán Tato, Ernest Lluch, Toni Mestre, Josep Piera, Pilar López Surroca, José Manuel Gironés, Montserrat Roig, Pere Miquel Campos.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Senso, 2014, p. 772.
* ↑ «La culpa de la batalla de Valencia se la reparten al 50% políticos y periodistas - Entrevista a José Luis Torró» (en castellà). Levante, 31-10-2010. [Consulta: 13 febrer 2015].

## Bibliografia

* Senso, Carles. Parlaments de paper. Valencia semanal i la transició a la democràcia al País Valencià // Afers num. 79. Catarroja: editorial Afers, 2014. ISBN 978-84-16260-04-1.
# Sergio Pitol

Sergio Pitol (castellà: Sergio Pitol Deméneghi) (Puebla de Zaragoza, 18 de març de 1933 - Xalapa, 12 d'abril de 2018) va ser un escriptor, traductor i diplomàtic mexicà, així com un activista pels drets humans. Va guanyar el Premi Miguel de Cervantes el 2005.
Destacà per les traduccions d'autors com Jane Austen, Giorgio Bassani, Anton Chekhov, Joseph Conrad o Vladimir Nabokov. També va treballar com a professor a Mèxic i a la Universitat de Bristol.
La seva narrativa aborda els elements existencials a partir d'una perspectiva fantàstica:

## Obres

* El infierno de todos (1964)
* No hay tal lugar (1967)
* Los climas (1966)
* El tañido de una flauta (1972)
* Vals de Mefisto (1984)
* Domar a la divina garza (1988)
* La vida conyugal (1991)
* El arte de la fuga (1996)

## Referències

* ↑ «Muere el escritor mexicano Sergio Pitol a los 85 años». La Vanguardia.
* ↑ «Sergio Pitol». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Literatura llatinoamericana
# (263) Dresda

(263) Dresda és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides descobert el 3 de novembre de 1886 per Johann Palisa des de l'observatori de Viena, Àustria.
Està nomenat per la ciutat alemanya de Dresden. Forma part de la família asteroidal de Coronis.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* 1 2 3 4 5 6 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 17 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 36. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* ↑ Dictionary of Minor Planet Names (en anglès), 5a edició.
* ↑ «Group of asteroids probably of common origin».

## Enllaços externs

* «(263) Dresda» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 5 juny 2015].
# Despatx Cascon

El Despatx Cascon és una obra eclèctica de Sabadell (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Despatx cantoner de planta baixa i golfes. L'accés es realitza pel xamfrà de punt rodó i està flanquejat per dues columnes dòriques. Té la façana plana, de la qual només sobresurt la cornisa de sobre l'entrada. Els materials emprats són l'estuc, imitant l'aplacat de pedra i l'obra vista. Les golfes presenten petites obertures rectangulars de ventilació al llarg del seu recorregut.

## Referències

* ↑ «Despatx Cascon». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2017].
# Petronor

Petronor o Petróleos del Norte S.A. és una empresa petroliera basca, l'objectiu de la qual és el refinament i comercialització de diferents productes petrolífers, així com dels seus derivats. Es va fundar a Bilbao (País Basc) el 1968.
Les seves instal·lacions es distribuïxen dintre dels termes municipals de Muskiz i Abanto-Zierbena. En l'actualitat, la seva refineria és la major d'Espanya amb una capacitat d'onze milions de tones anuals d'hidrocarburs. El 2007, Petronor va augmentar el seu benefici un 18%, fins als 295 milions d'euros. La xifra d'ingressos va ascendir a 5.585 milions.
La participació de l'accionariat de Petronor es distribueix en un 85,98% a Repsol i el restant 14,02% a la caixa biscaína BBK.
La companyia compta amb una àmplia xarxa de gasolineres, distribuïdes en la seva majoria per les províncies del nord d'Espanya, presència que els accionistes de la companyia tracten de mantenir i reforçar donada la imatge que la companyia té en aquesta àrea geogràfica. Un dels seus futurs objectius és la instal·lació a Muskiz (Biscaia) d'una unitat de xoc per la reducció dels fueloils que suposarà una inversió de 750 milions d'euros.
Des del juliol de 2008, Petronor està presidida per Josu Jon Imaz, doctor en Ciències Químiques i expresident del Partit Nacionalista Basc (PNB). Imaz va substituir a Pedro Fernández Frial que continua com a conseller.
El seu emblema comercial és una P dentada imitant les merlets del Castell de Muñatones, construcció del 1339 que està enclavada al costat de la refineria.
L'actual logotip és una adaptació de l'emblema original ideat per José Manuel de Sendagorta - germà del primer president de Petronor-.
Aquesta ensenya va ser emprada també per la naviliera Petronor fins al seu cessament d'activitats el 1990 que va ser succeïda per la Naviliera del Golf de Biscaia.
El 2008 Petronor va signar un acord amb el Athletic Club de Bilbao per a patrocinar a l'equip bizcaí mitjançant la inserció de publicitat en la samarreta en canvi de 6 milions d'euros en 3 temporades. Per primera vegada en els 110 anys d'història del Athletic Club de Bilbao apareixia el logotip d'una empresa privada a la seva samarreta.
# Calitx

El calitx, també anomenat "calintxe" a algunes comarques, és un joc popular del País Valencià, semblant a la petanca, que es juga amb xapes rodones (normalment de plom) que es llancen des d'una distància d'uns 10 metres per a tombar o apropar-se el màxim possible al calitx (un bastó d'uns 10cm d'alt sobre el qual s'hi col·loquen dues monedes).
L'objectiu final del joc és aconseguir que les monedes caiguen del calitx i queden més a prop de les xapes dels jugadors que de l'esmentat calitx. Els jugador seguiran llançant sempre que quede almenys una moneda més a prop del calitx que d'una xapa d'algun jugador.
Normalment es juga per parelles, primer llancen els dos jugadors d'una parella, després els dos de l'altra i així successivament fins al final de la partida.
Com qualsevol joc popular, el calitx té les seues expressions col·loquials pròpies. Alguns exemples en són:
* Fer dita: Apropar el màxim possible la xapa al calitx (sense tombar-lo).
* Descapollar: Tombar el calitx.
A Altea (La Marina Baixa) hi ha un "Carrer Calitx".

## Referències

* ↑ «Calitx». GEC. [Consulta: 12 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Joves a Biar (l'Alcoià) jugant al calitx (1)
* Joves a Biar (l'Alcoià) jugant al calitx (2)
# Rosa Puig

Rosa Puig és el nom dels següents personatges:
* Rosa Puig i Llonch (Terrassa, 1901-1999), compositora i professora de música
* Maria Rosa Puig Oliver (Algaida, 1972), política mallorquina
# Venancio González y Fernández

Venancio González y Fernández (Lillo, 18 de maig de 1831 - Madrid, 5 de gener de 1897) va ser un advocat i polític espanyol, ministre de Governació durant el regnat d'Alfons XII, cartera que juntament amb la de ministre d'Hisenda tornaria a ocupar durant la regència de Maria Cristina d'Habsburg-Lorena.

## Biografia

Llicenciat en 1854 en Dret per la Universitat Central de Madrid inicia la seva carrera política com a diputat per Toledo en les eleccions de 1863. Després de prendre part activa en la Revolució de 1868 tornarà al Congrés en tornar a obtenir un escó per Toledo entre 1869 i 1872 i, després de no aconseguir-lo en els dos següents processos electorals tornar a guanyar-ho entre 1876 i 1886 cessant, no obstant això, en 1887 en ser nomenat President del Consell d'Estat. Finalment, en 1891 va ser nomenat senador vitalici.
Va ser ministre de Governació entre el 8 de febrer de 1881 i el 9 de gener de 1883 en un govern que va presidir Sagasta cartera que tornaria a ocupar entre el 27 de novembre de 1885 i el 10 d'octubre de 1886 i entre l'11 de desembre de 1892 i el 14 d'octubre de 1893 en sengles gabinets novament presidits per Sagasta. Igualment va ser ministre d'Hisenda entre l'11 de desembre de 1888 i el 21 de gener de 1890 també amb Sagasta com a cap de govern.
També va ser Director General de Correus i Telègrafs

## Referències

* ↑ «Excmo. Sr. D. Venancio González y Fernández». La Ilustración Española y Americana [Madrid], II, 15, pàg. 34. ISSN: 1889-8394 [Consulta: 23 març 2014].
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Fityxa del Senat
# Cuevas del Campo

Cuevas del Campo és un municipi del nord-oest de la província de Granada, a Andalusia.
El seu terme municipal limita amb la província de Jaén i inclou les pedaníes de La Colonia i La Cañada de los Morteros.
L'ocupació principal del municipi segueix sent l'agricultura. L'olivera és el principal producte, sent el lloc amb major extensió en oliveres de la Comarca de Baza. És destacable el desenvolupament de la cunicultura i l'aposta del municipi pel turisme rural, el que es veu plasmat en diferents iniciatives, com són l'explotació de l'embassament del Negratín, així com dels seus paratges naturals i el lloguer de coves.
El terreny en el qual es troba el nucli principal de població es coneixia com a "Campo de los Aljibes", en al·lusió a uns aljubs de probable origen àrab, del s. XVI (si bé la tradició els atorga origen romà). L'assentament poblacional en aquesta zona durant el s. XIX va ser predominantment en cases-cova d'ús estacional. Es va anomear així el nou nucli de població, "Cuevas del Campo de los Aljibes". Aquest és el nom actual del poble, encara que la seva extensió ens porta a dir-li tan sols: "Cuevas del Campo".
# Max Ernst August Bodenstein

Max Ernst August Bodenstein, conegut com a Max Bodenstein, (15 de juliol de 1871, Magdeburg, Prússia - 3 de setembre de 1942, Berlín, Alemanya) fou un destacat químic alemany que destacà en el camp de la cinètica química. Fou el primer a plantejar un mecanisme per a una reacció en cadena i explicar que les explosions ho eren.

## Biografia

Bodenstein es doctorà amb un treball sobre la degradació de iodur d'hidrogen per efecte de la temperatura sota la direcció de Viktor Meyer a la Universitat de Heidelberg. Treballà, després, amb Karl Liebermann a la Universitat Tècnica de Berlín i amb Walter Nernst a la Universitat de Göttingen. El 1899 tornà a la Universitat de Heidelberg. El 1904 fou nomenat professor honorari a l'Institut fisicoquímic de Wilhelm Ostwald a la Universitat de Leipzig, el 1906 es convertí en professor associat a la Universitat de Berlín i directiu de l'institut físic de Walter Nernst. El 1908 anà a la Universitat de Hannover, com a professor ordinari i director de l'institut d'electroquímica. Finalment el 1923 tornà a Berlín, on fou director de l'institut físic després de la jubilació de Walter Nernst.

## Obra

Després amplià els seus estudis a la resta d'halurs d'hidrogen. Estudià reaccions catalítiques i reaccions fotoquímiques. El 1913 proposà la idea de les reaccions en cadena: Si dues molècules reaccionen, no només es formen les molècules dels productes de la reacció, també algunes molècules inestables, que tenen la propietat de ser capaces de reaccionar més amb les molècules dels reactius amb una probabilitat molt més gran que els reactius de partida. En la nova reacció, més molècules inestables es formen, a més dels productes estables, i així successivament.
Fou co-creador de la Comissió Alemanya de masses atòmiques, coeditor de la revista "Physikalische Chemie" (Química Física) i, des de 1924, membre ordinari de l'Acadèmia Alemanya de Ciències Leopoldina.
# Degodia

Degodia (somali: dagoodiye) és un subclan somali, branca del clan gugudhabe, que és un dels clans del grup de clans hawiye.
Viuen a la zona de frontera entre Somàlia, Etiòpia i Kenya, i a algunes zones de la Somàlia central. Parlen un dialecte que és considerat com el somali original. Van estar governats per un wabar (sobirà) fins al segle xx, quan van quedar dividits entre tres estats. Són excel·lents pastors.
# Aourir

Aourir (en àrab اورير, Awrīr; en amazic ⴰⵡⵔⵉⵔ) és una comuna rural de la prefectura d'Agadir Ida-Outanane, a la regió de Souss-Massa, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 36.948 persones. Es troba a 12 km d'Agadir, a 8 km de Taghazout i a 50 km d'Imouzzer des Ida-Outanane.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Patrícia del Regne Unit

Lady Patrícia Ramsay (Londres 1886 - 1974). Princesa del Regne Unit de la Gran Bretanya i d'Irlanda per naixement per ésser neta per línia paterna de la reina Victòria I del Regne Unit. Nasqué al Palau de Buckingham el 17 de març de 1886. Filla dels ducs de Connaught, Artur del Regne Unit i Lluïsa Margarida de Prússia. Era neta de la reina Victòria I del Regne Unit i del príncep Albert de Saxònia-Coburg i Gotha per via paterna, i dels prínceps Frederic Carles de Prússia i de la princesa Maria d'Anhalt-Dessau per part de mare.
Durant la seva joventut viatjà molt a conseqüència de la feina del seu pare a la marina britànica. Establerta a l'Índia i després al Canadà. És, precisament al Canadà on ella es veié induïda de valors democràtics que al llarg de la seva vida l'ajudaren a prendre importants decisions. Al Canadà obtingué una important popularitat i apadrinà diversos regiments de l'exèrcit canadenc.
Diversos foren els candidats a contraure matrimoni amb ella, el rei Manuel II de Portugal, el rei Alfons XIII d'Espanya o el gran duc i futur tsar per un dia Miquel II de Rússia. El 27 de febrer de 1919 es casà fora del cercle de les cases reials amb el comandant Alexandre Ramsay que era ajudant de camp del seu pare i tercer fill del comte de Dalhousie. Casada a l'Abadia de Westminster va decidir prescindir del títol de princesa i del grau d'altesa reial en considerar que era contradictori amb el nou estatus de casada, adoptant el títol de lady. El matrimoni tingué un fill:
Malgrat que es desfés dels seus títols reials ella va seguir pertanyent a la Família Reial britànica i va atendre la majoria dels actes de la família reial. Els últims anys de la seva vida fou una de les persones amb una popularitat més alta dintre de la família reial.
Lady Patrícia Ramsay fou una completa artista especialitzada en les aquarel·les. El seu estil inspirat en els països tropicals i influenciat per Gauguin i Van Gogh.
Morí l'any 1974 essent la penúltima neta viva de la reina Victòria I del Regne Unit. A la seva mort únicament quedà viva la princesa Alícia del Regne Unit.
# Calitx (geologia)

El calitx (del castellà caliche) és un tipus de roca sedimentària amb una important presència de carbonat de calci. Aquest se sedimenta amb altres materials, com sorra, argila, grava i llim. Es pot trobar calitx generalment en regions àrides o semiàrides, com a Austràlia central i occidental, el desert de Kalahari, el desert de Sonora i l'altiplà de les Grans Planes dels Estats Units. El terme «caliche» en castellà prové del llatí calx (calç). En anglès es coneix com a caliche, hardpan, calcrete o duricrust, a l'Índia s'anomena kanka.
Al nord de Xile i al Perú, «caliche» es refereix a dipòsits de sals de nitrat al desert d'Atacama. Caliche també pot referir-se a dipòsits argilosos a Xile, al Perú, a Colòmbia i a Mèxic. A més, s'ha fet servir per a descriure algunes formes de baucita, calcedònia, caolinita, quarsita, laterita, nitratina i òpal.
Alguns autors també empren com a sinònim de calitx el terme «calcreta» que també pot ser descrit com una mena de calitx conglomeràtic cimentat pel carbonat de calç de les aigües d'infiltració i, en general, travat per una crosta calcària.

## Bibliografia

* Breazeale, J. F. i H. V. Smith: «caliche in Arizona» (pàg. 419-441). University of Arizona: Agricultural Experiment Station Bulletin 131, 15 abril 1930.
* Price, William Armstrong: «Reynosa Problem of Southern Texas, and Origin of caliche» (pàg. 488-522). Bulletin of the American Association of Petroleum Geologists 17/5, 1933.
* Reeves, C. C., Jr: caliche: Origin, Classification, Morphology and Uses . Lubbock (Texas): Estacada Books, 1976.
* Reeves, C. C., Jr, i J. D. Suggs: «caliche of Central and Southern Pla Estacada, Texas (Notes)» (pàg. 669-672). Journal of Sedimentary Petrology 34.3, 1964.

## Enllaços externs

* Cals.Arizona.Edu (com vèncer el caliche al pati de la seva llar, en anglès).

## Referències

* ↑ Vocabulari de geologia : català-castellà-anglès. [Barcelona]: Universitat de Barcelona. Servei de Llengua Catalana, DL 2001. ISBN 8493100196.
* 1 2 3 «Calitx». Diccionari de geologia - IEC.
# Venancio Bartibás

Venancio Bartibás (Montevideo, 18 de maig de 1906 - Montevideo, juliol 1977) fou un futbolista uruguaià, que jugava de centrecampista, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1927 fou seleccionat per disputar Campionat Sud-americà de futbol i el 1928 per disputar la competició de futbol dels Jocs Olímpics d'Amsterdam. En la primera competició guanyà la medalla de plata i en la segona la d'or, però ell no disputà cap partit.
A nivell de clubs va ser jugador del Central Español Fútbol Club entre 1926 i 1938, amb l'excepció de 1929, quan jugà al Club Nacional de Football.

## Referències

* ↑ Southamerican Championship 1927
* ↑ V.Bartibas a olympic.org'
* ↑ DD.AA., Un siglo de pasión, Central Español Fútbol Club, 2005. (castellà)
# Tamara Csipes

Tamara Csipes (Budapest, Hongria, 24 d'agost de 1989) és una piragüista hongaresa que competeix en la modalitat d'aigües tranquil·les.
Csipes ha participat en 2 Olimpíades, guanyant 2 medalles d'or i 1 medalla de plata en total. A més, ha guanyat 12 medalles (9 d'or) en els Campionats del Món i 14 medalles (8 d'or) en els Campionats d'Europa.
El 2014, Csipes qui vivia a Austràlia, va sol·licitar la nacionalitat australiana i va estar a punt de competir per la selecció del país austral, tot i que finalment va haver de tornar a Hongria per la malaltia del seu pare i entrenador, el també medallista olímpic Ferenc Csipes.

## Trajectòria professional

Jocs Olímpics :
| Any | Seu | Posició | Categoria |
| 2016 | Rio de Janeiro | 1 | K-4 500m |
| 2020 | Tòquio | 2 | K-1 500m |
| 2020 | Tòquio | 4a posició | K-2 500m |
| 2020 | Tòquio | 1 | K-4 500m |
| Campionat del Món ||||
| 2010 | Poznan | 1 | K-2 1000m |
| 2010 | Poznan | 1 | K-4 500m |
| 2011 | Szeged | 1 | K-1 1000m |
| 2011 | Szeged | 1 | K-1 5000m |
| 2011 | Szeged | 4a posició | K-2 500m |
| 2014 | Moscou | 2 | K-1 1000m |
| 2014 | Moscou | 1 | K-2 500m |
| 2018 | Montemor-o-Velho | 1 | K-2 1000m |
| 2019 | Szeged | 1 | K-1 1000m |
| 2019 | Szeged | 1 | K-4 500m |
| 2021 | Copenhaguen | 2 | K-1 500m |
| 2021 | Copenhaguen | 1 | K-2 500m |
| 2021 | Copenhaguen | 2 | K-4 500m |
| Campionat d'Europa ||||
| 2009 | Brandenburg | 2 | K-2 1000m |
| 2009 | Brandenburg | 2 | K-4 500m |
| 2010 | Tresona | 2 | K-1 5000m |
| 2010 | Tresona | 1 | K-2 1000m |
| 2010 | Tresona | 2 | K-4 500m |
| 2011 | Belgrad | 4a posició | K-1 5000m |
| 2011 | Belgrad | 1 | K-2 500m |
| 2011 | Belgrad | 1 | K-2 1000m |
| 2014 | Brandenburg | 1 | K-1 1000m |
| 2014 | Brandenburg | 1 | K-2 500m |
| 2016 | Moscou | 1 | K-4 500m |
| 2018 | Belgrad | 2 | K-2 500m |
| 2018 | Belgrad | 3 | K-2 1000m |
| 2021 | Poznan | 1 | K-2 1000m |
| 2021 | Poznan | 1 | K-4 500m |

## Referències

* ↑ «Perfil oficial» (en anglès). Federació Internacional de Piragüisme. [Consulta: 21 juliol 2023].
* ↑ «Perfil oficial olímpic» (en anglès). olympics.com. [Consulta: 21 juliol 2023].
* ↑ «Missing paddler Tamara Csipes leaves Australian Olympic officials up the creek» (en anglès). Gold Coast Bulletin, 20-03-2014.
# Cantó de Riòm de las Montanhas

El cantó de Riòm de las Montanhas és un cantó francès del departament del Cantal, situat al districte de Mauriac. Té 8 municipis i el cap és Riòm de las Montanhas.

## Municipis

* Apchon
* Collandres
* Menet
* Riòm de las Montanhas
* Saint-Étienne-de-Chomeil
* Saint-Hippolyte
* Trizac
* Valeta

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1958-1964 | M. Gilbert | MRP |
| 1964-1970 | M. Tible | Divers droite |
| 1970-1988 | Georges Godenèche | UDR, després RPR |
| 1988-2001 | Raymond Cerruti | RPR |
| 2001-2008 | Pierre Fouillade | PS |
| 2008- | Guy Delteil | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 7.068 | 7.535 | 6.998 | 6.460 | 5.875 | 5.186 | 4.829 |