OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Guiu II de Toscana

Guiu Guerra, Guido Guerra, o Guiu II de Toscana (mort cap al 1124) fou marquès de Toscana o Túscia, fill d'un comte Guiu de Florència, fou adoptat per la marquesa Matilde de Canossa, que era la seva padrina de bateig. Llavors Matilde tenia uns 54 anys i Guiu era un jove de menys de 25 anys. Va donar suport a la política favorable al papa Pasqual II, contra l'antipapa Climent III. Al mateix temps es va dedicar a estendre i reforçar les possessions familiars, combatent a Romanya contra la comuna de Florència. Des de 1108 desapareix dels documents en quant que fill, segurament a causa de l'annul·lació de l'adopció. El 1115 a la mort de Matilde aquesta es diu que va llegar els seus dominis a l'Església, però l'emperador no ho va acceptar i va designar vicari imperial a Ratbod (1116-1118). Guiu es va proclamar marquès amb el suport de Lucca (però aquesta condició no li fou reconeguda per l'emperador),. Florència es va aixecar contra els imperials. El 1119 el vicari imperial Ratbod va morir en la lluita (batalla en què els florentins van conquerir el castell de Monte Cascioli), i Pisa, el principal reducte imperial va caure a les mans dels florentins. El mateix any va arribar el nou marquès o marcgravi, Conrad de Scheyern que va fer aliança amb Guiu II i Lucca i va assetjar als rebels florentins a Pontormo. El 1120 Pisa va perdre Còrsega davant Gènova, que s'havia presentat a la ciutat amb 20.000 homes. Les dificultats de Pisa foren aprofitades per Lucca per obtenir de Conrad diversos privilegis. El 20 de març de 1124 el papa va fallar a favor de Siena en el seu conflicte territorial amb Arezzo. El juliol de 1124 els florentins es van enfrontar a Fiesole, aliada als imperials a Borgunto; la batalla fou una victòria notable per Fiesole però en la retirada, els florentins que havien sobreviscut els van sorprendre i van recuperar el botí. Guiu Guerra va morir l'octubre de 1124 i el vicari imperial Conrad de Scheyern va ampliar el control imperial.

## Enllaços externs

* Cronologia Arxivat 2012-08-07 a Wayback Machine.
* Guiu Guerra
# Pale Cocoon

Pale Cocoon (ペイル・コクーン Peiru Kokūn literalment: Capullo pàl·lid) és un anime en format OVA autoconclusiva, escrit i dirigit per Yasuhiro Yoshiura, i llançada directament en format DVD el 2006.
La història ofereix elements de ciència-ficció post-apocalíptica i drama, i se centra principalment en la vida sota el planeta per la destrucció humana del mateix, i els intents de recuperar la història mitjançant arxius dordinador.

## Sinopsi

En un futur en què la humanitat viu enclaustrada depenent de sistemes de supervivència, es crea la secció 92 per recuperar el seu passat. L'entusiasme inicial davant el descobriment dels registres històrics es perd ràpidament en descobrir que la humanitat va destruir el medi ambient i és responsable de la seva situació actual. El relat se centra en l'Ura qui obstinadament continua buscant el seu passat per allunyar-se de la realitat.

## Producció

El director, escriptor i productor d'aquest curtmetratge va ser Yasuhiro Yoshiura, Tohru Okada a càrrec de la música, el so va córrer per part de Kazumi Ohkubo i també com a productor Tom Nagae.
La producció va estar a càrrec íntegrament de Studio Rikka (fundada pel mateix Yoshiura) i va ser coproduïda per DIRECTIONS, mentre que la distribució de l'OVA en DVD va ser duta a terme per Avex al Japó i Dybex a Alemanya i França.
Durant la producció Yoshiura va comenta: «He creat els personatges fent servir animació a mà (llapis sobre paper de dibuix), i els fons són una barreja d'animació a mà i 3DCG. En lloc de col·locar dibuixos en 2D sobre fons 3D, jo intentava utilitzar tots dos estils per crear una imatge visual unificada».

## Referències

* ↑ «Pale Cocoon: Acerca de...» (en japonés). Studio Rikka. Arxivat de l'original el 5 d'octubre de 2009. [Consulta: 10 octubre 2009].
* ↑ «Pale Cocoon en CDJapan» (en anglès). CDJapan. Neowing. [Consulta: 10 octubre 2009].
* ↑ «Pale Cocoon en Crunchyroll» (en anglès). Crunchyroll. Arxivat de l'original el 15 d'octubre de 2009. [Consulta: 10 octubre 2009].

## Enllaços externs

* Pale Cocoon a Studio Rikka (japonès)
# Deltamys kempi

Deltamys kempi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu a l'Argentina, el Brasil i l'Uruguai. S'alimenta d'insectes i plantes. El seu hàbitat natural són els aiguamolls i biomes similars. Està amenaçat per l'expansió de l'agricultura (arrossars) i les zones urbanes. Aquest tàxon fou anomenat en honor del comptable i naturalista Robin Kemp.

## Referències

* ↑ Teta, P.; et al. Deltamys kempi. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 21 octubre 2016.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 222. ISBN 978-0801893049.
# Glacera dels Pélerins

La Glacera dels Pélerins és una glacera situada entre l'agulla del Plan i l'agulla del Midi.
Ha pres el seu nom del caseriu dels Pélerins, avui barri de Chamonix.

## Referències

* ↑ «Glacier de Pélerins, France». [Consulta: 9 agost 2020].
* ↑ «Gare des Glaciers - Glacier des Pélerins - Plan de l'Aiguille» (en francès). [Consulta: 9 agost 2020].
# Judaisme messiànic

El judaisme messiànic és un moviment sincrètic que combina el cristianisme, especialment la creença cristiana en què Jesús és el Messies promès del Poble d'Israel— amb elements del judaisme i de la tradició jueva.

## Història

La conversió de jueus al cristianisme començà durant el segle i, i continuà en diferents onades al llarg dels segles. En els segles XV i XVI, diversos intel·lectuals jueus conversos ensenyaven a totes les universitats. Ja en el segle xix es van crear moltes organitzacions de jueus conversos, especialment als Estats Units, tot i que la majoria no van durar gaire temps en actiu.
En els termes que el coneixem actualment, aquest moviment sorgeix bàsicament als Estats Units d'Amèrica en les dècades de 1960 i 1970. El judaisme messiànic creu que Jesús, (ells l'anomenen Ieixuà), és el Messies de l'Antic Testament i el "Fill de Déu" (una de les tres persones de la Trinitat), i que són igualment vàlids la Bíblia hebrea (Tanakh) i el Nou Testament cristià.

## Teologia

En el judaisme messiànic, la salvació es guanya per l'acceptació de Jesús com el nostre salvador, mentre que el respecte per la llei i la tradició judaiques no hi són rellevants. En efecte, la creença en el messianisme, el poder de la salvació, i la divinitat de Jesús, que són les creences del judaisme messiànic, són tot allò que diferencia el cristianisme i el judaisme. Fins i tot hi ha algunes confessions cristianes que accepten el judaisme messiànic sense problemes com una forma de cristianisme.

## Judaisme o cristianisme

Molts membres de la secta són ètnicament jueus, i es defineixen ells mateixos com una secta del judaisme. Molts s'anomenen ells mateixos, en hebreu, maaminim (creients), no conversos, i també yehudim (jueus), no notzrim (natzarens o cristians). En canvi, les organitzacions jueves, i particularment el Tribunal Suprem d'Israel en casos relacionats amb la Llei del Retorn, han rebutjat la petició de reconeixement dels messiànics, ja que consideren el judaisme messiànic una altra forma de cristianisme.

## Extensió del moviment messiànic

Entre 2003 i 2007, el moviment va créixer de 150 centres de culte als Estats Units fins a més de 438, amb un centenar aproximadament a Israel i encara més arreu del món. Les congregacions locals solen estar organitzades en xarxes o aliances messiàniques. El 2012 es calcula que als Estats Units hi havia entre 175.000 i 250.000 jueus messiànics, a Israel entre 10.000 i 20.000 members, i un total de 350.000 aproximadament en tot el món.

## Vegeu també

* Federació Internacional de Jueus Messiànics

## Referències

* ↑ Ariel, Yaakov. Jewish and Christian Traditions. 2. Westport (Connecticut): Greenwood Publishing Group, 2006. ISBN 978-0-275-98714-5. OCLC 315689134. LCCN 2006022954.
# Enamorat de la meva dona

Enamorat de la meva dona o Enamorat de la meua dona (originalment en francès, Amoureux de ma femme) és una pel·lícula còmica francesa dirigida i interpretada per Daniel Auteuil i estrenada el 2018. És una adaptació de la peça de teatre L'Envers du décor, de Florian Zeller. El 2019 es va estrenar amb subtítols en català amb el títol d'Enamorat de la meva dona, però el 2 d'abril de 2022 es va emetre en doblatge en català oriental a La 2. També es va editar una versió doblada en valencià, que es va emetre a À Punt el 4 de setembre del mateix any sota el nom d'Enamorat de la meua dona.

## Sinopsi

En Daniel, un editor parisenc, coneix accidentalment en Patrick, un amic de fa temps a qui no veu des de la separació d'en Patrick de la seva exdona, que és la millor amiga de la dona d'en Daniel.
Ara en relació amb l'Emma, una jove actriu espanyola, en Patrick li agradaria presentar-la als seus amics que, per tant, organitzen un sopar a casa seva.
Però a mesura que avança la vetllada i cada cop més sota l'encís de la bella espanyola, en Daniel imaginarà tots els escenaris possibles per viure el seu romanç amb l'Emma.

## Repartiment

* Daniel Auteuil: Daniel
* Gérard Depardieu: Patrick
* Sandrine Kiberlain: Isabelle
* Adriana Ugarte: Emma
* Alain Doutey: Bruno

## Referències

* ↑ Chifflet, Nathalie «La vie rêvée des hommes». L’Alsace, 25-04-2018.
* ↑ «Enamorat de la meva dona». ésAdir. [Consulta: 19 maig 2022].
* ↑ «'Enamorat de la meva dona': A Daniel li agradaria tenir una aventura amb la parella del seu amic Patrick». RTVE Catalunya, 02-04-2022. [Consulta: 19 maig 2022].
* ↑ «Programació». À Punt. [Consulta: 5 setembre 2022].

## Enllaços externs

* Enamorat de la meva dona a GoitaQuèFanAra.cat
# Josep Maria Alaminos Garcia

Josep Maria Alaminos Garcia (Játar, Granada, 1967) és un artista. De molt jove, la seva família abandonà Andalusia i es traslladà a viure a Alcúdia. Es llicencià en Belles Arts per la Universitat de Granada en 1990 i continuà estudis de doctorat. Ha guanyat diversos premis i beques d'importància. En l'actualitat és professor d'art (Dibuix, pintura, gravat i estampació).
Alaminos ha exposat en exposicions col·lectius i individuals. Moltes de les seves obres estan repartides en diferents institucions com la Biblioteca Nacional d'Espanya, Govern Balear, Universitat de Granada, Museu de les Belles Arts d'Anvers (Bèlgica), Ministeri de la comunitat de Flandes - Anvers (Bèlgica), etc.

## Referències

* http://www.mallorcaweb.com/diari.de.balears/Josep.M.Alaminos/
* http://www.mnicolau.com/artistas.htm
* http://www.art5stars.com/cgi-bin/fichaartista.cgi?id=9%5BEnllaç+no+actiu%5D

## Enllaços externs

* http://lamanoylamirada.blogspot.com.es/2015/07/el-hombre-y-la-busqueda.html
# Grand Knights History

Grand Knights History (グランナイツヒストリー, Guran Naitsu Hisutorī) és un videojoc de rol desenvolupat per Vanillaware i publicat per Marvelous Entertainment per sistema portàtil de la PlayStation Portable.

## Sistema de joc

Grand Knights History és un tradicional joc de rol per a consola situat en un món de fantasia on els jugadors han de prendre el control de fins a un grup de quatre personatge de tres classes diferents--cavaller, arquer, o màgic--que ha de viatjar a través de diversos escenaris lluitant contra enemics i prenent part en la història.

## Referències

* ↑ Hindman, Heath. «First Video, New Screens, Release Date for Grand Knights History». PlayStationLifeStyle. [Consulta: 18 juliol 2011].
* ↑ «システム：グランナイツヒストリー 〜未来の英雄たちよ、この戦乱を生き抜け〜» (en japonès). Marvelous Entertainment. [Consulta: 18 juliol 2011].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (japonès)
# Gustav Trolle

Gustav Trolle (Småland, setembre 1488 - Fiònia, 1535), nom complet Gustav Eriksson Trolle fou l'arquebisbe d'Uppsala i líder de l'Església a Suècia durant el període turbulent de la Reforma Protestant.
Després d'estudiar a les universitats de Colònia i la Sapienza a Roma, l'any 1513 fou escollit vicari a Linköping. Un any després es convertí en arquebisbe d'Uppsala. L'any 1515 s'enfrontà al regent suec Sten Sture el Jove, que havia estès el rumor que l'arquebisbe s'havia aliat amb el rei Cristià II de Dinamarca. Cert o no, l'arquebisbe Trolle fou desposseït de la seva posició eclesiàstica i assetjat a la seva mansió d'Almarestäket al llac Mälaren. Durant l'hivern del 1517 Almarestäket fou destruïda per ordre del govern suec.
Això provocà la intervenció del rei Cristià II i Trolle es trobava entre els nobles i dignataris que donaven suport al rei danès. L'any 1520 el rei Cristià II envaí Suècia amb les seves tropes i Gustav fou recompensat tornant a ocupar la seva posició com a arquebisbe d'Uppsala, coronant Cristià II com rei de Suècia el 4 de novembre. La seva actuació dona suport a la teoria que l'arquebisbe i el monarca es trobaven aliats durant el període previ a la conquesta de Suècia.
# Guiu IV de Spoleto

Guiu IV de Spoleto i I de Benevent, fou marcgravi de Camerino i duc de Spoleto com a successor del seu oncle valencià Lambert II de Spoleto (fill de Guiu III de Spoleto) el 889 que li va cedir el govern, però va conservar alguns drets. Era fill de Guiu II de Spoleto.
El 895 va ocupar el [ducat de Benevento] i es va proclamar duc. Va oferir la regència al seu aliat i cunyat Guaimar I de Salern, casat amb la seva germana Itta, però Guaimar fou capturat quan anava cap a Benevent per Adelfer, el gastald d'Avellino. Guiu va haver d'assetjar Avellino per aconseguir l'alliberament del seu cunyat.
Després de quasi dos anys de governar Benevent i de 8 anys de governar Camerino i Spoleto, va anar a Roma per entrevistar-se amb el seu oncle Lambert II i quan era al Tíber fou assassinat per agents d'Alberic, un noble romà emparentat amb la familia de comtes de Túsculum, que es va proclamar marcgravi i duc (Alberic I)
# Heterixalus carbonei

Heterixalus carbonei és una espècie de granota de la família dels hiperòlids que viu a Madagascar.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Raxworthy, C., Vences, M. & Glaw, F. 2004. Heterixalus carbonei. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 d'abril del 2008.
# Gustau Peyra i Anglada

Gustau Peyra i Anglada (Barcelona, 8 de juny de 1870 - 11 de març de 1919) fou un advocat i polític català, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

Va néixer a la plaça Medinaceli de Barcelona, fou fill de Gustau Peyra, comerciant de Barcelona, i de Caritat Anglada i Gibert, de Nuevitas (Cuba).
Fou membre del Partit Conservador i president del Cercle Maurista a Barcelona, amb el que fou elegit diputat per Torroella de Montgrí a les eleccions generals espanyoles de 1914, però després fou vicepresident de la Unión Monárquica Nacional, oposat a la Federació Monàrquica Autonomista i a la concessió de la Mancomunitat de Catalunya. Va dirigir també la revista Àfrica, des d'on defensà la intervenció espanyola a la Guerra del Marroc i la creació d'un Protectorat espanyol al Marroc. Li va ser concedida la Gran Creu al Mèrit Militar amb distintiu blanc.
Es va casar el 5 de gener de 1895 amb Carme Peyra i Zorilla; van tenir dos fills: Carme Peyra i Peyra (1900-1955) i Gustau Peyra i Peyra (1899-1978). Gustau Peyra i Anglada va morir el dia 11 de març de 1919 a Barcelona.

## Obres

* Estudio de una organización del ejército arreglada a la potència contributiva de España (1905)
* España en el Rif (1909)

## Referències

* ↑ Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1870, llibre 2n, foli 319, número de registre 2875.
* 1 2 «Esquela de defunció». La Vanguardia, 20-03-1919, pàg. 2.
* ↑ Registre de Matrimonis de l'Ajuntament de Barcelona, any 1895, número de registre 10 del Jutjat Universitat.

## Enllaços externs

* «Gustau Peyra i Anglada». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Hattstedtermarsch

Hattstedtermarsch (frisó septentrional: Haatstinger Määrsch , danès: Hatsted Marsk) és un municipi del districte de Nordfriesland, dins l'Amt Nordsee-Treene, a l'estat alemany de Slesvig-Holstein, amb una població de 273 habitants (2021). Es troba enmig de la carretera entre Husum i Bredstedt.

## Referències

* ↑ Citypopulation.de Estadístiques del districte de Frísia Septentrional. Consultat el 12-7-2023
# Hattusilis II

Hattusilis II podria ser un rei hitita, que no està prou acreditat documentalment ni es pot situar amb seguretat. Hauria regnat entre els anys 1350/1340 aC.
Hi ha moltes teories, i una d'elles suggereix que estant absent el príncep Subiluliuma, o potser perquè aquest no era hàbil per regnar (potser era bastard?) la successió corresponia a un net menor d'edat, Tudhalias el Jove. Un germà de Tudhalias III, aquest Hattusilis II, va fer-se càrrec de la corona com una mena de regent fins a la seva majoria d'edat. Però Hattusilis no consta ni com a fill d'Arnuwandas I ni com a germà de Tudhalias III, i al seu temps l'única reina que s'esmenta és Tadu-Hepa, la segona dona de Tudhalias III. La falta de claredat en els textos conservats sobre aquest rei han portat a diverses postures. Hi ha qui pensa que en realitat va ser un rei hitita i li atribueix fets molt concrets, i hi ha qui nega la seva existència, i també alguns pensen que com que en els textos conservats no se l'anomena "Gran Rei", sinó "Rei", era només un vassall de Tudhalias III.
Una inscripció diu que la ciutat de Khalap es va revoltar però va ser derrotada i Hattusilis va entregar part del seu territori a Astata i Nuhase, dos principats de la regió que l'havien ajudat, però aquests fets potser s'haurien de situar en temps de Hattusilis I.

## Referències

* ↑ Bernabé, Alberto (ed.). Historia y leyes de los hititas: textos del Reino medio y del Imperio Nuevo. Tres Cantos: Akal, 2004, p. 23. ISBN 8446022532.
# Goyō Hashiguchi

Goyō Hashiguchi (en japonès: 橋口 五葉, Hashiguchi Goyō; nascut com Kiyoshi Hashiguchi) (Prefectura de Kagoshima, 21 de desembre de 1880 - 24 de febrer de 1919 fou un artista japonès. El seu pare Hashiguchi Kanemizu era un samurai i pintor aficionat a l'estil Shijō. El seu pare va contractar a un mestre de pintura Kano el 1899, quan Kiyoshi només tenia deu anys. Kiyoshi va prendre el nom de Goyō mentre assistia a l'Escola de Belles Arts, on es va graduar com el millor de la seva classe el 1905 a Tòquio. El nom Goyō va ser triat a causa de la seva afició pel pi de cinc agulles que hi havia al jardí del seu pare.

## Bibliografia

* Merritt, Helen and Nanako Yamada. (1995). Guide to Modern Japanese Woodblock Prints, 1900-1975. Honolulu: University of Hawaii Press. ISBN 082481732X/ISBN 9780824817329; ISBN 0824812867/ISBN 9780824812867; OCLC 247995392
* Helen Merritt, "Modern Japanese Woodblock Prints - The early years", published by University of Hawaii Press, Honolulu, 1990, ISBN 0-8248-1200-X

## Enllaços externs

* http://www.hanga.com/bijin-ga/goyo/ Arxivat 2007-08-06 a Wayback Machine.
# I kynighi

I kynighi (Οι Κυνηγοi, "els caçadors") és una pel·lícula dramàtica d'art grega de 1977 dirigida per Theo Angelópulos. Va participar en el 30è Festival Internacional de Cinema de Canes de 1977. També va rebre l'Hugo d'Or al Festival Internacional de Cinema de Chicago.

## Sinopsi

En vespra d'any nou, en una illa grega un grup de caçadors de classe alta, troben un cos enterrat en la neu i conservat pel fred. Pel seu uniforme sembla ser un dels milers de guerrillers morts durant la Guerra Civil grega.
De la reflexió sobre que fer amb el cos sorgeix tot una reconstrucció històrica de la societat d'aquesta època.

## Repartiment

* Mary Chronopoulou
* Eva Kotamanidou
* Aliki Georgouli
* Vangelis Kazan - Hostaler
* Betty Valassi
* Giorgos Danis - industrial
* Stratos Pahis - Constructor
* Christoforos Nezer - polític
* Dimitris Kaberidis
* Takis Doukakos
* Nikos Kouros - militar

## Producció

la pel·lícula va vendre 105.000 entrades d'estrena a Grècia el 1977 i, tanmateix, es va considerar un èxit comercial.
El govern conservador va negar el finançament d'Angelopoulos a través del Centre del Cinema Grec. Aleshores, el director va buscar finançament en altres llocs, a la televisió alemanya i francesa. Va inaugurar així la pràctica de la coproducció europea per al cinema grec. També li va donar fama internacional.

## Referències

* ↑ Couzens, Gary. «The Theo Angelopoulos Collection Volume 1». The Digital Fix, 28-11-2011. Arxivat de l'original el 14 de març 2017. [Consulta: 13 març 2017].
* ↑ «The Hunters (I Kynighi) (1977)». theoangelopoulos.gr. [Consulta: 25 gener 2012].
* ↑ «Festival de Cannes: The Hunters». festival-cannes.com. [Consulta: 10 maig 2009].
* 1 2 I kynighi a la Filmoteca de Catalunya
* ↑ Karalis 2012, p. 181
* ↑ Karalis 2012, p. 184

## Bibliografia

* Karalis, Vrasidas. A History of Greek Cinema. New York et Londres: Continuum, 2012, p. 318. ISBN 978-1-4411-9447-3.
* (francès) Rollet, Sylvie. Théorème 9. París: Presses Sorbonne Nouvelle, 2007, p. 189. ISBN 978-2-87854-372-8.
# Henri Breault

Henri Breault (4 de març de 1909 - 9 d'octubre de 1983) fou un metge i investigador mèdic canadenc que va ser fonamental en la creació del primer contenidor a prova de nens.
Nascut a Tecumseh, Ontario, Breault es va graduar a la Universitat de Western Ontario el 1936 amb el títol de metge, i va exercir la medicina a Windsor, Ontario durant més de quaranta anys. Com a cap de Pediatria i director del Centre de Control de Verins de l'Hospital Hotel Dieu a partir de 1957, on va ajudar a desenvolupar el casquet de seguretat infantil. La seva Associació d'Ontario per al Control de l'Enverinament Accidental, establerta el 1962, va permetre l'adopció el 1967 d'un disseny de gorra conegut com a "Palm N Turn", que va ser avalat per l'Ontario College of Pharmacy. Les incidències d'intoxicació per ingestió accidental de medicaments, que anteriorment havien estat més de 1.000 per any, van disminuir un 91 %. Ontario va ser la primera província a fer obligatòries les tapes a prova de nens per a les ampolles de medicaments el 1974, i altres províncies van fer el mateix poc després.
Breault va morir el 1983. L'Hospital Hotel Dieu va establir un centre de pediatria que porta el seu nom per reconèixer les seves contribucions a la medicina. Va ser inclòs al Saló de la Fama de la Medicina Canadenca el 1997.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Dr. Henri Breault». Canadian Medical Hall of Fame. Arxivat de l'original el 7 març 2012. [Consulta: 28 febrer 2012].
* ↑ Gleason, M «From "Disgraceful Carelessness" to "Intelligent Precaution": Accidents and the Public Child in English Canada, 1900–1950». Journal of Family History, 30, 2, 01-04-2005, pàg. 230–241. DOI: 10.1177/0363199004270785.
# Guillermo Galiardo Armijo

Guillermo Galiardo Armijo (Granada, 1876 - Màlaga, 16 d'agost de 1950) fou un futbolista català, nascut a Andalusia, de la dècada de 1900.
Fou un dels pioners del RCD Espanyol. Jugava de centrecampista, destacant per la seva duresa. Jugà al club entre 1900 i 1911, excepte en el període de suspensió d'activitats, en el que va jugar alguns partits a les files del FC X.
El seu germà, Arturo Galiardo, també va jugar al club.

## Palmarès
### Espanyol

* Campionat de Catalunya de futbol:
** 1902-03, 1903-04

### X SC

* Campionat de Catalunya de futbol:
** 1905-06, 1906-07, 1907-08

## Referències

* ↑ «Fitxa de Galiardo». Periquito.cat. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «CENTROCAMPISTAS». hallofameperico. [Consulta: 9 abril 2019].