OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alain de Coëtivy

Alain de Coëtivy (francès: Alain III de Coëtivy) (Gwineventer, 8 de novembre de 1407 - Roma, 4 de maig de 1474) fou un cardenal i bisbe francès. va ser un bisbe i cardenal catòlic francès. Provinent d'una família noble, era fill d'Alain III de Coëtivy i Catherine du Chastel.

## Biografia

Va ser prepòsit de San Martino de Vertou i de Tolosa, canonge de la catedral de Saint-Pol-de-Léon.
El 30 d'octubre de 1437 va ser elegit bisbe d'Avinyó, càrrec que va ocupar fins a la seva mort, celebrant un sínode el 1456 o el 1457. També va ser administrador apostòlic de la diòcesi d'Uzès des del 2 d'octubre de 1442 fins al juny de 1445.
En el consistori del 20 de desembre de 1448, el papa Nicolau V el va crear cardenal i el 3 de gener de 1449 va rebre el títol de Santa Prassede. Va demanar al papa Calixt III que assignés l'església romana de Sant'Ivo als bretons i li va concedir la butlla Rationi congruit del 20 d'abril de 1455.
També va ser administrador apostòlic de la diòcesi de Nimes de l'1 d'abril de 1454 al 19 de novembre de 1460, de la diòcesi de Dol del 18 de juny de 1456 al 7 de gener de 1460 i de nou de 1462 a 1474, de la diòcesi de Saintes des del 7 de gener de 1461. Abril de 1462. Carles VIII de França li confiscà alguns dels seus beneficis.
El 7 de juny de 1465 va optar per l'orde dels cardenals bisbes i per la seu suburbicària de Palestrina, mantenint el seu títol in comendam.
El 1468 també va rebre el càrrec d'abat comendatari de l'abadia de Saint-Sauveur de Redon, a la Bretanya, càrrec que va ocupar fins a la seva mort.
L'11 de desembre de 1472 optà per la seu suburbicària de Sabina.
Va reconstruir el palau episcopal d'Avinyó.
Després de passar el període de cardenalat entre França i Roma, va morir a aquesta darrera ciutat i va ser enterrat a la basílica de Santa Pràxedes.

## Referències

* ↑ Salvador Miranda, Cardinal Alain de Coëtivy, University Park, Miami, FL 33199, 2009

## Bibliografia

* David M. Cheney, Alain de Coëtivy a Catholic Hierarchy
# Champrond

Champrond és un municipi francès situat al departament del Sarthe i a la regió de País del Loira. L'any 2017 tenia 70 habitants.

## Demografia

El 2007 tenia 117 persones. Hi havia 33 famílies de les quals 8 eren unipersonals Hi havia 39 habitatges, 34 eren l'habitatge principal de la família i 5 eren segones residències.

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 88 persones, 51 eren actives i 37 eren inactives. Hi havia una empresa de comerç i reparació d'automòbils, una empresa de transport, una empresa d'hostatgeria i restauració i una entitat de l'administració pública. L'any 2000 a Champrond hi havia nou explotacions agrícoles que conreaven un total de 440 hectàrees.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
# Li Ru

Li Ru :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 李儒 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 李儒 |
| Mandarí |
| Mandarí | Pinyin: | Lǐ Rú |
    En aquest nom xinès, el cognom és Li.
Li Ru va ser assessor del senyor de la guerra Dong Zhuo durant la tardana Dinastia Han Oriental de la Xina.

## En la ficció

Li hi era el gendre del senyor de la guerra Dong Zhuo. Va servir com a assessor del seu sogre en diverses campanyes contra Ma Teng, els Deu Assistents, i els posteriors intents de mantenir captiu a l'Emperador Xian per controlar el poder. Quan Dong Zhuo va ser enviat a la capital per fer front als Deu Assistents, Li Ru li va aconsellar que substituïra l'actual emperador Shao pel seu germà menor Xian.
Quan Dong Zhuo va anunciar els seus plans a la cort, Ding Yuan i el seu fill adoptiu Lü Bu van objectar als plans de Dong Zhuo. Dong Zhuo va intentar atacar a Ding Yuan, però després de veure al seu fill adoptiu Lü Bu, Li Ru va dissuadir a Dong Zhuo, probablement salvant-li la vida. El següent dia Ding Yuan va desafiar a Dong Zhuo a una batalla fora de la capital amb una força militar petita. Això no obstant, l'exèrcit de Dong Zhuo no era rival per Lü Bu. Li Su, un amic de Lü Bu, oferí portar a Lü al bàndol de Dong Zhuo oferint-li el cavall Llebre Roja. Dong Zhuo es va mostrar reticent, però, seguint el consell de Li Ru, li lliurà el cavall a Lü Bu, que va matar a Ding Yuan, i se va enrolar al bàndol de Dong Zhuo juntament amb Zhang Liao i Gao Shun.
En el 190, Dong Zhuo deposà a l'Emperador Shao, i va manar a Li Ru a assassinar-lo a ell i a la seva mare l'Emperadriu He amb vi enverinat. Li Ru li va oferir a l'Emperador Shao el vi dient “El primer ministre et desitja salut en oferir-te aquesta copa de vi,”, i l'Emperadriu va desafiar a Li Ru a beure-lo. Li Ru es va negar i la consort de l'Emperador va plorar i va demanar que Li Ru la permetera beure el vi per deixar estar a l'Emperor i l'Emperadriu Vídua. Li Ru ho va refusar, i l'Emperadriu li va dir "Seràs condemnat per ajudar al traïdor Dong!”. Li Ru es va enfadar amb açò i va llançar a l'Emperadriu per la finestra més propera abans de forçar el vi per la gola de l'emperador deposat i ordenar d'escanyar a la consort.
Després els divuit senyors regionals, dirigits per Yuan Shao van atacar a Dong Zhuo al Pas Hulao, Li Ru el va recomanar de traslladar la capital de Luoyang a Chang'an i deixar a Lü Bu per emboscar a qualsevol Senyor que provara de perseguir-lo. Gràcies al pla de Li Ru Cao Cao va ser emboscat i gairebé mort abans de ser salvat per Cao Hong, deixant a Dong Zhuo la possibilitat de fer una escapada tranquil·la.
Li Ru va ajudar a Dong Zhuo a establir la seva capital a Chang'an i el seu poder va créixer enormement després que els divuit senyors regionals es van separar després de molts desacords. Després de sentir que Yuan Shao i Gongsun Zan n'estaven lluitant al riu Pan, Li Ru va suggerir a Dong Zhuo que enviara una comanda imperial perquè els dos feren la pau i així aconseguir el suport d'eixos dos senyors. El pla va funcionar i ambdós senyors es van retirar després del raonament de Ma Midi i Zhao Qi.

## Vegeu també

* Llista de persones dels Tres Regnes
# Sarcelles

Sarcelles és un municipi francès, situat al departament de Val-d'Oise i a la regió de l'Illa de França. L'any 1999 tenia 57.871 habitants.
Forma part del cantó de Sarcelles, del districte de Sarcelles i de la Comunitat d'aglomeració Roissy Pays de France.
# Polovódovo

Polovódovo (en rus: Полово́дово) és un poble del krai de Perm, a Rússia, que pertany al districte rural de Solikamski. El 2010 tenia 1.526 habitants.

## Referències

* ↑ «ВПН-2010. Численность и размещение населения Пермского края» (en rus). Arxivat de l'original el 2013-07-10. [Consulta: 26 agost 2023].
# Alain Van Lancker

Alain Van Lancker (París, 15 de maig de 1947) és un ciclista francès que fou professional des del 1969 fins al 1975. Va destacar en el ciclisme en pista especialment a les curses de sis dies.

## Palmarès en pista

* 1969
** 1r als Sis dies de Mont-real (amb Jacky Mourioux)
* 1970
** 1r als Sis dies de Münster (amb Klaus Bugdahl)
* 1971
** 1r als Sis dies de Grenoble 1 (amb Peter Post)
** 1r als Sis dies de Grenoble 2 (amb Jacky Mourioux)
* 1972
** 1r als Sis dies de Dortmund (amb Patrick Sercu)
** 1r als Sis dies de Grenoble (amb Cyrille Guimard)
* 1973
** Campió de França en Mig Fons
** 1r als Sis dies de Colònia (amb Patrick Sercu)
* 1974
** 1r als Sis dies de Grenoble (amb Jacky Mourioux)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Estació de Torredembarra

Mapa sinòptic línia RT2 :
Mapa sinòptic línia R13 i R14 :
Mapa sinòptic línia R15 :
Mapa sinòptic línia R16 :
Mapa Línia Ca6 :
Torredembarra és una estació de ferrocarril propietat d'adif situada a la població de Torredembarra, a la comarca del Tarragonès. L'estació es troba a la línia Barcelona-Martorell-Vilafranca-Tarragona per on s'aturen trens de de la línia de rodalia del Camp de Tarragona RT2, de les línies regionals R14, R15, R16 i R17, i serveis de Mitjana Distància, totes elles operades per Renfe Operadora
Aquesta estació de la línia de Tarragona va entrar en servei l'any 1865 quan va entrar en servei el tram construït per la Companyia del Ferrocarril de Tarragona a Martorell i Barcelona (TMB) entre Martorell i Tarragona
L'any 2016 va registrar l'entrada de 237.000 passatgers.

## Línia

* Línia 200 (Madrid-Torredembarra-Barcelona)
* Línia 600 (Sant Vicenç de Calders-Torredembarra-València/Tortosa)

## Serveis ferroviaris

| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| Rodalia del Camp de Tarragona |||||
| Port Aventura | Altafulla - Tamarit | Sant Vicenç de Calders | L'Arboç |
| Serveis regionals de Rodalies de Catalunya |||||
| Lleida Pirineus | Altafulla-Tamarit Tarragona¹ | Sant Vicenç de Calders | Barcelona-Estació de França |
| Reus Móra la Nova Flix Riba-roja d'Ebre | Altafulla-Tamarit Tarragona¹ | Sant Vicenç de Calders | Barcelona-Estació de França |
| Tortosa Vinaròs València-Nord | Altafulla-Tamarit Tarragona¹ | Sant Vicenç de Calders | Barcelona-Estació de França |
| Salou-Port Aventura | Altafulla-Tamarit Tarragona¹ | Sant Vicenç de Calders | Barcelona-Estació de França |
| Casp Saragossa-Delicias Madrid-Chamartín | Altafulla-Tamarit Tarragona¹ | Sant Vicenç de Calders | Barcelona-Estació de França |
* Alguns regionals no efectuen parada a Altafulla-Tamarit sent la següent o anterior Tarragona.

## Galeria d'imatges

* L'edifici i entrada a l'estació
* L'edifi des de les vies
* Vies i andanes

## Referències

* ↑ «Línia R14». Rodalies.gencat.cat. Rodalies de Catalunya.
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].

## Vegeu també

* Llista d'estacions d'Adif a Catalunya
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# San Juan Jabloteh Football Club

El San Juan Jabloteh Football Club és un club de futbol de Trinitat i Tobago de la ciutat de San Juan. Disputa els seus partits al Hasely Crawford Stadium de Port of Spain.

## Història

El club va ser fundat el 1974. El club ingressà a la lliga semiprofessional i posteriorment fou membre fundador de la lliga professional. És el club amb més títols a l'era professional del país amb 4 lligues a data de 2009.

## Palmarès

* Lliga de Trinitat i Tobago de futbol:
** 2002, 2003, 2007, 2008
* Copa de Trinitat i Tobago de futbol:
** 1998, 2005
* Copa FCB de Trinitat i Tobago de futbol:
** 2000, 2003
* Pro League Big Six:
** 2006, 2008
* Pro Bowl de Trinitat i Tobago:
** 2003, 2005, 2006
* Toyota Classic de Trinitat i Tobago:
** 2008
* Copa de la CFU de clubs de futbol:
** 2003

## Futbolistes destacats

| Marvin Andrews (1995-1996) Ansil Elcock (2001-2002) Cyd Gray (2001-2008) Cornell Glen (2002-2004, 2007) Khaleem Hyland (2007-2008) Kelvin Jack (2001-2004) | Josh Johnson (2000-2006) Collin Samuel (2000-2002) Jason Scotland (1996-1998) Aurtis Whitley (1998-2007) Anthony Wolfe (2006) |

## Referències

* ↑ «Trinidad and Tobago - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].
* 1 2 3 4 5 «Trinidad and Tobago - List of Cup Winners». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].

## Enllaços externs

* Perfil a Soca Warriors Online
# Scorpaena mellissii

Scorpaena mellissii és una espècie de peix pertanyent a la família dels escorpènids.

## Descripció

* Fa 28,5 cm de llargària màxima.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima tropical que viu entre 10-110 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic sud-oriental: Santa Helena.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Linnaeus, C., 1758. Tomus I. Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Editio decima, reformata. Holmiae. (Laurentii Salvii): (1-4), 1-824.
* ↑ Günther, A., 1868. Report on a collection of fishes made at St. Helena by J. C. Melliss, Esq. Proceedings of the Zoological Society of London. 1868 (pt 2): 225-228, Pls. 18-19.
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Scorpaena mellissii» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Eschmeyer, W.N. i L.J. Dempster, 1990. Scorpaenidae. p. 665-679. A: J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.). Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* ↑ Edwards, A., 1990. Fish and fisheries of Saint Helena Island. Centre for Tropical Coastal Management Studies, University of Newcastle upon Tyne, Anglaterra.

## Bibliografia

* Anònim, 2001. Base de dades de la col·lecció de peixos del National Museum of Natural History (Smithsonian Institution). Smithsonian Institution - Division of Fishes.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Alpha Beta Gamma

Alpha Beta Gamma (ΑΒΓ) és una societat d'honor empresarial internacional establerta el 1970 a Manchester (Connecticut) per fomentar i concedir una beca a estudiants universitaris amb un currículum empresarial.

## Propòsit

* Distingir l'alt rendiment acadèmic dels estudis empresarials.
* Fomentar la recerca, el desenvolupament intel·lectual i la recerca de l'excel·lència en les carreres empresarials.
* Ensenyar el lideratge.
* Preveure un intercanvi d'idees intel·lectuals.
* Proporcionar oportunitats de treball en xarxa per als estudiants empresarials.

## Requirements

* Per ser elegible per ser membre d'ΑΒΓ, un estudiant ha d'estar inscrit en un currículum empresarial en una universitat júnior, comunitària o tècnica o un programa acreditat de dos anys dins d'un college o universitat.
* L'estudiant ha d'haver completat 15 hores de crèdit amb almenys 12 hores de treball realitzades en cursos que condueixen a un títol reconegut per la seva institució. A més, l'estudiant ha d'haver demostrat l'excel·lència acadèmica aconseguint un 3.0 GPA o el seu equivalent en cursos d'empresa, així com una mitjana global de 3.0.

## Afiliació d'Alpha Beta Gamma

Alpha Beta Gamma és membre de l'Associació de Societats d'Honor Universitàries, i membre afiliat de l'Associació Americana de Col·legis Comunitaris (AACC) i l'Associació de Col·legis Comunitaris de Canadà (ACCC).

## Referències

* 1 2 ACHS Alpha Beta Gamma entry
# Bosquerola emmascarada tropical

La bosquerola emmascarada tropical (Geothlypis aequinoctialis) és un ocell de la família dels parúlids (Parulidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones d'aiguamolls i sabanes de Sud-amèrica, des de Veneçuela i Colòmbia fins al nord de l'Amazònia de Brasil i l'illa Trinidad.

## Referències

* ↑ «Bosquerola emmascarada tropical». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2022(català)
# Sandusky South

Sandusky South és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 6.599 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sandusky South tenia 6.599 habitants, 2.224 habitatges, i 1.643 famílies. La densitat de població era de 596,7 habitants per km².
Dels 2.224 habitatges en un 32,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 60,8% hi vivien parelles casades, en un 9,7% dones solteres, i en un 26,1% no eren unitats familiars. En el 23,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 12% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,02.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,2% tenia menys de 18 anys, un 5,5% entre 18 i 24, un 22,6% entre 25 i 44, un 24,4% de 45 a 60 i un 25,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 123,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 51.217 $ i la renda mediana per família de 61.738 $. Els homes tenien una renda mediana de 45.781 $ mentre que les dones 25.444 $. La renda per capita de la població era de 23.192 $. Aproximadament el 2,2% de les famílies i el 4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sandusky South». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sandusky South». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Postřižiny

Postřižiny és una comèdia txecoslovaca de 1980 dirigida pel cineasta Jiří Menzel. Està basada en la novel·la homònima de l'escriptor txec Bohumil Hrabal. Va formar part de la secció de competició de la 38a edició del Festival Internacional de Cinema de Venècia, el 1981.
És una evocació a les memòries d'infantesa de Hrabal al seu poble de Nymburk, dominat per la fàbrica de cervesa local.
Els protagonistes de la pel·lícula, Maryška i l'oncle Pepin, estan inspirats en familiars reals de Hrabal. El personatge Maryška es basa en la seva mare i, l'oncle Pepin, en el seu oncle real, un sabater que es va presentar al poble per a restar-hi dues setmanes però que s'hi va acabar quedant per 40 anys. Les espontànies anècdotes i històries que l'oncle Pepin no es cansa d'explicar, van exercir una gran influència sobre l'obra literària de Hrabal.
Segons el crític de cinema i historiador Peter Hames, Postřižiny, que en les seves escenes sovint fa referència a la comèdia muda, es tracta d'una de les millors comèdies post-Tati.

## Repartiment

| Actor / actriu original | Personatge fictici |
| Magda Vášáryová | Maryška |
| Jiří Schmitzer | Francin |
| Jaromír Hanzlík | Pepin |
| Rudolf Hrušínský | Dr. Gruntorád |
| Petr Čepek | Pán de Giogi |
| Oldřich Vlach | Ruzicka |
| František Řehák | Vejvoda |
| Miloslav Štibich | Bernádek |
| Alois Liškutín | Sefl |
| Pavel Vondruška | Lustig |
| Rudolf Hrušínský | nen |
| Miroslav Donutil | |
| Oldřich Vízner | Doda Cervinka |

## Notes i referències

* ↑ Resum a Česko-Slovenská filmová databáze (txec)
* 1 2 Hames, Peter «Menzel and Hrabal (fullet adjunt al DVD editat per Second Run DVD)» (en anglès). Second Run DVD, 057, 2011.
# Alberto Dainese

Alberto Dainese (Abano Terme, 25 de març de 1998) és un ciclista italià, professional des del 2020. Actualment corre a l'equip Tudor Pro Cycling Team.
En el seu palmarès destaquen dues victòries d'etapa al Giro d'Itàlia, la primera el 2022 i la segona el 2023, així com una etapa a la Volta a Espanya de 2023.

## Palmarès

* 2016
** Vencedor d'una etapa al Giro de Basilicata
* 2018
** 1r a la Florència-Empoli
** 1r al Memorial Vincenzo Mantovani
** 1r al Trofeu Ciutat de San Vendemiano
** 1r al Trofeu Antonietto Rancilio
** 1r a la Medaglia d'Oro Fiera di Sommacampagna
** 1r al Gran Premi Eugeen Roggeman
** 1r a la Ronda van Midden-Brabant
** Vencedor d'una etapa al Girobio
** Vencedor d'una etapa al Giro del Friül-Venècia Júlia
* 2019
** Campió d'Europa en ruta sub-23
** 1r a l'Entre Brenne et Montmorillonnais
** Vencedor d'una etapa al Tour de Normandia
** Vencedor de 3 etapes al Tour de Bretanya
** Vencedor d'una etapa al Czech Cycling Tour
* 2020
** Vencedor d'una etapa al Herald Sun Tour
* 2022
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 2023
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
** Vencedor d'una etapa a l'Arctic Race of Norway
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya
* 2024
** Vencedor d'una etapa a la Région Pays de la Loire Tour

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2021. 129è de la classificació general
* 2023. 144è de la classificació general. Vencedor d'una etapa

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2022. 122è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2023. 124è de la classificació general. Vencedor d'una etapa

### Resultats al Tour de França

* 2022. 100è de la classificació general

## Referències

* ↑ Ryan, Barry. «Trentin, Dainese and Storer join Tudor Pro Cycling for 2024». CyclingNews, 02-08-2023. Arxivat de l'original el 3 agost 2023. [Consulta: 28 abril 2024].
* ↑ «Alberto Dainese aconsegueix el primer triomf italià al Giro d'aquest any», 18-05-2022. [Consulta: 21 octubre 2022].
* ↑ «Alberto Dainese derrota a Milan y a Matthews, en Caorle, en un esprint muy igualado» (en castellà), 24-05-2023. [Consulta: 22 juliol 2023].
* ↑ Sánchez, Borja. «Alberto Dainese guanya un esprint seleccionat per una caiguda prèvia». L'Esportiu, 15-09-2023. Arxivat de l'original el 17 de setembre 2023. [Consulta: 17 setembre 2023].

## Enllaços externs

* Alberto Dainese a ProCyclingStats
# Estilòbata

Estilòbata, paraula provinent del grec στυλοβάτης (“base sobre la qual recolzen les columnes”), serveix per denominar en arquitectura al graó superior (o en el pla superior) sobre el qual descansa el temple grec; forma part de la crepidoma: una plataforma escalonada que eleva l'edifici per sobre de la cota del terreny per donar-li més presència.
Els graons inferiors es denominen estereòbates o “bases de pedra”.

## L'estilòbata en els diferents ordres clàssics

En l'ordre dòric, la columna no té base, i recolza el seu fust directament sobre l'estilòbata; la crepidoma dòrica està conformada per tres escalonis dimensionaments proporcionalment i, generalment, l'altura total dels graons és d'un mòdul, originant, en molts casos, la necessitat de col·locar esglaons auxiliars entre ells per poder accedir al temple.
En l'ordre jònic, el temple també s'elevava sobre una crepidoma, variant en nombre de graons, però el fust de la columna no es recolza directament sobre l'estilòbata, sinó que està situat sobre una base que li serveix de seient.
En l'ordre corinti, la disposició de l'estilòbata i les columnes és similar al del temple jònic.
Els romans van emprar un disseny diferent en la seva interpretació de l'ordre corinti, utilitzant una estilòbata molt més elevada, que només està escalonada en l'entrada porticada al temple.

## El Partenó

En el Partenó, l'estilòbata presenta una lleugera curvatura, elevant-se uns deu centímetres a la zona central de les façanes laterals i uns cinc centímetres en les frontals.

## Referències

* ↑ Les novetats del DIEC2 modifiquen estilòbat per estilòbata. Vegeu
* ↑ Léxico de arte. Madrid - España: Akal, 1990, p. 74. ISBN 978-84-460-0924-5 [Consulta: 16 maig 2015].

## Bibliografia

* Marín Sánchez, Rafael. La construcción griega y romana, Publicado por Ed. Univ. Politécnica, Valencia, 2000, ISBN 84-7721-857-9
Viccionari