OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Midway (Alabama)

Midway és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 457 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Midway tenia 457 habitants, 189 habitatges, i 124 famílies. La densitat de població era de 112,4 habitants/km².
Dels 189 habitatges en un 34,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 26,5% hi vivien parelles casades, en un 37% dones solteres, i en un 33,9% no eren unitats familiars. En el 31,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,42 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,8% tenia menys de 18 anys, un 9,6% entre 18 i 24, un 23,4% entre 25 i 44, un 21,9% de 45 a 60 i un 15,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones hi havia 71,2 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 63,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 12.143 $ i la renda mediana per família de 19.063 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.938 $ mentre que les dones 18.750 $. La renda per capita de la població era de 9.036 $. Aproximadament el 38,1% de les famílies i el 42,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
# Monarca de la Melanèsia

El monarca de la Melanèsia (Myiagra caledonica) és un ocell de la família dels monàrquids (Monarchidae).

## Hàbitat i distribució

Habita camp obert a Nova Caledònia, illes de la Lleialtat, Vanuatu, Banks, Torres i Rennel, a les Salomó meridionals

## Referències

* ↑ «Monarca de la Melanèsia». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Monarca de les Marqueses

El monarca de les Marqueses ( Pomarea mendozae ) és un ocell de la família dels monàrquids (Monarchidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de Moho Tani, a les illes Marqueses. Extint a les illes de Tahuata i Hiva Oa.

## Referències

* ↑ «Monarca de les Marqueses». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Miquel Augé i Vila

Miquel Augé i Vila (Manresa, 20 de setembre del 1885 - Barcelona, 31 de juliol del 1936) fou un organista i compositor del primer terç del segle xx i mestre de capella de la de la Seu de Manresa entre 1919 i 1936.
Cursà estudis eclesiàstics als seminaris de Vic i Barcelona i rebé l'ordenació sacerdotal el 1909. Amplià els seus estudis musicals amb Domènec Mas i Serracant i Francesc Baldelló. Des del 1911 fou organista de la basílica de Santa Maria d'Igualada, i des del 1917 de l'església parroquial de Sant Joan de les Abadesses; dos anys més tard passà a ocupar aquest càrrec a la Seu de Manresa a més del seu magisteri. Fou assassinat els primers dies de la Guerra Civil.
La seva obra, força abundant i exclusivament eclesiàstica, és de construcció senzilla (sovint a una sola veu i amb pocs instruments a l'acompanyament) però connectà amb la gent i va tenir força difusió. Es conserva íntegrament a l'Arxiu de Manuscrits Musicals de la Seu de Manresa. Tot i això, es conserva una peça mariana al fons CdE (Fons de la basílica de Santa Maria de Castelló d'Empúries) de l'Arxiu Diocesà de Girona: Cants á Maria, per a 1 v i Ac.

## Referències

* ↑ «La fundació de la Capella de Música celebra 400 anys». Regió7, 03-04-2011 [Consulta: 1r febrer 2017].
* ↑ Gregori i Cifré, Josep Maria; Romeu i Solà, Anna. «Miquel Augé i Vila (1911-1917)». A: Inventaris dels fons musicals de Catalunya: Volum 9: Fons de la basílica de Santa Maria d’Igualada de l’Arxiu Comarcal de l’Anoia. Servei de Publicacions de la Universitat Autònoma de Barcelona, 2016, p. 77–78. ISBN 978-84-490-6634-4 [Consulta: 11 desembre 2020].
* ↑ Gasol i Pujol, Pere. «Les repressions de la guerra i la postguerra a Manresa. Els morts a la rereguarda republicana (1936-1939)ː Augé Vila, Miquel». Memòria i Història de Manresa. [Consulta: 1r febrer 2017].
* ↑ «Obres de Miquel Augé a l'IFMuC».

## Bibliografia

* Martirologio Vicense. Vic, 1945
* Diccionario de la Música Española e Iberoamericana. Madrid, SGAE, 2000
# Mokrance

Mokrance és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1317.
# Montabaur

Montabaur és una ciutat de l'estat federat alemany de Renania-Palatinat, amb una població d'uns 12.500 habitants (2013). La ciutat actual és el resultat de la fusió el 1972 amb set municipis rurals. És seu del districte de Westerwaldkreis i del municipi conjunt de Montabaur (un conjunt de 24 municipis que comparteix certes tasques administratives mancomunades).

## Història

El primer esment escrit data del 959 en una acta sobre el castellum humbacense, antecedent de l'actual castell. En tornar de la croada, vers 1217 l'arquebisbe de Trèveris Teoderic II de Wied va fer reconstruir el burg enderrocat i en veure una semblança entre el pujol de Humbach amb el Mont Tabor de la bíblia va rebatejar el poble Mons Tabor que amb el temps va canviar-se en Montabaur. El 1291 el rei Rodolf I va acordar els drets de ciutat.

## Llocs d'interés

* El castell Schloss Montabaur, famós pel seu color groc.
* L'estació de ferrocarril, part de la línia d'alta velocitat Colònia-Frankfurt.
* El museu i centre cultural «b-05 art and design center», una sèrie 15 búnquers que servien de dipòsit d'armes de l'Organització del Tractat de l'Atlàntic Nord (OTAN). El museu té una col·lecció fixa d'art i disseny contemporani i s'hi organitzen exposicions temporals.
* L'estació nova
* Ajuntament
* Entrada del Kulturbunker (búnquer de la cultura)
* Casa d'entramat de fusta al carrer Judengasse

## Persones

* Joseph Christian Leyendecker (1874–1951), dibuixant i il·lustrador

## Referències

* ↑ «Montabaur». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Amtliches Gemeindeverzeichnis 2006 Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine., Statistisches Landesamt Rheinland-Pfalz, pàgina 187

## Enllaços externs

* b-05 Art and design center
# Mont Mageik

El mont Mageik és un estratovolcà que es troba a la península d'Alaska, dins el Parc i Reserva Nacionals de Katmai, a l'estat d'Alaska, als Estats Units. El seu cim s'eleva fins als 2.164 msnm. No es té constància d'erupcions confirmades en períodes històrics, però els seus productes eruptius més joves són aparentment de l'Holocè (8.750 a 500 aC). Un jove cràter es troba al flanc nord-est del con del cim central, i és on té lloc una intensa activitat fumaròlica. Els cons volcànics estan formats per andesita, andesita basàltica i dacita.
El volcà està cobert per cendres de l'erupció del Novarupta de 1912 i de la del Trident de 1953.

## Referències

* ↑ «Geographic Names Information System». [Consulta: 3 novembre 2022].
* 1 2 «Global Volcanism Program | Mageik» (en anglès). [Consulta: 3 novembre 2022].
* ↑ «mageik - Introduction». [Consulta: 3 novembre 2022].
# Mont Malaspina

El Mont Malaspina és una muntanya del Yukon, Canadà. El seu cim s'eleva fins als 3.776 msnm i té una prominència de 896 metres. Es troba a les muntanyes Saint Elias, dins la Reserva i Parc Nacional de Kluane. És un muntanya remota, que està envoltada per les glaceres Seward, Newton, Agassiz i Malaspina. El cim més proper és el mont Augusta, a 6,39 km a l'est, mentre el mont Logan es troba a 29 km al nord.
La muntanya rep el nom en honor a Alessandro Malaspina , un navegant i explorador italià al servei d'Espanya, que el 1791 visità la regió en la coneguda com a expedició Malaspina. El topònim va ser adoptat oficialment el 1981 per la Junta de Noms Geogràfics del Canadà.
La primera ascensió del cim es va fer el 15 d'agost de 2015 pel xilè Camilo Rada i l'argentina Natalia Martínez per la cara nord. En aquell moment el cim tenia la distinció de ser la "muntanya no escalada més alta amb nom oficial d'Amèrica del Nord".

## Referències

* 1 2 «Mount Malaspina - Peakbagger.com». [Consulta: 1r maig 2024].
* ↑ PeakVisor. «Mount Malaspina» (en anglès). [Consulta: 1r maig 2024].
* ↑ «Malaspina Glacier». Geographic Names Information System, Servei Geològic dels Estats Units.
* ↑ Government of Canada, Natural Resources Canada. «Place names - Mount Malaspina». [Consulta: 1r maig 2024].
* 1 2 Camilo Rada, Mt. Malaspina, North Face to East Ridge, American Alpine Journal, 2016. Retrieved 2023-12-03.
# Mons-lez-Liège

Mons-lez-Liège (en való Mont-dlé-Lidje) és un nucli del municipi de Flémalle, a la província de Lieja de la regió valona de Bèlgica. Abans la reorganització administrativa de 1976 era un nucli del municipi Mons-Crotteux.

## Història

Tot hi haver trobat teules i rajoles romanes durant obres a l'església del poble, l'existència d'una vil·la romana és una mera hipòtesi.
Des del segle xii, el poble era un domini senyorial que pertanyia al capítol de la Catedral de Sant Lambert de Lieja. Depenia del tribunal de Haspengouw. A l'edat mitjana, el nucli agricultural va créixer engir del Castell de Mons-lez-Liège. Durant les guerres de religió el poble va ser el teatre de moltes batalles entre les tropes liegeses, franceses, castellanes i republicanes. Durant la reorganització sota l'ocupació francesa el 1795 les senyories de Mons i Crotteux van ser fusionats en un municipi que va ser escindit el 1977.
Fins avui, el poble va mantenir el seu caràcter rural, l'agricultura queda l'activitat major, només hi ha una urbanització moderna, anomenat La Cité.

## Monuments i curiositats

* El castell de Mons-lez-Liège
* L'església de Lambert de Lieja

## Referències

* ↑ Jean Remiche, Le patrimoine monumental de la Belgique, Liège, Mardaga, 1975
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Mons-lez-Liège
# Moresnet

* Per a altres significats, vegeu «Moresnet (desambiguació)».
Moresnet (en alemany Alt Moresnet, en ripuàric Moresent) és un antic municipi de Bèlgica a la vall del Geul que el 1977 va fusionar-se amb Plombières.

## Història

Fins a la fi de l'antic règim, l'entitat era un feu molt més llarg dins del Jutjat de Montzen del ducat de Limburg. Després del congrés de Viena el 1815, Prússia i el Regne Unit dels Països Baixos van dividir-lo en tres parts: els nuclis Alt Moresnet (Alt = alemany per vell) i Eikchen (Moresnet-Chapelle) van esdevenir territori neerlandès, Neutral Moresnet va esdevenir un condomini neutral d'ambdós estats, i Neu-Moresnet (neu = nou) va esdevenir territori prussià. El 1830, el territori passà a Bèlgica.

## Llengua

La llengua històrica del territori era la versió limburguesa del baix alemany. Durant el període belga, el poble a poc a poc va francesitzar-se, tot i que molta gent encara parla un dialecte germànic. La història germànica del poble est troba encara en molts topònims: Bambusch, Langhaag, Marveld, Cosenbergerheydt, Bempt… Avui, el poble pertany a la Comunitat Francesa de Bèlgica.

## Monuments i llocs d'interès

* Panorama i viaducte
* Monument per dos soldats americans morts vers la fi de la Segona Guerra Mundial
* El museu d'història local en una antiga casa amb pis d'entramat de fusta
* El Geul i el viaducte ferroviari
* El museu d'història local Maison du territoire
* L'església de Sant Remigi
* El viaducte ferroviari
* El castell d'Arensberg
* El castell de Bempt
* Les ruïnes del castell fortificat de Schimper
# Mossega com puguis

Mossega com puguis (títol original: Dracula: Dead and Loving It) és una pel·lícula còmica de terror franco-estatunidenca dirigida per Mel Brooks i protagonitzada per Leslie Nielsen. El film està basat en la novel·la de Bram Stoker. Ha estat doblada al català.

## Argument

Dràcula abandona el seu vell castell de Transsilvània i es trasllada a Londres a la recerca de sang fresca. El seu apetit es despertarà quan conegui a la promesa i a la germana d'un notari.
Es tracta d'una parodia de film de vampirs protagonitzat per Leslie Nielsen en el paper de Dràcula, Peter MacNicol en el de Renfield i Mel Brooks en el del professor Van Helsing. S'hi reconeix igualment l'actriu Anne Bancroft (madame Brooks a la ciutat) en el petit paper de la bohèmia.

## Repartiment

* Leslie Nielsen: Comte Dracula
* Peter MacNicol: Thomas Renfield
* Steven Weber: Jonathan Harker
* Amy Yasbeck: Mina Murray
* Lysette Anthony: Lucy Westenra
* Harvey Korman: Dr. Jack Seward
* Mel Brooks: Dr. Abraham Van Helsing
* Clive Revill: Sykes
* Anne Bancroft: Sra. Ouspenskaya
* David DeLuise: un estudiant en pràctiques
* Mike Connors :un estudiant en pràctiques
* Megan Cavanagh: Essie
* Mark Blankfield: Martin
* Gregg Binkley: Woodbridge
* Chuck McCann: el alberguista
* Matthew Porretta: el tinent al ball
* Avery Schreiber: un camperol sobre el sofà

## Al voltant de la pel·lícula

* Aprofitant-se manifestament de l'èxit de l'adaptació de Francis Ford Coppola el 1992 de la novel·la Dracula de Bram Stoker, Mel Brooks realitza un pastitx còmic relacionat estranyament amb el film Dracula de 1931 (un clàssic). Alguns diàlegs originals d'aquesta adaptació són fins i tot aquí agafats. El paper de Leslie Nielsen evoca d'altra banda menys el de Gary Oldman o Christopher Lee que el de Bela Lugosi que roda regularment en forma de burla.
* És l'últim film que Mel Brooks va dirigir.
* Crítica: "Típica paròdia dirigida per Mel Brooks a partir de l'èxit de torn, en aquest cas la versió de "Drácula" signada per Coppola. Aburrideta"

## Referències

* ↑ «Mossega com puguis». esadir.cat.
* ↑ «Dracula: Dead and Loving It». The New York Times.
* ↑ «trivia». ImdB.
* ↑ Morales, Fernando «Dracula: Dead and Loving It». El País.
# Mondadori

Arnoldo Mondadori Editore, més coneguda com a Mondadori, és l'editorial més gran d'Itàlia, té la seu a Segrate, Milà. Va ser fundada el 1907 per Arnoldo Mondadori i actualment és controlada pel Grup Fininvest, que al seu torn és propietat de la família Berlusconi.
Mondadori publica llibres i periòdics (en paper i digitals) a Itàlia i en altres parts del món, té una extensa cadena de botigues, opera amb la fórmula de franquícies, té una concessió de publicitat a joint venture amb Publitalia 80 (empresa de publicitat televisiva del grup Mediaset que al seu torn també és propietat de la família Berlusconi) i posseeix el 20 % de Monradio srl, la companyia que controla l'emissora Radio 101.

## En el mercat hispanoparlant

El 1989 Mondadori es va expandir a Mèxic en adquirir l'editorial Grijalbo. A partir de 2001, va constituir una joint venture en conjunt amb Random House a països de parla hispana sota el nom Random House Mondadori. Aquesta empresa conjunta va finalitzar al novembre de 2012 quan Random House va comprar la participació de Mondadori i més tard es va convertir en part de Penguin Random House Grup Editorial. El 2014 amb la reorganització del grup empresarial va ser convertit en un segell editorial i va passar a anomenar-se Literatura Random House.

## Referències

* ↑ «The World's 54 Largest Publishers,2017». Mondadori. [Consulta: 6 agost 2018].
* ↑ Moret, Xavier (23/11/2002). Muere a los 91 años Juan Grijalbo, editor de 'best sellers' y textos marxistas, El País.
* ↑ Feria del libro Madrid - Random House Mondadori se denominará PENGUIN RANDOM HOUSE GRUPO EDITORIAL
* ↑ Penguin Random House Grupo editorial
# Muhammad Sakizli

Muhammad Sakizli (àrab: محمد الساقزلي, Muḥammad as-Sāqizlī) (Líbia, 1892 - Bengasi, Líbia, 14 de gener de 1976) fou un polític libi. Fou primer ministre de Cirenaica (març de 1950-desembre de 1951), governador de Cirenaica (desembre de 1951-maig de 1952) i primer ministre de Líbia (febrer-abril de 1954).
# Muntanyes Rakaposhi-Haramosh

Les muntanyes Rakaposhi-Haramosh són una serra que formen part de la gran serralada del Karakoram. Es troba al districte de Gilgit, al Gilgit-Baltistan del Pakistan. Limita al nord amb les glaceres de Barpu i de Chogo Lungma, a l'est amb el riu Shigar, al sud amb els rius Gilgit i Indus, i a l'oest amb el riu Hunza.
Els dos cims que donen nom a la serra, el Rakaposhi (7.788 m) i l'Haramosh (7.409 m), se situen entre els cims de la terra amb major prominència pel fet de tenir una gran alçada i trobar-se prop de valls molt profundes. El Rakaposhi s'eleva dràsticament per sobre d'una corba del riu Hunza, a l'extrem occidental de la serralada, mentre l'Haramosh es troba al costat nord de l'Indus, a la part central de la mateixa.

## Principals cims

| Muntanya | Alçada (metres) | Coordenades | Prominència (metres) | Muntanya pare | Primera ascensió | Ascensions (intents) |
| Rakaposhi | 7.788 | 36° 08′ 33″ N, 74° 29′ 21″ E﻿ / ﻿36.14250°N,74.48917°E﻿ / 36.14250; 74.48917 | 2.818 | K2 | 1958 | 8 (13) |
| Malubiting | 7.458 | 36° 00′ 06″ N, 74° 52′ 33″ E﻿ / ﻿36.00167°N,74.87583°E﻿ / 36.00167; 74.87583 | 2.193 | Rakaposhi | 1971 | 2 (6) |
| Haramosh | 7.409 | 35° 50′ 24″ N, 74° 53′ 51″ E﻿ / ﻿35.84000°N,74.89750°E﻿ / 35.84000; 74.89750 | 2.277 | Malubiting | 1958 | 4 (3) |
| Diran | 7.266 | 36° 07′ 19″ N, 74° 39′ 40″ E﻿ / ﻿36.12194°N,74.66111°E﻿ / 36.12194; 74.66111 | 1.325 | Malubiting | 1968 | 12 (8) |
| Laila | 6.986 | 35° 57′ 24″ N, 74° 57′ 41″ E﻿ / ﻿35.95667°N,74.96139°E﻿ / 35.95667; 74.96139 | 1.361 | Malubiting | 1975 | |
| Miar Chhish | 6.824 | 36° 03′ 33″ N, 74° 45′ 37″ E﻿ / ﻿36.05917°N,74.76028°E﻿ / 36.05917; 74.76028 | 724 | Malubiting | no escalada | |
* ^ Les dades procedeixen de l'Himalayan Index. Poden no ser del tot exactes, ja que algunes escalades pot ser que no hagin estat registrades en la literatura de muntanya o hagin estat indexades incorrectament.

## Referències

* 1 2 Jerzy Wala, Orographical Sketch Map of the Karakoram, Swiss Foundation for Alpine Research, Zuric, 1990.
* ↑ Andy Fanshawe and Stephen Venables, Himalaya Alpine-Style, Hodder and Stoughton, 1995.

## Enllaços externs

* Eberhard Jurgalski: High Asia - All mountains and main peaks above 6650 m a www.8000ers.com, 1 de setembre de 2015, consultat el 17 de novembre de 2016
# Moraro

Moraro (en friülà, Morâr) és un municipi italià, dins de la província de Gorizia. L'any 2007 tenia 743 habitants. Limita amb els municipis de Capriva del Friuli, Cormons, Farra d'Isonzo, Gradisca d'Isonzo, Mariano del Friuli i San Lorenzo Isontino.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Alberto Pelos | Independent |
# Mont-fort

Mont-fort (aragonès) o Monforte de Moyuela (castellà) és un municipi d'Aragó situat a la província de Terol i enquadrat a la comarca de Jiloca.

## Personatges il·lustres

* Francisco Azorín Izquierdo, esperantista, arquitecte i diputat socialista a les Corts republicanes de 1931.
# Museu de l'Energia i la Tecnologia

El Museu de l'Energia i Tecnologia (en lituà: Energetikos ir technikos muziejus) és una institució de recerca i presentació del patrimoni industrial de Lituània, la història del sistema de l'energia de Lituània i de la ciutat de Vílnius. Es troba a l'antiga central elèctrica Vilnius –primera de la ciutat inaugurada l'any 1903–.
Hi ha set exposicions permanents al museu:
* Exposició de l'energètica.
* Exposició del Transport.
* Exposició de la indústria de Vílnius.
* Exposició "Fet a Vílnius".
* Les exposicions de ciència interactiva.
* Exposició "El gas a Lituània".
* Exposició "L'energia del sol i el vent".

## Referències

* ↑ «Muziejus». [Consulta: 3 agost 2013].
# Museu de l'Home i la Tecnologia

El Museu de l'Home i la Tecnologia (castellà: Museo del Hombre y la Tecnología) és un museu històric i científic de la ciutat de Salto, al nord-oest de l'Uruguai.

## Història

El museu s'ubica a un edifici construït entre 1909 i 1915, on va funcionar el Mercat Central de Salto. Es l'únic museu d'aquest tipus a l'àrea riuplatenca, de característiques nacionals i de transcendència regional.
Té onze sales perimetrals i un espai central, on es poden conèixer les diferents èpoques en què l'evolució tecnològica va anar canviant la vida de l'home. El director n'era el professor Mario Trindade fins 2010.

## Referències

* ↑ Welcome Uruguay. «Museo del Hombre y la Tecnología» (en castellà). [Consulta: 10 juliol 2011].
* ↑ Uruguay Natural. «Turismo Cultural: Museo del Hombre y la Tecnologia» (en castellà). [Consulta: 10 juliol 2011].
* ↑ El Heraldo (Argentina). «Museo del Hombre y la Tecnologia - Cultura» (en castellà), 15-04-2010. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 10 juliol 2011].

## Enllaços externs

* Pàgina web del Museu de l'Home i la Tecnologia (castellà)
# Museu Rus

El Museu Rus (en rus Русский музей, Russki muzei), fins al 1917 anomenat Museu Rus de sa Majestat Imperial Alexandre III (Русский Музей Императора Александра III, Russki Muzei Imperàtora Aleksandra III), és un museu de Sant Petersburg dedicat íntegrament a artistes russos. Juntament amb la Galeria Tretiakov de Moscou, és el més important de la seva especialitat.
Va ser inaugurat el 13 d'abril de 1895, sota el regnat de Nicolau II, en homenatge a son pare Alexandre III. La primera col·lecció es va constituir amb una partida d'obres d'art col·leccionades per Alexandre al Palau Anítxkov, a la qual s'hi afegiren obres provinents del Museu de l'Ermitage i de l'Acadèmia Imperial de les Arts. Després de la Revolució Russa de 1917, moltes de les col·leccions privades de les famílies de la noblesa russa foren confiscades i confiades al Museu Rus, entre elles el cèlebre Quadrat negre de Kazimir Malévitx.
El museu ocupa diversos palaus reconvertits per al seu ús actual. L'edifici principal, el Palau Mikhàilovski, és situat prop de la plaça de les Arts, al cor de Sant Petersburg, no gaire lluny de l'avinguda Nevski. És l'antiga residència del gran duc Miquel de Rússia, d'estil neoclàssic, i fou construïda entre 1819 i 1825 sota projecte de l'arquitecte italià Carlo Rossi i fou la residència de la seva vídua, la gran duquessa Elena, i dels seus fills i nets amb el duc Jordi Alexandre de Mecklenburg-Strelitz (1859-1909).
Els altres edificis que depenen del museu són el Palau d'Estiu de Pere el Gran (1710-1714), el Palau de Marbre de Grigori Orlov (1768-1785), el Castell de Sant Miquel de Pau I (1797-1801) i el Palau Stróganov (1752-54) a l'avinguda Nevski.
La col·lecció inclou prop de 400.000 obres d'art: pintures, escultures i altres objectes de decoració. El més notable és una col·lecció de 6.000 icones russes, algunes del segle x, i 10.000 obres de pintors russos del segle xviii al segle xx.

## Algunes obres exposades al Museu Rus

* L'arcàngel Gabriel, Nóvgorod (segle xii)
* Sant Jordi i el drac, Escola de Nóvgorod (segle xv)
* Sant Borís i Sant Gleb, Moscou (mitjan segle xiv)
* Els sirgadors del Volga, d'Ilià Repin (1870-1873)
* Retrat de Caterina II, de Dmitri Levitski (1783)
* Cosacs zaporoges escrivint una carta al Sultà, d'Ilià Repin (1880-1891)
* La presa del vel, de Mikhaïl Nèsterov (1897 - 1898)
* La càrrega de la cavalleria roja, de Kazimir Malévitx (1928 - 1932)
* Quadrat vermell de Kazimir Malévitx (1915)

## Referències

* ↑ «Resum de les col·leccions del Museu Rus». Arxivat de l'original el 2008-12-26. [Consulta: 15 desembre 2010].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2005-02-07 a Wayback Machine.
* Interiors del palau de Miquel I
* Interiors del palau de Miquel II
* Interiors del palau de Miquel III