OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marcos Aguinis

Marcos Aguinis (Río Cuarto, Córdoba, 13 de gener de 1935) és un polític i escriptor argentí en castellà, guanyador del Premi Planeta en 1970.

## Biografia

Es va formar en medicina, la psicoanàlisi, l'art i la història. En 1963 va aparèixer el seu primer llibre i, des de llavors, ha publicat quinze novel·les, disset llibres d'assaigs, quatre llibres de contes i dues biografies. En 1970 va assolir cert ressò en guanyar el Premi Planeta amb La Cruz Invertida.
Quan es va restablir la democràcia a Argentina al desembre de 1983, Marcos Aguinis va ser designat sotssecretari i després secretari de Cultura de la Nació; va recolzar al costat d'altres intel·lectuals la “primavera cultural” a través del Centro de Participación Política Va crear el PRONDEC (Programa Nacional de Democratització de la Cultura), que va obtenir el suport de la UNESCO i de les Nacions Unides, i va engegar intenses activitats participatives per conscienciar als individus sobre els drets, deures i potencialitats que es conreen en una real democràcia. Per la seva obra va ser nominat al Premio Educació per a la Pau de la UNESCO.

### Contes

* Operativo Siesta (1977)
* Y la rama llena de frutos: todos los cuentos. (1986)
* Importancia por contacto (1986)
* Todos los cuentos (1995)

### Biografies

* Maimónides, un sabio de avanzada (1963)
* El combate perpetuo (1981)

### Novel·les

* Refugiados: crónica de un palestino (1969)
* La cruz invertida (1970)
* Cantata de los diablos (1972)
* La conspiración de los idiotas (1978)
* Profanación del amor (1978)
* El combate perpetuo (1981)
* La Gesta del Marrano (1991)
* La matriz del infierno (1997)
* Los iluminados (2000)
* Asalto al paraíso (2002)
* La pasión según Carmela (2008)
* Liova Corre hacia el Poder (2011)
* La furia de Evita (2013)
* Sabra (2014, amb Gustavo Perednik)
* La novela de mi vida (2016)

### Assaigs

* Carta esperanzada a un General: puente sobre el abismo (1983)
* El valor de escribir (1985)
* Un país de novela. Viaje hacia la mentalidad de los argentinos (1988)
* Memorias de una siembra: Utopía y práctica del PRONDEC (Programa Nacional de Democratización de la Cultura) (1990)
* Elogio de la culpa (1993)
* Nueva carta esperanzada a un General (1996)
* Diálogos sobre la Argentina y el fin del Milenio. (amb Monsenyor Justo Laguna) (1996)
* Nuevos diálogos (amb Monsenyor Justo Laguna) (1998)
* El atroz encanto de ser argentinos (2001) (PDF castellano)
* El cochero (2001)
* Las dudas y las certezas (2001)
* Las redes del odio (2003)
* ¿Qué hacer? (2005)
* El atroz encanto de ser argentinos 2 (2007)
* ¡Pobre patria mia! (2009)
* El Elogio del Placer (2010)

## Referències

* ↑ la cruz Invertida al web del Premi Planeta
* ↑ lavoz.ar. «La primavera cultural».
* ↑ Programa del PRONDEC

## Vegeu també

* Literatura llatinoamericana

## Enllaços externs

* Web oficial
* Biografia de Marcos Aguinis
* Marcos Aguinis en Letras Libres
* Article per Ignacio López-Calvo
# M-3 Chaborz

El M3-Chaborz (en rus: Чаборз М-3) és un bugui tot terreny lleuger d'ús militar construït per la factoria txetxena ChechenAvto, a la seva fàbrica d'Argun. Es va començar a fabricar el març de 2017, tot i que la producció en sèrie s'inicià el 2019. Està dissenyat com un vehicle d'assalt, reconeixement, evacuació o de comandament per operar en àrees muntanyoses i boscoses inaccessibles, així com en zones desèrtiques o estepàries. Pesa uns 800 kg, capacitat per tres tripulants i càrrega útil de fins a 250 kg, i pot arribar als 130 km/h. Té la possibilitat de ser armat amb metralladora i llançagranades. La fabricació del M-3 Chaborz s'ha fet aprofitant el motor del Lada Priora i la caixa de canvis del Lada Granta, vehicles que s'han ensamblat a la planta d'Argun des de la creació de ChechenAvto l'any 2008. EL M-3 té una versió per a sis places, el M-6 Chaborz. L'Exèrcit rus va adquirir diverses unitats, que van ser presentades a Moscou durant la desfilada del Dia de la VIctòria del 9 de maig de 2019, i ja han estat utilitzats durant les intervencions russes a la Guerra siriana.

## Referències

* ↑ «"Chechenavto" launched the production of a three-seat combat buggy» (en anglès). Autostat, 10-03-2017 [Consulta: 18 abril 2020].
* ↑ «В Чечне запустили полный цикл серийного производства вездеходов "Чаборз М-3"» (en rus). TASS, 26-02-2019 [Consulta: 18 abril 2020].
* 1 2 Litovkin, Nikolai «Rusia ha creado un ‘buggy’ de asalto para sus fuerzas especiales» (en castellà). Russia Beyond, 15-05-2019 [Consulta: 18 abril 2020].
* ↑ «Los 'buggy de Kadírov' participarán en el Desfile de la Victoria» (en castellà). Sputnik, 03-04-2019 [Consulta: 18 abril 2020].
# Macris

* Per a altres significats, vegeu «Macris (nimfa)».
Macris (en grec antic Μάκρις) fou una dona odrísia, probablement de la dinastia de prínceps dels odrisis, que es va casar amb Lisímac de Tràcia amb el que va ser la mare de Agàtocles de Tràcia i Alexandre de Tràcia. Sembla que no era considerada la seva dona legitima tot i que va donar a Lisímac dos fills que van ser prínceps.

## Referències

* ↑ Macris a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 887
# Marigny-Saint-Marcel

Marigny-Saint-Marcel (en francoprovençal Maregni-Sent-Marcél, o Marnyi) és un municipi francès situat al departament de l'Alta Savoia i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2019 tenia 693 habitants. És el resultat de la fusió el 1844 dels municipis Marigny i Sant-Marcel.

## Demografia

El 2007 la població era de 632 persones. Hi havia 223 famílies i 239 habitatges, 225 habitatges principals, 10 eren residències i 4 desocupats.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 407 persones, 301 eren actives i 106 eren inactives. Hi havia 45 establiments diversos, entre d'altres: nou empreses de fabricació, 6 de construcció, 16 d'empreses de comerç i reparació d'automòbils, dues empreses de transport, dues empreses d'hostatgeria i restauració…. Té una escola elemental.
L'any 2000 hi havia 24 explotacions agrícoles que conreaven un total de 528 hectàrees.

## Referències

* ↑ «Maregni» (en francoprovençal). Lo trèsor Arpitan. [Consulta: 12 febrer 2022].
* ↑ Baud, Henri; et alii. «Marigny-Saint-Marcel». A: Le Genevois et Lac d'Annecy (en francès). Roanne: Ed. Horvath, 1981, p. 434-436. ISBN 2-7171-0200-0.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
# Margarete Düren

Margarete Düren o Margarethe Düren-Herrmann (Magdeburg, 24 de setembre de 1904 – Colònia, c. 1988) va ser una soprano operística alemanya.

## Biografia

Düren va néixer a Magdeburg. Després dels estudis de veu, va treballar al Theater Chemnitz, primer com a corista, després com a solista. Va ser contractada pel Teatre Municipal (Mainfranken Theater) de Würzburg del 1933 al 1935. Més tard va passar al Teatre Königsberg fins al 1937 i a l'Òpera Estatal d'Stuttgart fins al 1939, on va actuar en el paper principal de l'opereta Monika de Nico Dostal en la seva estrena mundial. Es va casar amb el baríton Josef Herrmann (1903-1955), que va fer carrera a la Semperoper de Dresden. Després de la Segona Guerra Mundial ambdós van passar a la Städtische Oper de Berlín. Sovint van actuar junts, per exemple a Le nozze di Figaro de Mozart i a Undine de Lortzing, i ho van fer també en enregistraments.
Va actuar al Gran Teatre del Liceu de Barcelona en les temporades 1939-1940, 1941-1942 i 1942-1943, en les òperes Le nozze di Figaro, Der Rosenkavalier, Lohengrin, Die Walküre, Parsifal, Das Rheingold, Siegfried i Götterdämmerung. El seu marit també va actuar en aquest teatre barceloní, en les mateixes temporades que Margarete i a més a la temporada 1943-1944.
Va treballar a la Volksoper de Dresden després de la Segona Guerra Mundial, els anys 1946 i el 1947. Els seus papers clau inclouen: Blonde a Die Entführung aus dem Serail i Susanna a Le nozze di Figaro, ambdues de Mozart; els papers principals de Madama Butterfly de Giacomo Puccini; Die verkaufte Braut de Bedřich Smetana; Adele a Die Fledermaus de Johann Strauss; Marie de Zar und Zimmermann i de Der Waffenschmied, ambdues de Lortzing; i Nedda de Pagliacci de Ruggero Leoncavallo.
Després de la mort del seu marit, es va traslladar a Colònia, on va treballar com a promotora de l'Òpera de Colònia fins als vuitanta-nou anys.
Va morir a Colònia, segons algunes fonts l'any 1990.

## Enregistraments

Düren va gravar cinc duets amb el seu marit, i un trio de Der Zigeunerbaron de Johann Strauss fill.
* ABC der Gesangskunst in Deutschland. Part 1. (enregistraments 1927–1949). Line Music, Hamburg 2002.
* Willy Treffner. (enregistraments 1939–1943; títol genèric: Lebendige Vergangenheit), Preiser, Viena 2001.

## Referències

* 1 2 3 «Düren-Herrmann, Margarete» (en alemany). Bayerisches Musiker-Lexikon Online. [Consulta: 1r gener 2021].
* ↑ Es pot trobar el seu nom escrit com ara Margarethe Düren, Margarethe Düren-Herrmann o Margarete Düren-Herrmann en diferents biografies i diaris.
* 1 2 3 4 5 Kutsch, K.-J.; Riemens, Leo. «Düren-Herrmann, Margarete». A: De Gruyter. Großes Sängerlexikon (en alemany). 4a, 2012, p. 1241–1242. ISBN 978-3-59-844088-5.
* 1 2 «Düren-Herrmann, Margarete» (en alemany). Operissimo. [Consulta: 21 gener 2022].
* ↑ So lang hab' ich geschmachtet, aus "Figaros Hochzeit" / Mozart Deutsche Digitale Bibliothek
* ↑ Margarete Düren on muziekweb
* ↑ «Die Walküre - Temporada 1939/1940». Liceu de Barcelona. [Consulta: 8 agost 2024].
* ↑ «Margarete Düren». Liceu de Barcelona. [Consulta: 8 agost 2024].
* ↑ «Josef Hermann». Liceu de Barcelona. [Consulta: 8 agost 2024].
# Margarete Steiff GmbH

Steiff és una empresa fabricant de joguines d'alta qualitat amb la seu a Alemanya. La va fundar Margarete Steiff l'any 1880.
Les joguines inicialment van tenir la forma d'elefants i anys després es van fer amb les formes de gossos, gats i porquerts.
El nebot de Steiff, Richard s'hi uní el 1897 i va donar a l'empresa un impuls enorme creant els ossets de peluix el 1902. Cap a 1907, Steiff fabricà 974,000 ossets.
Els productes Steiff estan subjectes a unes proves i inspeccions meticuloses
Les joguines presenten un botó a l'orella amb la marca Steiff que les identifica i distingeix de les imitacions.

## Referències

* ↑ http://www.steiff.de
* ↑ The Steiff Collection

## Enllaços externs

* Margarete Steiff GmbH - Lloc web oficial
* BBC News: "Teddy bear celebrates 100th birthday"
* German Margarete Steiff Biographical TV movie a Internet Movie Database (anglès)
# Maria Elena Arpón

Maria Elena Arpón (Lleó, 1948) és una actriu de cinema espanyola. Va interpretar Virginia a la pel·lícula de terror La noche del terror ciego (1972), dirigida per Amando de Ossorio i protagonitzada per Lone Fleming i César Burner.
A més de protagonitzar diverses campanyes publicitàries, en poc més de sis anys en actiu va participar en una quinzena de pel·lícules compartint pantalla amb alguns dels més importants intèrprets del moment, com Alfredo Landa, Paul Naschy, Fernando Fernán-Gómez, Anthony Steffen, Roberto Camardiel o Lina Morgan, treballant en obres de directors de la talla de José María Forqué, Pedro Lazaga, Chicho Ibáñez Serrador o Javier Aguirre. El seu primer paper com a protagonista fou a la pel·lícula La montaña rebelde de Ramón Torrado, amb María Mahor, Tomás Blanco i José Suàrez.

## Filmografia

* El pez de los ojos de oro (1974) com Amante de Zachary
* Fuzzy the Hero (1973) com Beatrice Rush
* Hunchback of the Morgue (1973) com Ilse
* ¡Qué cosas tiene el amor! (1973) com Secretària
* Disco rojo (1973) com Mónica
* Las tres perfectas casadas (1973) com Nancy
* Los paladines (1972)
* La noche del terror ciego (1972) com Virginia White
* La montaña rebelde (1971) com Rita
* Black story (La historia negra de Peter P. Peter) (1971) com Novia de Pepe
* El Cristo del Océano (1971) com Elisa
* Pierna creciente, falda menguante (1970) com Criada de Lupe
* Crimen imperfecto (1970) com Mariví
* Por qué pecamos a los cuarenta (1970) com Secretària de Federico
* De profesión, sus labores (1970) com Secretària de Juan
* La residencia (1969) com Alumna
* Soltera y madre en la vida (1969) com Enfermera
* Dame un poco de amooor...! (1968) com Recepcionista hipnotizada

## Referències

* ↑ «La révolte des morts-vivants - la critique» (en francès). aVoir-aLire, 21-08-2010. [Consulta: 8 agost 2019].
* ↑ Antonio Lazaro-Reboll. Spanish Horror Film. Edinburgh University Press, p. 84. ISBN 9780748636402.
* ↑ Glenn Kay. Zombie Movies: The Ultimate Guide. Chicago Review Press. ISBN 9781613744253.
* ↑ «Entrevista a María Elena Arpón» (en espanyol europeu), 10-07-2020. [Consulta: 11 octubre 2020].
# Marta Sorlí Fresquet

Marta Sorlí Fresquet (Alcalà de Xivert, Baix Maestrat, 16 de juny de 1986) és una política valenciana, afiliada al Bloc Nacionalista Valencià i diputada electa per la coalició Compromís-Podemos-És el moment en la XI legislatura espanyola.
Diplomada en treball social per la Universitat Rovira i Virgili i membre del Bloc Jove i de la coordinadora comarcal del Maestrat i els Ports, Sorlí es va presentar a les eleccions primàries de la Coalició Compromís per a les Eleccions a les Corts Valencianes de 2015, en les quals va ser la tercera candidata més votada però en anar la cinc de la llista no va obtindre escó; no obstant això, el mateix any va guanyar en primàries l'altre candidat a encapçalar la llista de Castelló per al Congrés, el vilarealenc Santi Cortells.
Finalment, la llista encapçalada per Sorlí va aconseguir 74.457 vots (24,12% dels emesos) i un escó dels cinc en disputa, el primer aconseguit pel valencianisme polític en la circumscripció i l'únic dels cinc ocupat per una dona.

## Galeria

* Entrevista a La Represa del 29 d'abril de 2016

## Referències

* ↑ Compromís Marta Sorlí (currículum)
* ↑ «Marta Sorlí Fresquet - XII Legislatura - Congreso de los Diputados». [Consulta: 14 abril 2021].
* ↑ ePolitic.org Marta Sorlí Fresquet (castellà)
* ↑ Compromís Candidatura a Corts en 2015
* ↑ Valencianisme.com Entrevista a Marta Sorlí
* ↑ VilaWeb Marta Sorlí, escollida cap de llista de Compromís al Congrés per Castelló
* ↑ El Periódico Arxivat 2017-10-20 a Wayback Machine. Resultats electorals del 2015
* ↑ Diari Millars Arxivat 2017-10-20 a Wayback Machine. Sorlí, la Prometeu que ha furtat la flama del bipartidisme
* ↑ La Plana al Dia Marta Sorlí replega la credencial de diputada a les Corts espanyoles
# Maria Schalcken

Maria Schalcken (Made, Drimmelen, 1645 - Dordrecht, 1699) fou una pintora neerlandesa de l'Edat d'Or neerlandesa, germana i alumna de Godfried Schalcken.

## Biografia

Era la filla del rector d'escola en Dordrecht, i germana menor del pintor Godfried Schalcken, el primer de qui va aprendre a pintar i després va seguir amb lliçons de Samuel van Hoogstraten i més tard de Gerrit Dou.
Segons el Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie és coneguda pels seus treballs de gènere. El seu autoretrat va ser atribuït en principi al seu germà fins que després d'una neteja de la pintura al segle xx, va aparèixer la seva signatura a la vista.

## Referències

* ↑ Houbraken, Arnold. «Godfried Schalcken Biography. De groote schouburgh der Nederlantsche konstschilders en schilderessen» (en neerlandés). Digital library for Dutch literature, 1718. [Consulta: 17 abril 2016].
* ↑ «Maria Schalcken» (en neerlandès). Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie. [Consulta: 17 abril 2015].
* ↑ «Maria Schalcken» (en neerlandès). historici.nl. [Consulta: 17 abril 2016].
# Mamuk Khan

Mamuk Khan (Mahmud ibn Ibak) fou un príncep xibànida fill d'Ibak Khan que fou breument kan de Kazan el 1495-1496.
El kan Muhammad Amin va fer algunes jugades desagradables als notables els quals finalment van decidir cridar a Mamuk Khan perquè els alliberés del seu jou. Mamuk va arribar el 1495 i va prendre el poder; Muhammad Amin va cridar als russos en ajut i el príncep Riapolovski al front d'un exèrcit va reprimir l'aixecament i va restaurar a Muhammad Amin obligant a Mamuk a fugir; però quan els russos ja havien retornat a casa feia un mes, Mamuk va retornar i va expulsar a Muhammad Amin (hivern de 1495-1496).
Mamuk no sàvia d'altra cosa que de saquejar i acumular; ho agafava tot amb avarícia robant els béns dels mercaders i les riqueses dels notables, fins i tot dels que li eren favorables i alguns d'aquestos foren empresonats. Un dia va marxar amb tropes cap al principat d'Arsk per conquerir-lo, però no ho va aconseguir i al seu retorn es va trobar amb les portes de Kazan tancades i se li demanava marxar, ja que no necessitaven un lladre com a sobirà. Mamuk amb les riqueses acumulades va tornar al seu país originari. Els ciutadans van demanar el nomenament de kan al gran príncep però que no fos Muhammad Amin que havia comès ultratges contra les khatuns (esposes) i recomanaven a Abdul latif Khan, germà de Muhammad Amin. El gran príncep ho va concedir.

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II, division I. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Maria Francesca del Palatinat-Sulzbach

Maria Francesca del Palatinat-Sulzbach (Maria Franziska von Pfalz-Sulzbach) (Schwetzingen, 15 de juny de 1724 - Sulzbach, 15 de novembre 1794) va ser una comtessa palatina del Palatinat-Sulzbach, membre de la casa dels Wittelsbach. Filla del comte palatí Josep Carles del Palatinat-Sulzbach i de la comtessa Elisabet Augusta del Palatinat-Neuburg. Va ser mare del rei Maximilià I Josep de Baviera.

## Vida

El seu pare va ser designat successor del seu sogre, l'elector del Palatinat Carles III Felip, però mai va prendre possessió de la seva herència a causa de la seva primerenca mort el 1729. La germana gran de Maria Francesca, Elisabet Augusta, esdevingué l'esposa del nou hereu de l'electorat del Palatinat, Carles II Teodor de Baviera.
Després de la mort de Carles Teodor al febrer de 1799 sense sobreviure a la descendència legítima, el Palatinat i Baviera van ser heretats pel fill més petit de Maria Francesca, Maximilià IV Josep (més tard el rei Maximilià I Josep de Baviera). Així, Maria Francesca es va convertir en l'avantpassat de tots els Reis bavaresos fins al 1918 i de la branca reial encara vivent dels Wittelsbach.

## Matrimoni i fills

Es va casar el 6 de febrer de 1746 amb comte palatí Frederic Miquel del Palatinat-Zweibrücken, fill de Cristià III del Palatinat-Zweibrücken i de la comtessa Carolina de Nassau-Saarbrücken, del qual tingué cinc fills:
* Carles August Cristià, (1746-1795). Duc de Zweibrücken.
* Clement August (1749-1750).
* Amàlia (1752-1828). Casada amb Frederic August I de Saxònia, elector i rei de Saxònia.
* Maria Anna (1753-1824). Casada con el duc Guillem de Baviera.
* Maximilià Josep (1756-1825). Rei de Baviera.

## Bibliografia

* Oskar Klausner: Die Familienzweige der pfälzischen Wittelsbacher. Die ersten Wittelsbacher, die Kurlinie, die Seitenlinien. Editorial Schimper, Heidelberg 1995.
* Karl Weich: Mannheim - das neue Jerusalem. Die Jesuiten in Mannheim 1720–1773. Palatium-Editorial, Mannheim 1997, p. 142, 151.
# Manatí (Puerto Rico)

Manatí és un municipi de Puerto Rico situat a la costa nord de l'illa, també conegut amb els noms de Ciudad Metropolitana i La Atenas de Puerto Rico. Confina al nord amb l'oceà Atlàntic; al sud amb Ciales i Morovis; a l'est amb Vega Baja; i a l'oest amb Barceloneta i Florida. Forma part de l'Àrea metropolitana de San Germán-Cabo Rojo.
El municipi està dividit en 9 barris: Bajura Adentro, Bajura Afuera, Coto Norte, Coto Sur, Manatí Pueblo, Río Arriba Poniente, Río Arriba Saliente, Tierras Nuevas Poniente i Tierras Nuevas Saliente. Manatí va ser fundat l'any 1738, per Don Pedro Menéndez de Valdés. Va ser el novè poblat en ser oficialitzat per la corona espanyola a Puerto Rico.

## Referències

* ↑ Grupo Editorial EPRL «Manatí» (en castellà). Enciclopedia de Puerto Rico. Fundación Puertoriqueña de las Humanidades, 09-09-2010 [Consulta: 2 juliol 2015].
* ↑ «American FactFinder» (en anglès). Oficina del cens dels EUA. [Consulta: 2 juliol 2015].

## Enllaços externs

* Directori de Municipis, Manatí Arxivat 2015-07-03 a Wayback Machine. a la web oficial de l'Estat Lliure associat de Puerto Rico (castellà)
# Maria de Borgonya i de Flandes

Maria de Borgonya (Dijon, Borgonya, setembre de 1386 - Thonon-les-Bains, Savoia, 8 d'octubre de 1422) fou una infanta de Borgonya i duquessa consort de Savoia. Era filla del duc Felip II de Borgonya i la comtessa Margarida III de Flandes. Era neta per línia paterna del rei Joan II de França i Bonna de Luxemburg, i per línia materna de Lluís II de Flandes i Margarida de Brabant. Es casà el 30 d'octubre de 1401 a la ciutat d'Arràs amb el comte, i posterior duc, Amadeu VIII de Savoia. D'aquesta unió nasqueren:
* Margarida de Savoia (1405-1418)
* Antoni de Savoia (1407)
* Antoni de Savoia (1408)
* Maria de Savoia (1411-1469), casada el 1427 amb el duc de Milà Felip Maria Visconti
* Amadeu de Savoia (1412-1431), Príncep del Piemont
* Lluís I de Savoia (1413-1465), duc de Savoia, casat amb Anna de Lusignan (1418-1462).
* Bonna de Savoia (1415-1430)
* Felip de Savoia (1417-1444), comte de Ginebra
* Margarida de Savoia (1416-1479), casada el 1432 amb Lluís III d'Anjou, el 1444 amb Lluís IV del Palatinat i el 1453 amb Ulric V de Württemberg
# Marcel Lomnický

Marcel Lomnický (Nitra, 6 de juliol de 1987) és un atleta eslovac, que competí en la modalitat de llançament de martell als Jocs Olímpics de Londres 2012.

## Millor marca

Actualitzat a 2 d'agost de 2014
| Disciplina | Distància | Data | Lloc |
| Llançament de martell | 79.16 m | 2 d'agost de 2014 | Nové Zámky, Eslovàquia |

## Resultats

| Any | Competició | Lloc | Posició | Resultat | Notes |
| 2004 | Campionat del Món júnior | Grosseto, Itàlia | 17è (q) | 65.79 m | martell (6 kg) |
| 2005 | Campionat d'Europa júnior | Kaunas, Lituània | 8è | 70.49 m | llançament de martell (6 kg) |
| 2006 | Campionat del Món júnior | Pequín, RP Xina | 3r | 77.06 m | llançament de martell (6 kg) |
| 2007 | Campionat d'Europa sub-23 | Debrecen, Hongria | 3r | 72.17 m | |
| 2009 | Campionat d'Europa sub-23 | Kaunas, Lituània | 6è | 70.59 m | |
| 2009 | Universíades | Belgrad, Sèrbia | 8è | 70.37 m | |
| 2010 | Campionat d'Europa | Barcelona, Catalunya | 24è (q) | 68.22 m | |
| 2011 | Universíades | Shenzhen, RP Xina | 2n | 73.90 m | |
| 2011 | Campionat del Món | Daegu, Corea del Sud | 21è (q) | 72.68 m | |
| 2012 | Campionat d'Europa | Hèlsinki, Finlàndia | 11è | 73.41 m | |
| 2012 | Jocs Olímpics | Londres, Anglaterra | 15è (q) | 74.00 m | |
| 2013 | Universíades | Kazan, Rússia | 2n | 78.73 m | |
| 2013 | Campionat del Món | Moscou, Rússia | 8è | 77.53 m | |
| 2014 | Campionat d'Europa | Zúric, Suïssa | 7è | 76.89 m | |
| 2015 | Campionat del Món | Pequín, RP Xina | 8è | 75.79 m | |
| 2015 | Jocs Europeus | Bakú, Azerbaidjan | 1r | 75.41 m | equip mix amb Martina Hrašnová |

## Referències

* ↑ «London 2012». Arxivat de l'original el 2012-07-30. [Consulta: 8 juliol 2016].
# Mardiens

Els mardiens (grec antic: Μαρδυηνοί, llatí: Mardyeni) eren un poble de Sogdiana que vivien a la part muntanyosa del territori, segons Plini el Vell.
Probablement eren una branca del poble dels amardis que apareixen entre Hircània i el golf Pèrsic al sud, i l'Oxus a l'est, segons Diodor de Sicília. Els més coneguts van ser els mardi d'Hircània, però també són esmentats a Bactriana i a Margiana per Plini el Vell, a Armènia (Mardastan) per Claudi Ptolemeu i Tàcit, i al Caucas per Heròdot, i també a la costa de l'Euxí (amb el nom d'escites amardes). Se suposa que formaven part d'una tribu nòmada que es desplaçava des del nord i l'est cap al sud, i diverses branques es van anar establint en aquells llocs.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Mardyeni». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 20 gener 2023].