OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Quadra (Vilamolat de Mur)

La Quadra és un clot -petita vall molt tancada- del municipi de Castell de Mur, al Pallars Jussà, a l'antic terme de Mur, en terres del poble de Vilamolat de Mur.
Està situat a ponent de Vilamolat de Mur i molt a prop de Miravet, al vessant nord-est de l'Obac de Miravet.. En el vessant meridional del clot hi ha la Cova de la Quadra. És al sud-oest de l'Hort Nou i a migdia del Vedat de la Solana.
# Buckland (Ohio)

Buckland és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 255 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Buckland tenia 255 habitants, 104 habitatges, i 74 famílies. La densitat de població era de 378,7 habitants/km².
Dels 104 habitatges en un 38,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,8% hi vivien parelles casades, en un 12,5% dones solteres, i en un 27,9% no eren unitats familiars. En el 24% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,8% tenia menys de 18 anys, un 11,4% entre 18 i 24, un 28,6% entre 25 i 44, un 14,1% de 45 a 60 i un 18% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 31.172 $ i la renda mediana per família de 31.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.042 $ mentre que les dones 20.500 $. La renda per capita de la població era de 15.491 $. Aproximadament l'1,3% de les famílies i el 4,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Buckland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Buckland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Cantó de Saint-Claude (Jura)

El cantó de Saint-Claude és un cantó francès del departament del Jura, situat al districte de Saint-Claude. Té 19 municipis i el cap és Saint-Claude.

## Municipis

* Avignon-lès-Saint-Claude
* Chassal
* Cuttura
* Lajoux
* Lamoura
* Lavancia-Épercy
* Lavans-lès-Saint-Claude
* Leschères
* Molinges
* Les Molunes
* Ponthoux
* Ravilloles
* La Rixouse
* Saint-Claude
* Saint-Lupicin
* Septmoncel
* Vaux-lès-Saint-Claude
* Villard-Saint-Sauveur
* Villard-sur-Bienne

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | M. Meunier | SFIO |
| 1951-1958 | M. Cottet-Émard | MRP |
| 1958-1988 | Louis Jaillon | Divers droite, després CD, després UDF |
| 1988-1994 | Pierre Corriol | PS |
| 1994-2008 | Denis Vuillermoz | Divers gauche, després PS |
| 2008- | Raphaël Perrin | Divers gauche, després PS, després PRG |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Etmopterus decacuspidatus

Etmopterus decacuspidatus és una espècie de peix de la família dels dalàtids i de l'ordre dels esqualiformes.
Els mascles poden assolir 29 cm de longitud total.
És ovovivípar.
És un peix marí d'aigües profundes que viu entre 512–692 m de fondària.
Es troba al Mar de la Xina Meridional entre el Vietnam i Hainan (Xina).

## Referències

* ↑ Rafinesque, C.S. (1810). Caratteri di alcuni nuovi generi e nuove specie di animali e piante della sicilia, con varie osservazioni sopra i medisimi. Per le stampe di Sanfilippo: Palerm, Itàlia. 105, 20 fold. Pl pp.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Compagno, L.J.V., 1984. FAO species catalogue. Vol. 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 1 - Hexanchiformes to Lamniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/1):1-249.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Compagno, L.J.V. i V.H. Niem, 1998. Squalidae. Dogfish sharks. p. 1213-1232. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO Identification Guide for Fishery Purposes. The Living Marine Resources of the Western Central Pacific. FAO, Roma, Itàlia.
* ↑ Randall, J.E. i K.K.P. Lim (eds.), 2000. A checklist of the fishes of the South China Sea. Raffles Bull. Zool. Suppl. (8):569-667.
# Espai sinàptic

L'espai sinàptic és un espai buit pel qual, les neurones alliberen unes substàncies químiques anomenades neurotransmissors. L'espai sinàptic està format per l'acabament d'un axó (neurona presinàptica) i el començament d'una dendrita (neurona postsinàptica). Hi ha aquest espai sinàptic i no les neurones estan enganxades, perquè si el teu cos pateix algun canvi, que es pugui modificar, per exemple que una neurona està donant una informació a una neurona morta. En aquest cas la neurona viva, només s'ha de moure i donar la informació a una neurona viva.
# Puigventós (Balsareny)

Puigventós és una masia situada al municipi de Balsareny, a la comarca catalana del Bages.

## Referències

* ↑ Carreté, R. «Noms de lloc, de casa i de persona de Balsareny». Societat d'Onomàstica, Institut Cartogràfic de Catalunya i Departament de Política Territorial i Obres Públiques de la Generalitat de Catalunya, 2010. [Consulta: 22 gener 2022].
# La Póveda de Soria

La Póveda de Soria és un municipi de la província de Sòria, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Està format pels nuclis d'Arroyo del Pinar, Barriomartín, La Poveda de Soria i Puerto de Piquera.

## Referències

* ↑ «Provincia de Soria (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# Cal Parera

Cal Parera és un edifici de planta baixa i dos pisos del municipi d'Igualada (Anoia). Està protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

A la planta baixa s'hi troba l'única botiga de la ciutat que conserva les estructures típiques del segle xviii i principis del segle xix, així com una verge de talla en una capelleta. A l'interior de l'edifici hi ha un celler de volta, cups, una sala gran i un oratori. En la façana s'alternen finestra i balcó i s'acaba amb quatre ulls de bou que segueixen el ritme de les obertures. Els murs són pintats tot simulant carreus. Destaca el ràfec de la teulada amb bigues de fusta. Ocupa tot el cantó d'una illa de cases. És interessant el balcó en angle on es pot veure un lliri fet de forja. Avui encara es conserven els porticons per tancar la botiga.

## Referències

* ↑ «Cal Parera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2014].
# Cantó de Saint-Cyr-l'École

El cantó de Saint-Cyr-l'École és un cantó francès del departament d'Yvelines, situat al districte de Versalles i al districte de Saint-Germain-en-Laye. Des del 2015 té sis municipis i el cap és Saint-Cyr-l'École.

## Municipis

* Bois-d'Arcy
* Chavenay
* Fontenay-le-Fleury
* Rennemoulin
* Saint-Cyr-l'École
* Villepreux

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1976-1985 | Gilbert Gaston | PCF |
| 1985-1998 | Anne Le Pivain | Divers droite |
| 1998-2011 | Claude Vuilliet | PS |
| 2011- | Jean-Philippe Mallé | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 15.378 | 34.802 | 41.047 | 39.666 | 40.718 | 39.212 | 43.827 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Γ-Decalactona

La γ-decalactona és una lactona amb una intensa aroma de préssec. És present de manera natural en moltes fruites i en alguns productes fermentats. S'utilitza com a additiu alimentari i saboritzant en begudes, essent especialment important en la formulació d'aromes com la de préssec, albercoc i maduixa. També es fa servir en l'elaboració de fragàncies per a cosmètica, productes farmacèutics i béns de consum.

## Referències

* ↑ Bauer, Kurt; Garbe, Dorothea; Surburg, Horst. Common fragrance and flavor materials: preparation, properties, and uses (en anglès). 4a edició. WILEY-VCH, 2001, p. 153. ISBN 3-527-30364-2.
# Etmopterus granulosus

Etmopterus granulosus és una espècie de peix de la família dels dalàtids i de l'ordre dels esqualiforms.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 60 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovovivípar.

## Alimentació

Menja peixos osteïctis, calamars, gambes i crancs.

## Hàbitat

És un peix marí d'aigües profundes que viu entre 220–1620 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba tant al sud de Xile com de l'Argentina i a les Illes Malvines.

## Referències

* ↑ «Etmopterus granulosus». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Compagno, L.J.V., D.A. Ebert i M.J. Smale, 1989. Guide to the sharks and rays of southern Africa. New Holland (Publ.) Ltd., Londres, Gran Bretanya. 158 p.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Compagno, L.J.V., D.A. Ebert i M.J. Smale, 1989.
* ↑ Shcherbachev, Y.N., 1987. Preliminary list of thalassobathyal fishes of the tropical and subtropical waters of the Indian Ocean. J. Ichthyol. 27(2):37-46.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Al-Salmiya SC

El Al-Salmiya Sporting Club (àrab: نادي السالمية الرياضي, Nādī as-Sālmiyya ar-Riyāḍī, ‘Club Esportiu d'as-Salmiyya’) és un club de futbol de Kuwait de la ciutat de Salmiya.
Va ser fundat el 1964.

## Palmarès

* Lliga kuwaitiana de futbol:
** 1980–81, 1994–95, 1997–98, 1999–00
* Copa de l'Emir kuwaitiana de futbol:
** 1992–93, 2000–01
* Copa de la Corona kuwaitiana de futbol:
** 2000–01, 2015–16
* Segona Divisió de Kuwait:
** 1971–72

### Futbol Sala

* Lliga de Kuwait:
** 2011–12

### Handbol

* Lliga de Campions de l'AHF:
** Finalista: 1999, 2001

## Referències

* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 6 juliol 2011.
* ↑ «Kuwait - List of Foundation Dates Clubs». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Kuwait - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* 1 2 «Kuwait - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].

## Enllaços externs

* (àrab) Official site Arxivat 2019-12-23 a Wayback Machine.
# Estació de Sant Miquel de Fluvià

Mapa sinòptic Línia RG1 :
Mapa sinòptic línia R11 :
Sant Miquel de Fluvià és una estació de ferrocarril propietat d'adif situada a l'oest de la població de Sant Miquel de Fluvià, a la comarca catalana de l'Alt Empordà. L'estació es troba a la línia Barcelona-Girona-Portbou i hi tenen parada trens de la línia R11 dels serveis regionals de Rodalies de Catalunya, operats per Renfe Operadora.
Aquesta estació de la línia de Girona va entrar en servei l'any 1877 quan va entrar en servei el tram construït per la Companyia dels Ferrocarrils de Tarragona a Barcelona i França (TBF) entre Girona i Figueres. Tot i que l'edifici va ser concebut com a provisional, diferenciant-se estructuralment d'altres de la línia, ha perdurat i encara es conserva.
L'any 2016 va registrar l'entrada de 12.000 passatgers.

## Serveis ferroviaris

| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| Rodalia de Girona |||||
| L'Hospitalet de Llobregat | Camallera | Vilamalla | Figueres Portbou |
| Serveis regionals de Rodalies de Catalunya |||||
| Barcelona-Sants | Camallera | Vilamalla | Figueres Portbou Cervera de la Marenda |

### Rodalia de Girona

El Pla de Transport de Viatgers de Catalunya (PTVC) 2008-2012 preveu la creació d'una xarxa de rodalia a Girona, aquesta estació seria una de les estacions on trens de rodalia tindrien parada.

## Referències

* ↑ «Conegueu la línia R11». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2012-01-13. [Consulta: 11 gener 2012].
* ↑ «El ferrocarril a Catalunya i la seva evolució». Museu del Ferrocarril de Vilanova i la Geltrú. Arxivat de l'original el 2011-09-08. [Consulta: 15 gener 2012].
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].
* ↑ «Rodalia a les comarques de Girona». Generalitat de Catalunya, 04-10-2011. [Consulta: 15 gener 2012].
* ↑ «La Generalitat calcula que poner en marcha los cercanías de Girona costaría cinco millones». La Vanguardia, 24-11-2011. [Consulta: 15 gener 2012].

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
* Renfe Operadora
# Quint Fufi Calè

* No s'ha de confondre amb el seu pare, Quint Fufi Calè, que es va oposar als Gracs.
Quint Fufi Calè (en llatí: Quintus Fufius Q. f. C. n. Calenus) va ser un magistrat romà pertanyent a la gens Fúfia. Era fill de Quint Fufi Calè, un terratinent romà.
Va ser tribú de la plebs l'any 61 aC. Era patró de Publi Clodi, a qui va defensar i va provar de salvar de la condemna per violació dels misteris de la deessa Bona Dea. Va proposar una llei perquè fos jutjat no per un tribunal especial sinó per una cort ordinària, que va ser aprovada gràcies al patrocini de Quint Hortensi Hòrtal.
L'any 59 aC va ser elegit pretor per influència de Juli Cèsar, a qui va servir activament en endavant. Aquest any va portar una llei per la qual les tres classes de jutge (senadors, cavallers i tribuns de l'erari) havien de votar per separat. L'any 52 aC va donar suport al partit de Clodi després del seu assassinat per part de Miló.
El 51 aC va ser legat de Cèsar a la Gàl·lia. En esclatar la Segona guerra civil, l'any 49 aC, es va trobar (març) amb Cèsar a Brundísium, i pel camí es va trobar també amb Ciceró a la Vil·la Fòrmia, davant del que es va declarar contra Pompeu.
Quan Cèsar va anar a Hispània el va seguir com a legat, i quan Cèsar va anar a l'Epir va quedar amb el comandament de les tropes a Itàlia; quan va voler passar a l'Epir, molts dels seus vaixells van ser capturats per Calpurni Bíbul. Calè va escapar cap a la costa italiana i va tornar més tard a l'Epir amb Marc Antoni. Abans de la batalla de Farsàlia, Juli Cèsar el va enviar cap a Acaia, i en aquesta direcció va ocupar Delfos, Tebes i Orcomen, Atenes, Mègara i finalment Patres.
L'any 47 aC Cèsar l'elevà al consolat. Després de la mort de Cèsar el 44 aC es va unir a Marc Antoni, a qui va defensar contra Ciceró (43 aC). En la guerra contra Brutus i Cassi, va ser legat de Marc Antoni i va manar les legions del nord d'Itàlia. Quan es va acabar la guerra de Perusa (41 aC), Octavi volia les seves legions estacionades al peu dels Alps, i just llavors Calè va morir; el seu fill, que era molt jove, va lliurar les legions al futur emperador sense lluitar.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 562.
# Cal Paraire (l'Estany)

Cal Paraire és una casa de planta rectangular que fa cantonada amb el carrer Verdaguer i la Plaça Major del poble de l'Estany (el Moianès). Les úniques dates que es conserven d'aquesta casa són les de les llindes (1792, 1815 i 1884). Havia estat la casa d'un ferrer com demostren alguns elements ornamentals. En aquesta casa hi nasqué el poeta local Felip Graugés i Camprodon (1889-1973).
La façana que dona al monestir té dos portals d'entrada (un obert recentment que serveix com a establiment comercial) i quatre balcons amb reixes de ferro forjat. Destaca el balcó més gran per la seva ornamentació feta amb xapa de ferro datat el 1884 i que fa una al·legoria a l'ofici de ferrer. La façana de la Plaça Major, abans la principal, té un portal rectangular adovellat que avui es troba tapiat. Té una llinda de 1815, força deteriorada, on es veuen encara unes tenalles i el nom "herrero". La coberta és a doble vessant. Recentment s'hi ha obert un terrat que trenca l'estructura original.

## Notes

* 1 2 3 «Cal Paraire». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 març 2017].
# Capa límit atmosfèrica

La capa límit atmosfèrica també coneguda com a capa límit planetària és la part més baixa de l'atmosfera i el seu comportament està directament influenciat pel seu contacte amb la superfície planetària. A la Terra normalment respon als canvis en la superfície en una hora o menys. En aquesta capa les quantitats físiques com la temperatura, la humitat, etc. mostren fluctuacions ràpides la turbulència i la mescla vertical són acusades. Sobre aquesta capa límit es troba l'atmosfera lliure on el vent és aproximadament vent geostròfic (paral·lel a les isòbares) mentre que dins d'aquesta capa límit el vent està afectat pel forces de resistència aerodinàmica i va perpendicular a les isòbares. L'atmosfera lliure no és turbulenta o només ho és de manera intermitent.

## Referències

* ↑ Wizelius, Tore. Developing Wind Power Projects. Londres: Earthscan Publications Ltd, 2007, p. 40. ISBN 1-84407-262-2. «The relation between wind speed and height is called the wind profile or wind gradient.»
* ↑ Brown, G. Sun, Wind & Light. Nova York: Wiley, 2001, p. 18. ISBN 0-471-34877-5.
* ↑ Hadlock, Charles. Mathematical Modeling in the Environment. Washington: Mathematical Association of America, 1998. ISBN 0-88385-709-X.

## Enllaços externs

* Description of the planetary boundary layer at theweatherprediction.com
* American Meteorological Society glossary entry Arxivat 2006-05-09 a Wayback Machine.
# La Reverdie

La Reverdie és un grup italià de música antiga fundat en 1986 per dues parelles de germanes: Claudia Caffagni, Livia Caffagni, Elisabetta de Mircovich i Ella de Mircovich. A partir de 1991 i depenent del repertori a interpretar, han comptat amb la col·laboració d'altres intèrprets com Doron David Sherwin (cornetto, percussió, cantant), qui participa habitualment amb el grup.
El nom del grup prové d'uns romanços lírics (reverdies) que celebraven la tornada de la primavera.
Interpreten preferentment música medieval, de vegades a cappella i de vegades amb acompanyament instrumental de llaüt, flauta, viella i arpa.

## Discografia

* 1990 - Bestiarium. Animals in the Music of the Middle Ages. Nuovo Era 6970. Posteriorment ha sigut reeditat, canviant l'ordre de les pistes en: Cantus 9601.
* 1992 - Speculum amoris. Lyrique d'Amour médieval, du Mysticisme à l'érotisme. Arcana A 336.
* 1993 - Guinevere, Yseut, Melusine. The heritage of Celtic womanhood in the Middle Ages. Giulia "Musica Antiqua" GS 201007.
* 1994 - O Tu Chiara Sciença. Musique de la Pensée Médiévale. Arcana A332.
* 1994 - Laude di Sancta Maria. Veillée de chants de dévotion dans l'Italie des Communes. Arcana 34.
* 1995 - Suso in Italia Bella. Musique dans les cours & cloître de l'italie du Nord. Arcana A 38. Arcana A 320.
* 1997 - Insula Feminarum. Résonances médiévales de la Féminité Celte. Arcana A 311.
* 1999 - Legenda Aurea. Laudes des Saints au Trecento italien. Arcana 304.
* 1998 - La Nuit de Saint Nicholas. La Reverdie y I Canto Gregoriani. Arcana A 72.
* 1999 - Historia Sancti Eadmundi. De la liturgie dramatique au drame liturgique. Arcana A 43.
* 2001 - La Reverdie en Concierto. Festival Internacional de Santander. RTVE Música 65131.
* 2001 - Nox-Lux. France & Angleterre, 1200-1300. Arcana A 307.
* 2002 - Voyage en Italie. Arcana 317.
* 2003 - Hildegard Von Bingen: Sponsa regis. La Victoire de la Vierge dans l'oeuvre d'Hildegard von Bingen. La Reverdie y Piccoli cantori di San Bernardo. Arcana A 314.
* 2005 - Jacopo da Bologna: Madrigali e Cacce. Arcana A327.
* 2006 - Guillaume Dufay: Missa Sancti Jacobi. Arcana A342.

## Referències

* ↑ Dades a medieval.org - (anglès)
* ↑ Dades a medieval.org - (anglès)
* ↑ Dades a medieval.org - (anglès)
* ↑ Dades a medieval.org - (anglès)
* ↑ Dades a medieval.org - (anglès)
* ↑ Dades a medieval.org - (anglès)
* ↑ Dades a medieval.org - (anglès)
* ↑ Dades a medieval.org - (anglès)
* ↑ Dades a medieval.org - (anglès)
* ↑ Dades a medieval.org - (anglès)
* ↑ Dades a medieval.org - (anglès)
* ↑ Dades a medieval.org - (anglès)
* ↑ Dades a medieval.org - (anglès)
* ↑ Dades a medieval.org - (anglès)
* ↑ Dades a medieval.org - (anglès)
* ↑ Dades a medieval.org - (anglès)
* ↑ Dades a medieval.org - (anglès)

## Enllaços externs

* Web oficial del grup (anglès) (francès) (italià)
* Informació en la revista Goldberg Arxivat 2007-09-26 a Wayback Machine. (anglès)
* http://www.artemusica.com/bios/reverdie.html
# Étoile des Espoirs

L'Étoile des Espoirs va ser una cursa ciclista per etapes que es disputa a França. Es disputà de manera ininterrompuda des del 1971 fins al 1985, i estava destinada als joves ciclistes professionals.

## Palmarés

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1971 | Raymond Poulidor | Bernard Thévenet | Yves Hézard |
| 1972 | Bernard Labourdette | André Mollet | Gérard Moneyron |
| 1973 | Cees Bal | Willy Teirlinck | Roger Rosiers |
| 1974 | Roy Schuiten | Willy Teirlinck | Cyrille Guimard |
| 1975 | Aad van den Hoek | Bernard Vallet | Patrick Perret |
| 1976 | Jean-Luc Vandenbroucke | Bernard Thévenet | Robert Bouloux |
| 1977 | Jean-Luc Vandenbroucke | Gregor Braun | Willy Teirlinck |
| 1978 | Daniel Gisiger | Fedor den Hertog | Gery Verlinden |
| 1979 | Sven-Åke Nilsson | Jo Maas | Eulalio Garcia |
| 1980 | Gilbert Duclos-Lassalle | Phil Anderson | Marino Lejarreta |
| 1981 | Stephen Roche | Dominique Arnaud | Siegfried Hekimi |
| 1982 | Jean-Luc Vandenbroucke | Joop Zoetemelk | Laurent Fignon |
| 1983 | Stephen Roche | Francis Castaing | Marc Madiot |
| 1984 | Gilbert Duclos-Lassalle | Maarten Ducrot | Miroslav Sykora |
| 1985 | Ronan Pensec | Dominique Gaigne | Jean Paul Van Poppel |

## Enllaços externs

* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a sitiodeciclismo.net
# Ramon Anglerill i Vilar

Mossèn Ramon Maria Anglerill i Vilar, més conegut com a Mn. Ramon Anglerill (Olvan, Berguedà, 10 de gener de 1938 - 28 de setembre de 2019) va ser un prevere català.
Ramon Maria Anglerill va néixer a la casa de Ferreres d'Olvan l'any 1938. Fou ordenat prevere l'any 1962. I fou rector de Saldes i de la parròquia de Gósol des de l'any 1970, era conegut també per ser el millor amic de mossèn Ballarín i la figura que va inspirar el "mossèn Tronxo", que Ballarín descriu en la seva gran obra. La novel·la Mossèn Tronxo de Ballarín relata la vida diària d'un capellà de poble. És un homenatge al capellà de poble, de rostoll, inspirat en Anglerill. Distanciat de les teològiques i les clericalles, el rector de pagès, que viu el dia a dia entre la gent, lluny de sermons i prop de la natura i de la vida quotidiana. Anglerill sempre va mantenir un lligam especial amb Gósol i va esdevenir una de les figures més singulars i emblemàtiques del poble pel seu tracte amb la gent i la seva proximitat amb el dia a dia al poble.
L'any 2012 la població de Gosol, a l'Alt Berguedà, va honorar-lo amb una gran celebració per commemorar el seus anys d'ordenació sacerdotal, a causa de la gran estimació que li professava el poble.
Va morir la matinada del 28 de setembre de 2019 a causa d'un ictus, al qual no va poder sobreviure.

## Referències

* 1 2 3 4 Màrquez Ambròs, Pilar «Mor el rector que va inspirar el «Mossèn Tronxo» de Ballarín». Nació Digital, 28-09-2019. Arxivat de l'original el 28 de setembre 2019 [Consulta: 28 setembre 2019].
* ↑ «S'ha mort Ramon Anglerill, inspirador del "mossèn Tronxo" de Ballarín». VilaWeb, 28-09-2019 [Consulta: 28 setembre 2019].
* 1 2 Gallardo, Abel «Mor Ramon Anglerill, el rector que va inspirar Ballarin per al personatge de mossèn Tronxo». Regió7, 28-09-2019 [Consulta: 28 setembre 2019].
* ↑ Canturri, Marc «Mor Ramon Anglerill, rector de Gósol i inspirador del Tronxo de mossèn Ballarín». Aquí Berguedà, 28-09-2019 [Consulta: 28 setembre 2019].
* ↑ Spagòsol, Miquel «Gósol homenatja el seu rector de llegenda, Ramon Anglerill». Regió7, 01-10-2012. Arxivat de l'original el 28 de setembre 2019 [Consulta: 28 setembre 2019].

## Bibliografia

* Ballarín, Josep Maria. Mossèn Tronxo. Barcelona: Club Editor, 2016. ISBN 9788473292108.