OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Els estranguladors de Bombai

Els estranguladors de Bombai (títol original en anglès: The Stranglers of Bombay) és una pel·lícula britànica dirigida per Terence Fisher, estrenada el 1959. Ha estat doblada al català.

## Argument

A l'Índia, al final del segle xix, una secta d'estranguladors anomenada els Thugs és la font de segrests, d'homicidis i de mutilacions de viatgers que travessen les regions del país sota la seva influència. Els actes violents perpetrats pels membres de la secta tenen per objectiu oferir sacrificis rituals a la deessa índia Sosa. Un regiment britànic es llança llavors darrere dels assassins per tal de posar-los fora de circulació.

## Repartiment

* Guy Rolfe: Capità Harry Lewis
* Allan Cuthbertson: Capità Christopher Connaught-Smith
* Andrew Cruickshank: Cor. Henderson
* George Pastell: Alt sacerdot de Kali
* Marne Maitland: Patel Shari

## Referències

* ↑ «Els estranguladors de Bombai». esadir.cat.
* ↑ «The stranglers of Bombay». The New York Times.

## Bibliografia

* Monthly Film Bulletin, n°312 (anglès)
* Sight and Sound, hivern 1959-1960, p. 52 (anglès)
* Cahiers du cinéma, Número 114, desembre 1960
* Positif, Número 40, juliol 1961
# Yahuskin

Els Yahuskin són una banda dels coneguts com a Snake Indians (xoixoni) que forma part de la tribu reconeguda federalment de les Tribus Klamath al comtat de Klamath (Oregon). En 1864, juntament amb els klamaths i modoc, signaren un tractat amb el govern federal dels Estats Units que els establia una reserva al sud d'Oregon canvi de la cessió d'una vasta quantitat de terra.
Se'ls va assignar la terra a la reserva índia Klamath a l'àrea Yainax al llarg del riu Sprague (Oregon). Tradicionalment havien habitat l'àrea ara que comprèn els actuals comtats de Lake i Harney i caçaven a la Conca Klamath.

## Enllaços externs

* "Yahuskin" Arxivat 2013-01-28 a Wayback Machine., història tribal, pres de North American Indians
# Callogobius depressus

Callogobius depressus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 14 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud d'Austràlia: des de Nova Gal·les del Sud fins a Austràlia Meridional, incloent-hi Tasmània.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1874. Esquisse d'un système naturel des Gobioïdes. Arch. Neerl. Sci. Nat., Haarlem v. 9. 289-331.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kuiter, R.H. 1993. Coastal fishes of south-eastern Australia. University of Hawaii Press. Honolulu, Hawaii. 437 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.
* Maugé, L.A. 1986. Gobiidae. p. 358-388. A J. Daget, J.-P. Gosse i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 2.
* Miller, P.J. 1990. Gobiidae. p. 925-951. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Plaça Sant Miquel (Igualada)

La Plaça Sant Miquel és una obra del municipi d'Igualada (Anoia). La plaça de Sant Miquel s'originà en escapçar-se l'illa de cases formada per part del carrer Sant Jaume i del passatge de Sant Miquel. Aquest arranjament es va portar a terme per l'arquitecte Bonaventura Bassegoda i Hugas l'any 1942. És doncs un espai nou en el nucli antic. Un espai de forma irregular adaptat a les edificacions anteriors ja existents a la plaça. Les tres arcades que hi ha amb la inscripció autèntica de 1676 procedeixen d'un edifici que antigament hi havia allà mateix. Actualment és un element ornamental. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Plaça Sant Miquel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2014].
# Elsenheim

Elsenheim (en alsacià Else) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 2005 tenia 774 habitants.
Forma part del cantó de Sélestat, del districte de Sélestat-Erstein i de la Comunitat de comunes del Ried de Marckolsheim.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 587 | 593 | 575 | 572 | 637 | 679 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Francis Mertz | |
# (400) Ducrosa

Ducrosa és el nom que rep l'asteroide número 400, situat al cinturó d'asteroides. Fou descobert per l'astrònom Auguste Charlois des de l'observatori de Niça (França), el 15 de març del 1895.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 12 octubre 2023].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 18 octubre 2023].
* ↑ URL de la referència: https://books.google.se/books?id=aeAg1X7afOoC&pg=PA46&dq=400+Ducrosa&hl=sv&sa=X&ei=_tzNUqzXHoX_ygOV5YCgBQ&ved=0CEAQ6AEwAg#v=onepage&q=400%20Ducrosa&f=false.
* 1 2 3 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la NASA
# Erinna (segle VI aC)

Erinna (en grec antic Ἤριννα) va ser una poeta grega contemporània i amiga de Safo i de Baucis (vers 612 aC), que va morir als 90 anys, encara que C. M. Bowra, basant-se en fonts antigues, indica que va morir verge als 19 i no als 90. Les fonts clàssiques la situen en diversos llocs, com ara Teos, Rodes, Lesbos, i d'altres. Sembla que va néixer a l'illa de Telos a començaments del segle iv aC, i es va formar a Cos. Va deixar nombrosos poemes d'alta qualitat, de tipus èpic, el principal dels quals és Ἠλακάτη (Elakáte, La filosa), en 300 versos, en els dialectes eoli i dori, dels quals se'n conserven 4, escrit en la forma de llenguatge que es parlava a Rodes o a la veïna illa de Telos. A Bizanci tenia una estàtua. A l'Antologia grega hi ha tres epigrames que se li atribueixen, dos dels quals són dubtosos.

## Referències

* ↑ Bowra, C.M.. Introducción a la literatura griega. Madrid: Gredos, 2007, p. 331. ISBN 9788424928773.
* ↑ Wolf, J. Ch.. Prosistas griegas: testimonios y fragmentos. Oviedo: KRK Ediciones, 2011, p. 268. ISBN 9788483673386.
# José Villagrán García

José Villagrán García (Ciutat de Mèxic 1901 - ibídem 1982) va ser un arquitecte mexicà. Considerat el mestre de la nova arquitectura mexicana per l'ús de tècniques modernes, com la del mur cortina, realitzà diversos centres sanitaris (a Popotla, Huipulco, Ciutat de Mèxic) i docents (escoles preparatòries de la UNAM).

## Referències

* ↑ Enciclopedia Universal Larousse, 2007.
* ↑ «José Villagrán García». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Xavier Haegy

François-Xavier Haegy (Hirsingue, 1870 - Colmar, 1932) fou un religiós i polític alsacià. D'origen camperol, estudià al gymnasium de Zillisheim i el 1892 s'ordenà al seminari d'Estrasburg. Fou dedicidament francòfob, antítesi d'Émile Wetterlé, dins el nacionalisme alsacià. Es dedicà al periodisme, dirigint Oberelsässische Landeszeitung (1897-1900) a Mülhausen. El 1913, amb Eugène Ricklin, participà a Berna i Basilea en les Conferències de la Pau de la Unió Interparlamentària, va fundar els diaris Die Haimat i Elsasser Kurier. Des del 1925 fou un dels principals dirigents del Heimatbund i de la Unió Popular Republicana i el 1927 es va veure embolicat en el Procés de Colmar.

## Enllaços externs

* Detalls biogràfics.
# Biblioteca lliure

Una biblioteca lliure és un moble urbà d'accés gratuït i anònim, on es col·loquen llibres per al seu lliure ús per part de totes les persones. És una pràctica de caràcter social motivada per raons personals, polítiques o ideològiques, emparentada amb el bookcrossing i amb les botigues gratuïtes. A la República Federal d'Alemanya n'hi havia, l'agost de 2011, unes 70, anomenades öffentliche Bücherschränke, situades en diverses ciutats. Des de 2010 van començar a ser instal·lades també a Àustria i Suïssa.
Segons una recerca realitzada per la càtedra d'Economia del Consum de la Universitat de Bonn, aquest sistema és acceptat àmpliament per la població; els casos de vandalisme són molt poc freqüents i podria servir d'exemple per a un altre tipus de béns.
A les biblioteques lliures, els llibres són aportats pels qui desitgin contribuir i poden ser retornats una vegada llegits, o apropiats. L'ús d'aquestes biblioteques manca de regles explícites o implícites. Algunes són "apadrinades" per persones que voluntàriament realitzen petites tasques de manteniment.

## Vegeu també

* Contingut lliure.

## Referències

* ↑ «Der Bonner Bücherschrank auf der PoppelsdorferAllee – Ein merkwürdiges Versorgungssystem». Arxivat de l'original el 2014-09-03. [Consulta: 28 agost 2016].
* ↑ Bonner Universitäts-Nachrichten

## Enllaços externs

* Biblioteques lliures a Alemanya Arxivat 2011-08-02 a Wayback Machine..
* Biblioteques lliures a Àustria.
* Biblioteques lliures a Suïssa.
* Noves biblioteques a l'aire lliure Arxivat 2011-08-23 a Wayback Machine., article de premsa (en alemany), 20 de novembre de 2008.
# Pont de Can Vidal

El Pont de Can Vidal és una obra d'Osor (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un pont de pedra d'una sola arcada, un xic apuntada, situat entre l'Ajuntament d'Osor i l'església de Sant Pere. Es tracta d'un pont de petites dimensions, amb les baranes baixes i amb una alçada d'uns 4 metres sobre la riera Noguerola. Està construït amb pedra, còdol i morter.

## Història

Existeixen tres ponts sobre la riera d'Osor al pas pel nucli urbà. El Pont Vell, el Pont Nou i el Pont de Can Vidal. Aquest és un petit pont que permetia passar la riera Noguerola pel camí antic que anava de Sant Hilari Sacalm a Anglès.
S'ha datat d'època medieval però si hem de fer cas a les cròniques que informen que després del terratrèmol de 1427 no va quedar cap pont en peu en Osor es pot datar de la segona meitat del segle xv, almenys la seva reconstrucció, ja que potser existia amb anterioritat i fos de construcció original més antiga (segle XII-XIII).
Actualment està en desús, però forma un conjunt arquitectònic interessant amb la resta del poble.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Pont de Can Vidal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Erinna (segle IV aC)

Erinna (en llatí Erinna, en grec antic Ἤριννα) fou una poeta grega contemporània, segons Eusebi de Cesarea, de Demòstenes i de Filip II de Macedònia, a la 107a Olimpíada, cap a l'any 352 aC.
Alguns erudits pensen que només va existir una poeta Erinna, i que aquesta era en realitat Erinna de Rodes o de Teos, l'amiga de Safo i de Baucis, però mal datada. Fabricius la inclou a la Bibliotheca Graeca.

## Referències

* ↑ 2.Erinna a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 49
# Josep Perpinyà (serraller)

Josep Perpinyà (segle XIX) fou un serraller modernista especialitzat en reixes, balcons, llums i altres objectes de decoració. Va col·laborar amb Antoni Gaudí a la casa Calvet (1898) i és l'autor del balcó principal de la casa Batlló i de les tanques de forja a l'Hospital de la Santa Creu i Sant Pau (1902-1930), obra de Lluís Domènech i Montaner.

## Referències

* ↑ Maspoch, Mónica. Ajuntament de Barcelona. Galeria d'Autors, 2009. ISBN 978-84-96696-02-0. , pàg.165
* 1 2 «Perpinyà, Josep». Dades dels Països Catalans.
# Brachytarsophrys chuannanensis

Brachytarsophrys chuannanensis és una espècie de granota que viu a la Xina.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Liang, F., Changyuan, Y. & Feng, X. 2004. Brachytarsophrys chuannanensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Accedit a data 13 de gener de 2008.
# Portada/article desembre 4
## Dorudon

Dorudon ('dent de llança') és un gènere de cetacis extints que compartí els mars de l'Eocè amb altres basilosàurids com els basilosaures o Zygorhiza. Era un descendent proper dels primers artiodàctils de vida amfíbia, com Ambulocetus, però a diferència d'ells, el seu estil de vida era totalment aquàtic. Aparegué a l'Eocè superior, fa aproximadament 40 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a llocs molt distants geogràficament, com Egipte, Tunísia i Carolina del Sud (Estats Units), i habitava les aigües somes i càlides dels oceans de l'Eocè. S'extingí fa aproximadament 36 milions d'anys, poc abans de l'inici de l'Oligocè, a causa d'un gran episodi de canvi climàtic conegut com a Grande Coupure. L'espècie D. atrox és l'arqueocet més ben conegut.
# Els senyors de l'acer

Els senyors de l'acer (títol original en anglès: Flesh and Blood) és una pel·lícula hispano-neerlandeso-estatunidenca de Paul Verhoeven, estrenada l'any 1985, reconstruint les pràctiques de les Grans companyies lluitant al costat dels que donaven més. És sovint citada com una de les grans obres del «medieval realista». Ha estat doblada al català.

## Argument

Al segle xvi, una banda de mercenaris vol venjar-se del senyor Arnolfini. Segresten i violen la promesa del fill d'aquest últim i a continuació fan regnar el terror en el seu castell…

## Repartiment

* Rutger Hauer: Martin
* Jennifer Jason Leigh: Agnes
* Tom Burlinson: Steven
* Jack Thompson: el capità Hawkwood
* Brion James: Karsthans
* Fernando Hilbeck: Arnolfini
* Susan Tyrrell: Celine
* Ronald Lacey: Cardenal
* John Dennis Johnston: Summer
* Jake Wood: Little John

## Al voltant de la pel·lícula

La pel·lícula comprèn una escena de violació particularment crua pel cinema de l'època.
Es tracta d'una prefiguració de les produccions del període hollywoodienc del director, perceptible en la progressió de les seves pel·lícules.
La reconstitució considera el seu desenvolupament a l'època històrica de la Renaixement, encara que l'essencial de l'equip i dels llocs en la pel·lícula mostren més aviat els trets de l'època medieval per les seves tècniques de guerra.
Amb aquesta pel·lícula, Verhoeven troba el seu actor fetitxe de Turks fruit, Rutger Hauer, a qui confia el paper principal.
El primer paper femení és per Jennifer Jason Leigh, que debuta al cinema. Verhoeven dirà d'ella
| « | No hi ha cap més gran actriu a Amèrica | » |
. El seu paper de princesa verge unida a la banda de mercenaris armats porta una sèrie de personatges fràgils i tèrbols, confirmats en les seves composicions ulteriors.
Aquesta pel·lícula és considerada com «de culte», sobretot des de l'època dels adeptes dels joc de rol. També és sovint comparada a la sèrie de jocs i de llibres The Witcher (encara que l'obra pertanyi al registre de la fantasia) per la seva ambientació medieval realista que no perdona res als personatges i comporta menys aspectes idealitzats/propis que la majoria d'obres que tracten de l'edat mitjana.

## Referències

* 1 2 esadir.cat. Els senyors de l'acer. esadir.cat.
* ↑ «Flesh and Blood». IMDb.
* ↑ Quand Els senyors de l'acer de Verhoeven porten 30 ans a Joc de Trons.
# Enver Marić

Enver Marić (16 d'abril de 1948) és un exfutbolista bosnià de la dècada de 1970.
Fou 32 cops internacional amb la selecció iugoslava. Pel que fa a clubs, defensà els colors de FK Velez Mostar (1967-76) i FC Schalke 04 (1976-78).

## Referències

* ↑ «Legendarni Enver Marić: Moje zdravlje nije dobro, ali se borim» (en bosnian). Dnevni avaz. [Consulta: 1r agost 2018].
* ↑ «Enver Marić doživio moždani udar» (en bosnian). klix.ba, 07-10-2010. [Consulta: 16 juliol 2013].
* ↑ Enver Marić a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Enver Maric» (en alemany). fussballdaten.de. [Consulta: 16 juliol 2013].
# Josep Perpinyà i Palau

Josep Perpinyà i Palau va ser alcalde de Sant Just Desvern des del 2004 fins al 2020. És llicenciat en Història Contemporànea, i Màster en Gestió i Administració Públiques i Lideratge de Serveis Públics per ESADE
El 1991, l'alcalde Ramon López va nomenar-lo cap del gabinet de l'Alcaldia, càrrec que ocupà fins al 1999. Després de les eleccions municipals de 1999, entrà a formar part del govern municipal amb els càrrecs de primer tinent d'alcalde, regidor d'Habitatge, Cultura i Comunicació; i president de les Àrees d'Economia i Serveis Generals i de Serveis a la Persona. A més, fou conseller delegat de l'empresa municipal de l'habitatge, Promunsa. L'abril del 2004 va ser elegit alcalde de Sant Just Desvern, amb els vots favorables dels tres partits de l'equip de govern: ICV, ERC i PSC. Ha renovat el seu mandat com a alcalde d'aquesta població, el 2007, el 2011 i el 2015.i el 2019
El 27 de juliol de 2015, després de les eleccions municipals, va ser escollit nou president del Consell Comarcal del Baix Llobregat. i President del Parc Agrari del Baix Llobregat
Durant el mateix periode va assumir la Vicepresidencia de l'Associació Catalana de Municipis entre els anys 2015 al 2019 i també va ser anomenat membre de la Comissió Executiva del Parc Mediterrani de la Tecnología UPC del 2013 al 2020
El 28 de novembre de 2020 va dimitir com a alcalde de Sant Just Desvern, passant a substituir-lo al càrrec el primer tinent d’alcalde, Joan Basagañas, també del PSC.

## Referències

* 1 2 «Llista d'alcaldes de Sant Just Desvern». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 25 agost 2012].
* ↑ «Josep Perpinyà i Palau». Alcaldes.eu. [Consulta: 30 desembre 2015].
* ↑ «Josep Perpinyà, Alcalde de Sant Just, es consolida com a President del Consell Comarcal del Baix Llobregat». Llobregat Digital, 27-07-2015. Arxivat de l'original el 16 de febrer 2018 [Consulta: 30 desembre 2015].
* ↑ «Govern Comarcal › Composició Ple 2015-2019». Consell Comarcal del Baix Llobregat, 2015. Arxivat de l'original el 8 de març 2016 [Consulta: 30 desembre 2015].
* ↑ «Consell Comarcal del Baix Llobregat: Composició del ple». MUNICAT. Municicpis i Comarques de Catalunya. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 desembre 2015].
* ↑ «Un santjoaní, nou alcalde de Sant Just Desvern». el9nou.cat, 28-11-2020. [Consulta: 29 novembre 2020].
# Xerpes

Els xerpes són una ètnia originària del Nepal.
Dins el complex mosaic de la població nepalesa, formen part dels pobles mongols i tibetans, i actualment habiten sobretot a Solu Khumbu, a l'est del Nepal, malgrat que també hi ha alguns pobles xerpes a la vall de Helambu, situada al nord de Katmandú. La població estimada és de devers 60.000 persones.
La seva capital és Namche Bazar, i Pangboche es considera el més vell dels pobles xerpes del Nepal i se suposa que va ser construït fa 300 anys. Khunde i Khumjung són dos pobles importants més.
Els xerpes parlen un dialecte tibetà, i com els tibetans també són budistes. Tradicionalment feien de pagesos, traginers i comerciants, fins que a començament del segle xx, i sol·licitats per la seva bona adaptació a la vida a les altures, varen començar a fer de guies i portadors per anar a l'Himàlaia.
És costum entre els xerpes que els posin com a nom el dia de la setmana en què varen néixer:
* dilluns: Dawa
* dimarts: Mingma
* dimecres: Lhakpa
* dijous: Phurbu
* divendres: Pasang
* dissabte: Pemba
* diumenge: Nima
Durant molts d'anys l'aïllament de Solu Khumbu va ajudar a mantenir les seves característiques i els seus costums, i ara, malgrat que estiguin en contacte amb gent de tot el Nepal i d'arreu del món, mantenen els seus trets físics gràcies a una tradició de matrimonis entre membres de l'ètnia xerpa però amb membres de clans (18) diferents al seu.
La paraula xerpa es va donar a conèixer a tot el món quan en Tenzing Norgay va pujar a l'Everest amb Sir Edmund Percival Hillary el 1953.
També és un xerpa Ang Rita Xerpa, el que ha pujat més vegades a l'Everest, i dos xerpes més, Pemba Dorjie i Lhakpa Gelu, competeixen per veure qui d'ells dos fa més via a pujar-lo.
Actualment, malgrat que no tots els xerpes fan de guies o portadors d'alçada, la paraula xerpa es fa servir incorrectament a Occident per a designar, en general, els guies i portadors, malgrat que no siguin xerpes.

## Referències

* ↑ Kamler, K. (2004). Surviving the extremes: What happens to the body and mind at the limits of human endurance, p. 212. Nova York: Penguin.
# (308933) 2006 SQ372

(308933) 2006 SQ$_{372}$ és un petit objecte transneptunià descobert a través del Sloan Digital Sky Survey per Andrew Becker, Andrew W. Puckett, i Jeremy Martin Kubica en imatges preses el 27 de setembre de 2006 (amb imatges predescobertes datades el 13 de setembre de 2005).

## Vegeu també

* Llista d'asteroides
* (29981) 1999 TD$_{10}$

## Notes

* $^^$ Solució utilitzant el baricentre del sistema solar
* $^^$ Vegeu òrbita osculadora per a més detalls sobre les solucions no pertorbades de dos cossos heliocèntrics

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 març 2024].
* 1 2 Afirmat a: JPL Small-Body Database. Identificador JPL Small-Body Database: 2308933.
* ↑ «MPEC 2007-A27: 2006 SQ372». IAU Minor Planet Center, 08-01-2007. [Consulta: 26 maig 2011].
* ↑ An Icy Wanderer from the Oort Cloud
* ↑ «First object seen from solar system's inner Oort cloud». New Scientist, 18-08-2008 [Consulta: 18 agost 2008]. Arxivat 28 August 2008$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2008-08-28. [Consulta: 4 març 2014].

## Enllaços externs

* «MPEC 2007-A27: 2006 SQ372». Minor Planet Electronic Circulars, 08-01-2007.
* Orbital simulation from JPL (Java) / Ephemeris
# Boronuk

Boronuk (en rus: Боронук) és un poble de la república de Sakhà, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 307 habitants, pertany al districte de Batagai.

## Referències

* ↑ «Верхоянский улус (район)». Arxivat de l'original el 2019-11-03. [Consulta: 3 ноября 2019].
# Portada/article desembre 29
## Pau Casals i Defilló

Pau Casals i Defilló (El Vendrell, Baix Penedès, 29 de desembre de 1876 – San Juan, Puerto Rico, 22 d'octubre de 1973) fou un violoncel·lista, pedagog, director i compositor musical català. La seva gran contribució al món de la música va ser la innovació en la interpretació amb el violoncel que, més tard, va ser adoptada per tots els violoncel·listes del món. La seva interpretació d'El cant dels ocells ha esdevingut un símbol de pau i llibertat arreu del món, i de manera molt més significativa dins l'àmbit català.