OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa dels empleats de FHASA

La casa dels empleats de FHASA és un edifici situat a Encamp, Andorra, considerat Bé d'Interès Cultural pel Govern andorrà.
Es tracta d'un edifici de granit situat al costat de la central hidroelèctrica de l'empresa Forces Elèctriques d'Andorra, abans FHASA, concretament a la ribera oposada del riu Valira. Va ser construït entre els anys 1931 i 1934, i el seu ús estava destinat al de servir d'habitatge als operaris de la central i les seves famílies.

## Descripció

La construcció mostra una planta rectangular, i està formada per una planta baixa, planta primera i sotacobert. A l'interior s'hi troba un espai compartimentat, amb diversos apartaments. Actualment la planta baixa serveix de vestuari pels empleats, a més d'haver-hi un espai destinat a magatzem; a la planta primera hi ha les oficines d'una empresa dedicada al sector informàtic; al sotacobert, finalment, s'hi ha deixat un espai buit per no sobrecarregar les estructures de suport, evitant així problemes de resistència. A l'interior, els pisos estan fets de revoltons i tenen rajoles decorades.
La coberta, de fusta i llicorella, està trencada per l'existència de caputxines, disposant de dues vessants, que estan aixamfranades en la part frontal i posterior. La construcció està feta de blocs de granit, amb l'excepció de la façana, que dona a la muntanya, i que va ser construïda amb pissarra. Pel que fa al parament, aquest és irregular, amb l'excepció dels angles, que mostra blocs rectangulars a la porta d'entrada. La façana principal, orientada al sud-est, disposa de dues rengleres de finestres quadrangulars amb el marc de formigó. Finalment, al centre de la part inferior hi ha la porta d'entrada, que té forma d'arc de mig punt, i amb les dovelles fetes de carreus de granit, accedint-s'hi des d'una escala petita amb graons, també, de granit.

## Referències

* 1 2 «Casa dels empleats de FHASA». Patrimoni Cultural d'Andorra. Govern d'Andorra. [Consulta: 12 agost 2017].
# Alabama (desambiguació)

«Alabama» té aquests significats:
# Forat del Gurdem Vell

El Forat del Gurdem Vell és un cavitat natural del terme d'Abella de la Conca, al Pallars Jussà.
Està situada al nord-est de la vila d'Abella de la Conca, en el terme municipal del mateix nom, a la comarca del Pallars Jussà.
És a la vall alta del riu d'Abella, al costat meridional de l'antiga masia de Cal Gurdem Vell, al nord-est del Canal del Gurdem.
Aquest forat s'obre a través d'una boca de 3 per 1,5 metres, per la qual es baixen 5 metres fins a trobar una aglomeració de roques. En aquell punt hi ha un pou de 20 metres que duu a un con de material poc estable, que es pot resseguir fins a atènyer la màxima profunditat -35 metres- amb molta dificultat per la inestabilitat del terreny.

## Etimologia

Forat és un dels termes emprats a diversos llocs de parla catalana per tal de designar aquelles cavitats subterrànies que són més indeterminades, sovint més desconegudes, que les anomenades cova, avenc o, en algunes comarques, amb altres termes com graller. Es tracta, sobretot, d'avencs, tanmateix. La segona part del topònim és deguda al fet que aquest forat és a tocar de l'antiga masia de Cal Gurdem Vell.

## Referències

* ↑ Borràs et alii, 1978.

## Bibliografia

* BORRÀS I XAVIER, J., MIÑARRO I URRESTARAZU, J. M. i TALAVERA I GARCIA, F. Catàleg espeleològic de Catalunya (el Pallars Jussà). Barcelona: Poliglota, tècnica i documentació, 1978. Sense ISBN
* DE VALLES, Jordi. "Forat del Curdem Vell". A: Catàleg Espeleològic de Catalunya. Volum I. Alta Ribagorça. Pallars Jussà. Pallars Sobirà. Vall d'Aran. Barcelona: Espeleo Club de Gràcia, 2008. Sense ISBN.

## Enllaços externs

* El Forat del Gurdem Vell en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Filipstadita

La filipstadita és un mineral de la classe dels òxids, que pertany al grup de l'espinel·la. Rep el seu nom de Filipstad, ciutat sueca propera a la zona minera de Långban, on va ser descoberta.

## Característiques

La filipstadita és un òxid de fórmula química (Sb$_{0,5}$Fe$_{0,5}$)Mn₂O₄. Químicament està relacionada amb la melanostibita. Cristal·litza en el sistema isomètric. Forma cristalls de pseudooctaèdrics, d'uns 200μm, modificats per cares pseudododecaèdriques i pseudocubs. També es troba en forma de sobrecreixements en jacobsita o hausmannita. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 6 i 6,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la filipstadita pertany a «04.BB: Òxids amb proporció Metall:Oxigen = 3:4 i similars, amb només cations de mida mitja» juntament amb els següents minerals: cromita, cocromita, coulsonita, cuprospinel·la, franklinita, gahnita, galaxita, hercynita, jacobsita, manganocromita, magnesiocoulsonita, magnesiocromita, magnesioferrita, magnetita, nicromita, qandilita, espinel·la, trevorita, ulvöspinel·la, vuorelainenita, zincocromita, hausmannita, hetaerolita, hidrohetaerolita, iwakiïta, maghemita, titanomaghemita, tegengrenita i xieïta.

## Formació i jaciments

Es troba en jaciments de ferro i manganès metamorfosejats. Sol trobar-se associada a altres minerals com: jacobsita, ingersonita, calcita, antimoni natiu, hausmannita, forsterita, flogopita, calcita, coure, hedifana o svabita. Va ser descoberta l'any 1988 a la mina Jakobsberg, a Långban, Filipstad (Värmland, Suècia), l'únic indret on se n'ha trobat.

## Referències

* ↑ «Filipstadite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 abril 2016].
* 1 2 «Filipstadite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 10 abril 2016].
# Les Viles de Turbó

Les Viles de Turbó és un indret del terme de Tor-la-ribera, a la Baixa Ribagorça de l'Aragó, a 1 437 m, s. n. m. és al vessant del Turbó, on hi ha un important balneari.
El 1495 hi havia 5 focs i fins al segle xix fou una quadra pertanyent al capítol de Roda. el nom antic del lloc era les Viles de Besaldric. Actualment té 36 h. L'església parroquial és dedicada a Santa Eulàlia. La font termal de les Viles de Turbó neix al vessant oriental de la muntanya, en una estreta vall allargassada que solca el torrent de la Vall. Les aigües tenen propietats medicinals (fetge i ronyó) i, almenys des del segle xix, són conegudes dels ribagorçans. L'explotació de les termes s'inicià, poc després de la construcció d'una carretera fins a Campo el 1933, per una indústria de Balaguer que edificà un establiment amb 74 places. Actualment, amb tres paradors més, n'hi ha més de 200 habitacions. La font és propietat de la Societat d'Aigües del Turbó i va prendre de nou impuls amb l'arribada de al segle XXI de la mà de la gestió de la tercera generació de la família, que van realitzar importants esforços en reformar l'edifici i en modernitzar l'oferta balneària amb la introducció de noves tècniques termals.
Prop del poble hi ha la Casa Garús, amb una capella de tradició antiga dedicada a Sant Francesc Xavier; també la Casa Arinyó té capella, dedicada a la Mare de Déu de la Pietat. Al migdia del poble hi ha la capella de Sant Antoni de Pàdua.
El municipi està inclòs a la Zona d'especial protecció per a les aus (ZEPA).

## Referències

* ↑ Zona de Especial Protección de Aves

## Bibliografia

* Enciclopèdia Catalana S. A. Gran Geografia Comarcal de Catalunya, v. XII. Pàgs. 294/96 (ISBN 84-85194-47-0)
# Chincoteague

Chincoteague és una població dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 4.317 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Chincoteague tenia 4.317 habitants, 2.068 habitatges, i 1.244 famílies. La densitat de població era de 173,1 habitants per km².
Dels 2.068 habitatges en un 21,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,8% hi vivien parelles casades, en un 8,3% dones solteres, i en un 39,8% no eren unitats familiars. En el 33,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,08 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,63.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18% tenia menys de 18 anys, un 5,5% entre 18 i 24, un 24,7% entre 25 i 44, un 30,9% de 45 a 60 i un 20,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 46 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.514 $ i la renda mediana per família de 33.425 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.075 $ mentre que les dones 20.859 $. La renda per capita de la població era de 20.367 $. Entorn del 9,7% de les famílies i el 12,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Chincoteague». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Chincoteague». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Carnot-Moon

Carnot-Moon és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 10.637 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Carnot-Moon tenia 10.637 habitants, 4.327 habitatges, i 2.544 famílies. La densitat de població era de 687,9 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 4.327 habitatges en un 24% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,2% hi vivien parelles casades, en un 7,7% dones solteres, i en un 41,2% no eren unitats familiars. En el 34,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,19 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 18,1% tenia menys de 18 anys, un 16,8% entre 18 i 24, un 29,8% entre 25 i 44, un 23,2% de 45 a 60 i un 12,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 100,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 49.436 $ i la renda mediana per família de 62.045 $. Els homes tenien una renda mediana de 43.855 $ mentre que les dones 30.130 $. La renda per capita de la població era de 23.960 $. Entorn del 2,7% de les famílies i el 5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Carnot-Moon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Carnot-Moon». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Albert Škarvan

Albert Škarvan (Tvrdošín, 31 de gener de 1869 - Liptovský Hrádok, 29 de març de 1926) va ser un escriptor, metge, pacifista i esperantista eslovac.

## Biografia

Durant els seus estudis de medicina va conèixer els escrits de Lev Nikolaeviĉ Tolstoj i sota la seva influència es va fer objector de consciència al servei militar. El 6 de febrer de 1895 va refusar per escrit fer el servei militar en un hospital militar, perquè això anava en contra de la seva consciència i de les seves conviccions. Va ser arrestat i va perdre el seu títol de metge. Va fugir a Rússia i va trobar Tolstoj. Finalment es va exiliar a Anglaterra. Allà va editar en rus la seva obra "El meu refús al servei militar. Llibre de notes d'un metge militar" on va descriure la seva vida i el seu concepte del món. El seu estat de salut va empitjorar i el 1898 va marxar a Suïssa, on hi restaria fins al 1910. Allà va desenvolupar diverses accions favorables al moviment esperantista, editant, per exemple, amb Evstifejev la traducció eslovaca del Fundamento de Esperanto (1907), que va ser el primer llibre sobre la llengua auxiliar internacional esperanto en llengua eslovaca. El 1907 va participar en el tercer congrés mundial d'esperanto a Cambridge, on va dir: "He vingut aquí per saludar-vos en nom d'una petita nació, poc coneguda, amagada i feta amagar [kaŝita kaj kaŝigata], tot i que es troba al bell mig d'Europa. Parlo en nom de la nació eslovaca a Hongria, la qual una vegada va formar el regne independent de Moràvia, però va perdre la seva independència...". El 1910 va tornar a Eslovàquia i el 1915 va tornar a ser arrestat fins al final de la guerra.
El 1994 la televisió eslovaca va produir una pel·lícula sobre la seva vida, amb el nom Albert, Albert amb l'actor hongarès János Bán com a protagonista.

## Obres
### En esperanto

* Fundamento de Esperanto. Edició eslovaca (Editors N. P. Evstifejev i A. Škarvan). Turčianský Svätý Martin, 1907. La segona edició es va publicar a Chicago (EUA), 1918.

### En eslovac

* Zápisky vojenského lekára. (Notes d'un metge militar, Praha 1920, reedictat Bratislava 1991)
* Vlastný životopis. (Propra biografio, Průsy, 1926)
* Slováci. (Eslovacs, Martin 1969, Bratislava 1991)
* Moja premena. (La meva transformació, Martin 1973)
També va traduir Resurecció (de L.N.Tolstoj) i diversos contes de Ĉeĥov, Turgenev, Gorkij, Dostojevskij, Maupassant i d'altres.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Albert Škarvan. 1907 – 2007 Cent jaroj de Esperanto en Slovakio» (en esperanto i txec). Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 9 març].
* ↑ Alcalde, Xavier «L'internacionalisme pràctic de l'esperanto». ELS PACIFISTES DURANT LA PRIMERA GUERRA MUNDIAL, 01-09-2015. Arxivat de l'original el 2016-03-09 [Consulta: 9 març 2016].
# Forat dels Trullolets

El Forat dels Trullolets és una cova del terme de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins de l'antic terme de Toralla i Serradell, en l'àmbit del poble de Rivert.
Està situat a ponent de Rivert, a la dreta del barranc dels Escarruixos, a migdia de la Solana de les Coves i al sud-est de l'Obac del Conill, en una de les raconades més perdudes i feréstegues de la vall de Rivert.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Llei de Malus

La llei de Malus és una llei d'òptica que relaciona la intensitat de llum polaritzada abans i després de travessar un filtre polaritzador. Es pot enunciar així:
    La intensitat de la llum polaritzada que surt d'un filtre polaritzador és igual a la intensitat de llum polaritzada abans de travessar-lo multiplicada pel cosinus al quadrat de l'angle que formen les dues direccions de polarització.
Matemàticament:
$I=I_{0}\cdot \cos ^{2}\theta$
on:
* I: Intensitat de la llum polaritzada després d'haver travessat el filtre polaritzador.
* I$_0$: Intensitat de la llum polaritzada abans d'haver travessat el filtre polaritzador.
* θ: Angle entre les direccions de polarització de la llum polaritzada abans i després de travessar el filtre polaritzador.
Si la llum incident no és polaritzada també es compleix aquesta llei. En aquest cas es pot demostrar que $\cos ^{2}\theta =1/2$, i resulta que la intensitat de sortida és la meitat de la d'entrada $I=I_{0}/2$.
* θ = 0°
* θ = 22,5º
* θ = 45°
* θ = 67,5º
* θ = 90°
Diferents angles del filtre polaritzador respecte de la direcció de la llum polaritzada d'entrada provinent d'una pantalla de televisió.
La intensitat és màxima (igual que la d'entrada) quan l'angle és 0°, 180°, 360°,... i és zero per a angles de 90°, 270°,...
Aquesta llei fou descoberta el 1810 pel físic francès Étienne Louis Malus i contribuí a acceptar la naturalesa transversal de la llum, ja que en proporciona una explicació simple. S'utilitza quan es vol fer variar la intensitat de llum d'una font seguint una llei coneguda; per exemple quan s'estudia la resposta d'una cèl·lula fotoelèctrica davant d'una intensitat de llum variable.

## Referències

* ↑ Lévy, E. Diccionario de física. AKAL, 1993. ISBN 9788446001447.
# Angle d'atac

S'anomena angle d'atac a l'angle que formen la corda geomètrica d'un perfil d'ala amb la velocitat de l'aire incident.
És un paràmetre que influeix decisivament sobre la capacitat de generar sustentació d'una ala o sobre la de generar tracció de les pales d'una hèlix.
Normalment, en augmentar l'angle d'atac augmenta la sustentació fins a un punt concret en el qual aquesta disminueix bruscament, fenomen que es coneix amb el nom d'entrada en pèrdua. La dependència de la sustentació amb l'angle d'atac es pot mesurar a través d'un coeficient de sustentació $C_{L}$ la variació del qual amb l'angle d'atac α s'il·lustra a la figura 2.
S'ha de destacar que existeixen uns dispositius hipersustentadors que poden incrementar l'angle d'atac d'entrada en pèrdua.

## Vegeu també

* Aerodinàmica
* Caire d'atac
* Perfil alar
* Coeficient de sustentació
# Churuya

El churuya, també coneguda com a bisanigua i guaigua, és una llengua extingida del grup de llengües guajibanes que es parlava a les localitats d'El Piñal, Río Güejar, Vista Hermosa i Meta, al departament de Meta (Colòmbia).

## Referències

* ↑ Ortiz, Sergio Elías. «Churuya». A: Historia Extensa de Colombia I. 3. Ediciones Lerner, 1965, p. 99.
# STS-129

La missió STS-129 va consistir en desplaçar cap a l'estació espacial internacional mitjançant el transbordador espacial Atlantis. El seu llançament va ser el 16 de novembre de 2009. La missió va instal·lar els components de recanvi en escena fora de l'estació, el que va incloure tres reeixits passejos espacials. La durada total de la missió va ser de 10 dies. La realització d'aquesta missió deixa a només cinc missions per al reemplaçament dels Transbordadors.

## Tripulació

* Charles O. Hobaugh (3) - Comandant
* Barry E. Wilmore (1) - Pilot
* Michael Foreman (2) - Especialista 1 de missió
* Randolph Bresnik (1) - Especialista de 2 de missió
* Leland D. Melvin (2) - Especialista 3 de missió
* Robert Satcher (1) - Especialista 4 de missió

### Portada de l'EEI Expedició 20 - 21

* Nicole Stott (1) - Enginyera de vol 2

## Càrrega útil de la missió

La principal càrrega útil del STS-129 va ser el Portador de logística exprés (ELC1) i el ELC2 per a la instal·lació de dos giroscopis de recanvi, dos acoblaments de tancs d'oxigen, un recanvi d'enclavament efector final per al braç robòtic de l'estació i un tanc de gas a alta pressió.

## Notes de la tripulació

* Randy Bresnik, va ser pare estant ell a l'EEI.

## Vegeu també

* Transbordador espacial Atlantis
* Estació Espacial Internacional
* Missions del Programa STS
* Programa del transbordador espacial

## Enllaços externs

* NASA s space shuttle page
# Castí

Castí (en llatí Castinus potser Flavius Castinus) va ser un general de l'emperador Honori a qui va enviar a Hispània l'any 422 amb un exèrcit per lluitar contra els vàndals. Al mateix temps un altre general d'Honori, Bonifaci, també lluitava contra els vàndals a Hispània i Castí el va ofendre de tal manera que el va fer retirar de la guerra.
A la mort d'Honori l'any 423 es creu que Castí va donar suport secretament a Joan, un alt funcionari de l'imperi proclamat emperador quan no li corresponia, i quan aquest va ser executat l'any 425, van enviar Castí a l'exili.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 628.
# Alcichthys elongatus

Alcichthys elongatus és una espècie de peix pertanyent a la família dels còtids.

## Descripció

* Fa 44 cm de llargària màxima i 1.000 g de pes.

## Hàbitat

És un peix marí, demersal i de clima temperat que viu entre 15 i 269 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic nord-occidental: el Japó i el mar d'Okhotsk.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 [ FishBase] (anglès)
* ↑ Fadeev, N.S., 2005. Guide to biology and fisheries of fishes of the North Pacific Ocean. Vladivostok, TINRO-Center. 366 p.
* ↑ Parin, N.V., V.V. Fedorov i B.A. Sheiko, 2002. An annotated catalogue of fish-like vertebrates and fishes of the seas of Russia and adjacent countries: Part 2. Order Scorpaeniformes. J. Ichthyol. 42(Suppl.1):S60-S135.
* ↑ Kim, I.S., Y. Choi, C.L. Lee, Y.J. Lee, B.J. Kim i J.H. Kim, 2005. Illustrated book of Korean fishes. Kyo-Hak Pub Co. Seül, Corea del Sud. 615 p.
* ↑ Nakabo, T., 2002. Fishes of Japan with pictorial keys to the species. Tokai University Press, Japó, pp v-866.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Forat incisiu

A la boca humana, el forat incisiu, també conegut com a forat palatí anterior o forat nasopalatí, és una obertura en forma d'embut a l'os del paladar dur, situada just al darrere de les dents incisives, per on passen vasos sanguinis i nervis. El forat incisiu és contigu amb el canal incisiu. Aquest forat o grup de forats es troba darrere de les dents incisives centrals, a la fossa incisiva del maxil·lar superior.
El forat incisiu rep els nervis nasopalatins del sòl de la cavitat nasal, així com l'artèria esfenopalatina, que alimenta la membrana mucosa que revesteix el paladar dur.
* Superfície interior de la base del crani
* Fossa incisiva
# Fernando Gómez Colomer

Fernando Gómez Colomer, conegut al món del futbol simplement com a Fernando, era un futbolista valencià. Va nàixer l'11 de setembre de 1965 a la ciutat de València. Jugava de centrecampista i la major part de la seua carrera va transcórrer en el València CF, equip del qual va ser capità diverses temporades. Va ser internacional amb la selecció espanyola.

## Biografia

Va aprendre a jugar a futbol als carrers del Barri de Sant Marcel·lí, sent el Salgui el seu primer club.
Fernando és tot un símbol en el València CF, ja que és el jugador que més vegades ha vestit la seua samarreta amb un total de 553 partits oficials que es reparteixen de la següent manera:
* Primera divisió: 420 partits en 14 temporades i 107 gols
* Segona divisió: 38 partits en una temporada i 9 gols
* Copa del Rei: 73 partits i 23 gols
* Copa de la Lliga: 2 partits
* Copa de la UEFA: 20 partits i 3 gols
A més, és actualment el quart màxim golejador del València CF en lliga després d'Mundo, Waldo i Kempes malgrat no ser davanter. Aquesta capacitat golejadora era deguda a la seua gran classe i tècnica i li va permetre ser diverses temporades màxim golejador de l'equip per davant dels davanters.
Després de 15 temporades al club xe, va decidir continuar la seua carrera a l'estranger i va fitxar pel Wolverhampton de la First Division anglesa. Després d'una temporada al futbol britànic va tornar a Espanya a les files del CE Castelló que aleshores jugava en Segona B on va jugar una temporada més abans de retirar-se.
Després va continuar al club de Castàlia, realitzant tasques de director esportiu. En l'actualitat treballa de comentarista esportiu per a la televisió I la ràdio.

### Selecció espanyola

Ha estat internacional amb la selecció espanyola 10 vegades i va participar en el Mundial d'Itàlia 1990.

## Clubs

* CE Mestalla - … - 1984
* València CF - 1984 - 1998
* Wolverhampton Wanderers FC - 1998 - 1999
* CE Castelló - 1999 - 2000

## Enllaços externs

* Pàgina no oficial
* Fernando en www.lfp.es
* Fitxa de Fernando com a jugador de la selecció Arxivat 2005-11-11 a Wayback Machine.

## Referències

* 1 2 3 Fernando Gómez Colomer: "Yo veía la portería muy grande" Entrevista a Levante-EMV del 15 de febrer de 2016