OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cantó de Noisy-le-Sec

El cantó de Noisy-le-Sec és un antic cantó francès del departament de Sena Saint-Denis, que estava situat al districte de Bobigny. Comptava amb el municipi de Noisy-le-Sec.
Al 2015 va desaparèixer i el seu territori va passar a formar part del nou cantó de Bobigny.

## Municipis

* Noisy-le-Sec

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1973 | Gilbert Lacroix | PCF |
| 1973-2001 | Jean-Louis Mons | PCF |
| 2001- | Gilles Garnier | PCF |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 31.187 | 34.079 | 37.774 | 36.880 | 36.309 | 37.312 | 39.733 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Morinosaure

El morinosaure (Morinosaurus) és un gènere de dinosaure sauròpode que va viure al Juràssic superior. Les seves restes fòssils es van trobar al departament francés Pas de Calais, a França.
# KCNE2

KCNE2 és un gen humà que codifica un canal de potassi activat per voltatge pertanyent a la família relacionada amb Isk. El gen està relacionat amb la síndrome del QT llarg.
La proteïna KCNE2 resultant està formada per tan sols 123 aminoàcids, amb seqüències consens per a d llocs de N-glicosilació a dues asparagines (asn6 i asn29) i dos llocs de fosforilació mitjançada per la proteïna-cinasa C (PKC, de l'anglès, protein kinase C) a les treonines (thr71 i ser74).

## Vegeu també

* KCNE1

## Referències

* ↑ «Malalties que s'associen genèticament amb KCNE2, vegeu/editeu les referències a wikidata».
* 1 2 3 GRCh38: Ensembl release 89: ENSG00000159197 - Ensembl, May 2017
* 1 2 3 GRCm38: Ensembl release 89: ENSMUSG00000039672 – Ensembl, May 2017
* ↑ «Human PubMed Reference:». National Center for Biotechnology Information, U.S. National Library of Medicine.
* ↑ «Mouse PubMed Reference:». National Center for Biotechnology Information, U.S. National Library of Medicine.
* ↑ Abbott GW, Sesti F, Splawski I, Buck ME, Lehmann MH, Timothy KW, Keating MT, Goldstein SA «MiRP1 forms IKr potassium channels with HERG and is associated with cardiac arrhythmia». Cell, 97, 2, 1999, pàg. 175-187. «Enllaç».

## Enllaços externs

* Referència al MeSH (anglès)
# Infantesa, vocació i primeres experiències d'en Giacomo Casanova

Infantesa, vocació i primeres experiències d'en Giacomo Casanova (títol original en italià: Infanzia, vocazione e prime esperienze di Giacomo Casanova Veneziano) és una pel·lícula italiana de Luigi Comencini, estrenada el 1969.
Dirigida després de incompreso i abans de Les Aventures de Pinotxo Infantesa, vocació i primeres experiències d'en Giacomo Casanova s'integra dins d'aquest conjunt de pel·lícules consagrades per Luigi Comencini al món de la infantesa i de l'adolescència.
Extreta dels cinc primers capítols dels Memòries de Giacomo Casanova i de diverses cròniques escrites per memorialistes de l'època, l'obra de Comencini evoca no només la joventut de Casanova sinó també la vida quotidiana a Venècia i a Pàdua al començament del segle xviii. Segons Jacques Lourcelles:
| « | Continuació d'episodis i d'anècdotes relativament ben escollits, descrits amb un to irònic i cruel, la pel·lícula posa en valor el refinament de Comencini, aristòcrata del color i de la composició | » |
, sense desistir, tanmateix, d'un màxim de realisme i d'autenticitat històrics.Ha estat doblada al català.

## Argument

La infantesa del jove venecià Giacomo Casanova amb la seva àvia, després el redescobriment dels seus pares, i una mare diverses vegades infidel. Aquests l'envien a estudiar a una miserable escola a Pàdua, on acaba, en no obstant això, en ser descobert per un sacerdot, Don Gozzi, que l'incitarà a abraçar la carrera eclesiàstic. El 1742, Casanova tornarà doncs a Venècia amb l'uniforme religiós. Però la trobada amb el vell marquès Malipiero, convertit en el seu protector, influirà, des d'aleshores, en el curs de la seva evolució. Més tard, trobar-se amb la il·lustre cortesana Millescudi acabarà de convèncer-lo d'abandonar la sotana per seguir les vies de l'elegant i mentider llibertinatge.

## Repartiment

* Leonard Whiting: Giacomo Casanova
* Claudio De Kunert: Giacomo Casanova de nen
* Maria Grazia Bucella: Zanetta
* Senta Berger: Giulietta Cavamacchia
* Lionel Stander: don Tosello
* Tina Aumont: Marcella
* Cristina Comencini: Angela
* Silvia Dionisio: Mariolina

## Referències

* ↑ Jacques Lourcelles, Diccionari del cinema , tom 3: les pel·lícules, col·lecció Llibre, París: Robert Laffont, 1992, 1728 p.
* ↑ esadir.cat. Infantesa, vocació i primeres experiències d'en Giacomo Casanova. esadir.cat.
* ↑ «Infanzia, vocazione e prime esperienze di Giacomo Casanova Veneziano». The New York Times.
# Etmopterus gracilispinis

Etmopterus gracilispinis és una espècie de peix de la família dels dalàtids i de l'ordre dels esqualiforms.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 35 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovovivípar.

## Alimentació

Menja peixos osteïctis, calamars, polps i gambes d'aigües profundes.

## Hàbitat

És un peix marí d'aigües profundes que viu entre 70–1000 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic occidental (Virgínia i Florida -Estats Units-, Uruguai, Argentina, Surinam i Brasil) i al sud-est de l'Atlàntic (Província del Cap i KwaZulu-Natal a Sud-àfrica).

## Referències

* ↑ Rafinesque, C.S. (1810). Caratteri di alcuni nuovi generi e nuove specie di animali e piante della sicilia, con varie osservazioni sopra i medisimi. Per le stampe di Sanfilippo: Palerm, Itàlia. 105, 20 fold. Pl pp.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Alagaraja, K. i A.G. Jhingran, 1976. Application of von Bertalanffy's growth model to Setipinna phasa (Hamilton) when growth is allometric. Aquaculture 9:181-186.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Compagno, L.J.V., D.A. Ebert i M.J. Smale, 1989. Guide to the sharks and rays of southern Africa. New Holland (Publ.) Ltd., Londres, Gran Bretanya. 158 p.
* ↑ Compagno, L.J.V., 1984. FAO species catalogue. Vol. 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 1 - Hexanchiformes to Lamniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/1):1-249.
* ↑ Nion, H., C. Rios i P. Meneses, 2002. Peces del Uruguay: Lista sistemática y nombres comunes. Montevideo, Uruguai, DINARA, Infopesca.
* ↑ Uyeno, T., K. Matsuura i E. Fujii (eds.), 1983. Fishes trawled off Suriname and French Guiana. Japan Marine Fishery Resource Research Center, Tòquio (Japó). 519 p.
* ↑ Bernardes, R.Á., J.L. de Figueiredo, A.R. Rodrigues, L.G. Fischer, C.M. Vooren, M. Haimovici i C.L.D.B. Rossi-Wongtschowski, 2005. Peixes de Zona Econômica Exclusiva da Região Sudeste-Sul do Brasil: Levantamento com armadilhas, pargueiras e rede de arrasto de fundo. São Paulo: Editora da Universidade de São Paulo, Brasil. 295 p.
# Emerange

Emerange (en luxemburguès: Éimereng; en alemany: Emeringen) és una vila de la comuna de Schengen, situada al districte de Grevenmacher del cantó de Remich. Està a uns 18 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Història

Abans de l'1 de gener de 2012, Emerange va ser part de l'antiga comuna de Burmerange, que es va dissoldre quan es va fusionar amb la comuna de Schengen

## Referències

* ↑ «Emerange». [Consulta: 29 setembre 2015].
# Bella Villa

Bella Villa és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 687 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bella Villa tenia 687 habitants, 336 habitatges, i 185 famílies. La densitat de població era de 2.040,4 habitants per km².
Dels 336 habitatges en un 17,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 41,7% hi vivien parelles casades, en un 10,7% dones solteres, i en un 44,9% no eren unitats familiars. En el 39,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,04 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,68.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 15,4% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 31,3% entre 25 i 44, un 24,6% de 45 a 60 i un 21,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.827 $ i la renda mediana per família de 50.313 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.406 $ mentre que les dones 28.672 $. La renda per capita de la població era de 21.692 $. Entorn del 5,6% de les famílies i el 7,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bella Villa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bella Villa». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Cantó de Noisy-le-Grand

El cantó de Noisy-le-Grand és un cantó francès del departament de Sena Saint-Denis, situat al districte de Le Raincy. Té 2 municipis i el cap és Noisy-le-Grand.

## Municipis

* Gournay-sur-Marne
* Noisy-le-Grand

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1967-1977 | Marius Serelle | Divers droite |
| 1977-1979 | M. Morel | UDF-PR |
| 1979-1985 | Sergine Adam | PCF |
| 1985-1998 | Françoise Richard | RPR |
| 1998- | Emmanuel Constant | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 20.031 | 29.362 | 30.947 | 44.805 | 59.518 | 64.142 | 69.370 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Abbael I

Abbael I que potser va regnar del 1750 aC al 1720 aC, va ser un rei de Iamkhad fill i successor d'Hammurabi I.
Hi ha pocs documents sobre el regnat d'Abbael, un segell que n'estableix la filiació i una carta de Samsuiluna de Babilònia sobre una missió a la ciutat d'Alep. En aquest període, la ciutat-estat d'Alalakh era vassall de Iamkhad, i no es trobava lluny d'Alep, a la vora del riu Orontes. No se sap amb certesa quina ètnia habitava Alalakh, però un segle més tard els antropònims que s'han trobat a la ciutat eren sobretot amorrites de la zona de Mari, cosa que permet creure que els amorrites eren dominants. Però aquest territori proper a la costa tenia també un component hurrita important, sens dubte l'antiga població. Cap al final del seu regnat, Abbael va nomenar al seu germà Yarim-Lim governador d'Alalakh, després d'haver estat governador d'Irrite, ciutat destruïda per l'exèrcit d'Abbael a causa d'una sublevació.
La cessió d'Alalakh la va fer Abbael a Yarim-Lim i als seus descendents, ciutat que perdrien si ell o els seus hereus es rebel·laven contra Iamkhad. Abbael va jurar que no confiscaria mai el regne al seu germà i Yarim-Lim li va jurar fidelitat. En un document on es llegeix el nomenament de Yarim-Lim com a rei-governador d'Alalakh, Abbael fa menció de diverses divinitats hurrites (Hepat, Addu, Ixtar…) com a garants i la maledicció que caurà de la part d'aquests déus si algú pretén destronar Yarim-Lim o als seus descendents.
El va succeir el seu fill, anomenat Yarim-Lim II.

## Referències

* ↑ Oliva, Juan (ed.). Textos para una historia política de Siria-Palestina I: el Bronce antiguo y medio. Tres Cantos: Akal, 2008, p. 479-482. ISBN 9788446019497.
# Marko Škop

Marko Škop (nascut el 1974 a Prešov, Eslovàquia) és un director de cinema eslovac.
Es va llicenciar en periodisme a la Universitat Comenius de Bratislava el 1996 i en direcció cinematogràfica a l'Acadèmia d'Arts Escèniques de Bratislava el 2001. Va obtenir el seu doctorat en mitjans de comunicació a la Facultat de Filosofia de l' Universitat Comenius de Bratislava el 2005.

## Filmografia

* 2006: Iné svety
* 2008: Slepé lásky (Productor)
* 2009: Osadné
* 2012: Nový život (Productor)
* 2013: Zázrak' (Producer)
* 2015: Eva Nová (Director / guionista / Productor)
* 2019 : Nech je svetlo (Director / Productor)

## Premis

Al Festival Internacional de Cinema de Karlovy Vary, Iné svety va rebre el "Premi del Públic" i la "Menció Especial del Jurat" el 2006, i Osadné va ser guardonat amb el "Millor Documental" el 2009.
Al BFI London Film Festival, Osadné va ser nominada al "Premi Grierson" el 2009.
Al Festival Internacional de Cinema de Toronto 2015, Eva Nová va guanyar el premi de la Federació Internacional de la Premsa Cinematogràfica (FIPRESCI) pel programa Discovery.

## Referències

* ↑ Martin Kudláč. «Eva Nová: A portrait larger than its frame». CinEuropa, 21-09-2015. [Consulta: 22 setembre 2015].
* ↑ TIFF (2015-09-20). "Toronto International Film Festival Announces 2015 Award Winners". Nota de premsa. Consulta: 2015-09-21. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 14 març 2022].
# KBruch

KBruch és un programa informàtic per a l'entorn de finestres KDE que serveix per practicar càlculs amb fraccions. Pertany al paquet educatiu Kdeedu i es distribueix sota la Llicència Pública General (GPL). El programa subministra diferents exercicis per calcular fraccions, com factoritzacions, conversions i comparacions, comprovant les entrades de l'usuari i fent-li indicacions. Va ser programat en C++ amb el conjunt d'eines Qt per Sebastian Stein el 2002. Sol estar inclòs entre la paqueteria de la majoria de distribucions GNU/Linux.

## Referències

* ↑ Sebastian Stein, Anne-Marie Mahfouf. «El manual de KBruch», 2001. [Consulta: 7 octubre 2010].
* ↑ KBruch al CEDEC
* ↑ Kbruch Arxivat 2017-04-01 a Wayback Machine. a ubuntu

## Enllaços externs

* KBruch
# Infantesa (1933-1934)

Infantesa va ser una publicació infantil en català editada a Igualada els anys 1933 i 1934.

## Descripció i continguts

Portava el subtítol «Portantveu de la semi-colònia escolar».
Es publicava solament els mesos de juliol i agost. Tenia vuit pàgines, a dues columnes, amb un format de 22 x 16 cm. Se'n van publicar vuit números: quatre l'any 1933 i quatre més el 1934, amb la numeració continuada. El primer número va sortir el 26 de juliol de 1933 i l'últim, el 8, el 23 d'agost de 1934.
Al primer article deien «Gràcies a l'Ajuntament no es veuen tants infants pel carrer com anys endarrere ... Perquè l'Ajuntament se'n preocupa i ha sabut organitzar una Semi-Colònia amb la col·laboració de Palestra i l'Associació Protectora de l'Ensenyança Catalana».
Els nens passaven el dia en un grup escolar als afores de la ciutat i feien esport, treballs manuals, dibuixos, jocs, excursions, cinema, etc. Una de les activitats era la confecció d'aquesta publicació, on hi ha informació del què feien a la semi-colònia i també dibuixos, acudits, passatemps i narracions curtes.
Entre els nens que hi col·laboraven hi havia Regina Ferrer Ubach, Antoni Subirana, Manuel Mateu i Antoni Noguera.

## Referències

* ↑ Miret Solé, M. Teresa. La premsa a Igualada (1808?-1982). Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1983, p. vol. 1, p. 462.
* ↑ La Redacció «El què pensem nosaltres de la Semi-Colònia». Infantesa, 1.
* ↑ Miret Solé, M. Teresa. La premsa a Igualada (1808?-1982). Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1983, p. vol. 1, p. 464.

## Localització

* Biblioteca Central d'Igualada. Plaça de Cal Font. Igualada (col·lecció completa).

## Enllaços externs

* https://trencadis.diba.cat/
# Eugenio Mira

Eugenio Mira (nascut el 1977 a Castalla, Alcoià) és un director de cinema i compositor valencià.
Després de completar els seus estudis d'institut i de piano, es va mudar a Madrid per a estudiar a l'Escola de Cinema Septima Ars, treballant en la indústria cinematogràfica espanyola com a ajudant d'adreça, en el departament d'art i en el món publicitari. El seu curtmetratge de debut, Fade (2000), va cridar l'atenció de Guillermo del Toro, qui va donar suport a la seva carrera des dels seus inicis, presentant-li al seu agent, Robert Newman (WME).
El seu primer llargmetratge, El cumpleaños (2004), es va convertir en una pel·lícula de culte després de guanyar diversos premis en la primera edició del Fantastic Fest d'Austin, Texas, en el qual ha estrenat les seves pel·lícules des de llavors: el conte gòtic Agnòsia (2010) i la més recent Grand Piano (2013), protagonitzada per Elijah Wood i John Cusack.

## Altres treballs

A més del seu treball com a director, guionista i compositor, Mira també ha desenvolupat puntualment altres tasques, des de director de la segona unitat a The Impossible (Juan Antonio Bayona, 2012) fins a actor, interpretant a un jove Robert De Niro a Llums vermells (Rodrigo Cortés, 2011).
Mira es troba en l'actualitat desenvolupant diversos projectes de pel·lícula i està a punt de presentar el primer àlbum del seu nou projecte musical Pagana (estilitzat com a P ^ G ^ N ^). Aquest àlbum serà el primer del seu propi segell discogràfic Paramirama.

## Filmografia
### Com a compositor

* El cumpleaños (2004)
* Los Totenwackers (2007)
* Los cronocrímenes (2007)
* Dos manos zurdas y un racimo de ojos manchados de gris (curtmetratge, 2008)
* Agnòsia (2010)
* Verónica (2017)

### com a director

* Fade (2000)
* Diminutos del calvario (curtmetratge, 2002)
* El cumpleaños (2004)
* Agnòsia (2010)
* Grand Piano (2013)

## Referències

* ↑ http://www.imdb.com/title/tt0299865/?ref_=nm_flmg_dr_5
* ↑ «The 100 Best Films of the Decade: 2000 – 2009 (part 5)». Arxivat de l'original el 2015-07-09. [Consulta: 9 juliol 2020].
* ↑ «FANTASTIC FEST announces Jury & Audience Awards for the Fest!».
* ↑ «Fantastic Fest 2010: Capone gets weepy just thinking about how much he loves Spain's AGNOSIA!!!».
* ↑ «Spanish Director Eugenio Mira Steps In Front Of The Camera As A Young De Niro In RED LIGHTS». Arxivat de l'original el 4 de març de 2016. [Consulta: 9 abril 2018].
* ↑ «When Never Takes Forever».
# Big Fish Games

Big Fish Games és un portal que distribueix videojocs per ser jugats tant online com descarregats a l'ordinador. Ofereix versions gratuïtes de demostració (que usualment duren una hora) i la possibilitat de comprar el joc a través del portal. Fundat el 2002, també ha creat sagues pròpies i té l'exclusiva d'alguns títols de jocs del gènere anomenat videojoc casual. El portal inclou fòrums de debat i ajuda sobre els jocs, així com un servei de subscripció que garanteix regals i descomptes.
Big Fish Games ofereix una novetat diària en versió demo, i posteriorment aquests jocs passen al seu arxiu, organitzat per gèneres. Els títols més demandats són els de localitzar objectes amagats i els anomenats Time Management (gestió del temps), seguits dels jocs d'estratègia i els trencaclosques.
Alguns dels títols de més èxit del portal són els de la saga de Virtual Villagers (Last Day of Work), els Mystery Case Files i Azada.
# Carbonara Scrivia

Carbonara Scrivia és un municipi situat al territori de la província d'Alessandria, a la regió del Piemont, (Itàlia).
Carbonara Scrivia limita amb els municipis de Spineto Scrivia, Tortona i Villaromagnano.
# Matinera pitblanca

La matinera pitblanca (Pellorneum rostratum) és un ocell de la família dels pel·lorneids (Pellorneidae).

## Hàbitat i distribució

Habita vegetació de ribera, pantans i manglars de la Península Malaia, Borneo, Sumatra i les illes Belitung, Riau i Lingga.

## Referències

* ↑ «Matinera pitblanca». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Karlita

La karlita és un mineral de la classe dels borats. Rep el seu nom del Dr. Franz Karl (1918–1972), professor de mineralogia i petrografia de la Universitat de Kiel (Alemanya).

## Característiques

La karlita és un borat de fórmula química Mg₇(BO₃)₃(OH,Cl)₅. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1980. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Es troba formant cristalls en forma d'agulles, allargats al llarg de [001], composta de cristalls que mostren {110} i {001} subparal·lels, de fins a 0,5 mil·límetres; sempre en rosetes i en agregats fibrosos. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la karlita pertany a «06.AB: borats amb anions addicionals; 1(D) + OH, etc.» juntament amb els següents minerals: hambergita, berborita, jeremejevita, warwickita, yuanfuliïta, azoproïta, bonaccordita, fredrikssonita, ludwigita, vonsenita, pinakiolita, blatterita, chestermanita, ortopinakiolita, takeuchiïta, hulsita, magnesiohulsita, aluminomagnesiohulsita, fluoborita, hidroxilborita, shabynita, wightmanita, gaudefroyita, sakhaïta, harkerita, pertsevita-(F), pertsevita-(OH), jacquesdietrichita i painita.

## Formació i jaciments

Probablement formada per metamorfisme alpí, en calcosilicat-carbonat en amfibolites. Sol trobar-se associada a altres minerals com: calcita, dolomita, clorita, clinohumita, brucita, ludwigita o sakhaïta. Va ser descoberta l'any 1980 a Furtschaglkar, a la vall de Schlegeis (Tirol del Nord, Àustria). També ha estat descrita al dipòsit de bor de Titovskoe, a Tas-Khayakhtakh (Sakhà, Rússia), i a les mines de Costabona, a Prats de Molló i la Presta (Vallespir, Catalunya Nord).

## Referències

* ↑ «Karlite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 juny 2016].
* 1 2 «Karlite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 28 juny 2016].
# Iker Lastra Noriega

Iker Lastra Noriega (Bilbao, Biscaia, 24 de desembre de 1976) és un actor basc, conegut per les sèries Herederos, on interpretava a Nino, o Sin tetas no hay paraíso, on interpretava a Vergara.

## Filmografia
### Sèries de televisió

* Médicos, Línea de Vida (2019)
* La que se avecina (2016)
* Sin tetas no hay paraíso (2009) .... Jorge Bergara
* Los misterios de Laura (2009) .... Rubén (un capítol)
* Herederos (2007-2009) .... Nino
* Esto no es serio, ¿o sí? (2007) .... Diversos personatges
* Mesa para 5 (2006)
* Amar en tiempos revueltos (2006) .... Damián
* Con dos tacones (2006)
* Agitación + IVA (2005) .... Diversos personatges
* A tortas con la vida (2005)
* De moda (2004-2005) .... Hugo
* Hospital Central (2004) .... David (un capítol)

### Pel·lícules

* Luz de domingo, de José Luis Garci (2007) .... Leto
* V.O., d'Antonia San Juan
* Mujer ante el espejo, de Víctor Moreno
* La boda, de Ramón Barea

### Teatre

* Sed, dirigida per Joaquín Perles i Mónica Yuste
* Historias mínimas, dirigida per Felipe Loza
* Mi niño Schubert, dirigida per Felipe Loza
* Testigo de cargo, dirigida per Javier Elorrieta

## Referències

* ↑ Iker Lastra: 'Estoy empezando a entender un poco eso de la pasión', al web d'EITB, 15 de setembre de 2011
* ↑ Iker Lastra: "Cuando quiero una cosa, pongo todo mi empeño en ella", El Imparcial, 6 d'agost de 2008

## Enllaços externs

* Web oficial de Iker Lastra