OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castell Roig

* No s'ha de confondre amb Castellroig.
El Castell Roig o qàlat Yàhmur (àrab: قلعة يحمر, qalʿat Yaḥmur, ‘castell de Yàhmur’) és una petita fortalesa croada al nord-oest de Síria que va pertànyer al Comtat de Trípoli. Hom l'ha identificat amb el Castrum Rubrum dels textos llatins. Està situat al poble de Yahmour, que està situat a una dotzena de quilòmetres de Tartús i a una desena de Safita. Aquests dos darrers llocs tenen cada un castell templer, Tortosa i el Castell Blanc.

## Història

Existeixen poques informacions certes sobre la pressa del lloc i el desenvolupament de la plaça sota domini croat. Aquesta manca d'informació es deu al fet que és una petita plaça i a més hi ha dubtes que sigui el castell que s'anomena en les fonts medievals. Des del principi del segle xii, la fortalesa sembla que estava en mans d'una família franca, els Montolieu, vassalls dels comtes de Trípoli. També formava part, juntament amb el Krak dels Cavallers, el Castell Blanc i Arima a la línia de defensa del comtat.
Els comtes de Trípoli la van cedir als Hospitalers el 1177. Els Montolieu van rebre 400 besants d'or com a indemnització. El 1188, el castell va ser atacat i enrunat per Saladí. Més tard, els croats el van recuperar i el van reconstruir fins a la caiguda del comtat un segle més tard.
A la caiguda d'Esmirna el 1403 alguns Hospitalers es van refugiar al Castell de Sant Pere i altres de nou a Castell Roig.

## Descripció del lloc

El poble de Yahmour se situa a la plana costanera entre Tartus i Trípoli. Aquest castell no disposava de defenses naturals, cosa que sí que van tenir molts altres castells croats.
El fortí consisteix en una torre de l'homenatge de dos pisos de 16 metres sobre 14, envoltada d'un recinte de 42 metres sobre 37, que té dues torres d'angle, al nord-oest i al sud-est. Dues escales permeten pujar a la torre, una interior i l'altra exterior. El pis superior estava separat per un sostre de fusta, que avui ha desaparegut.
No és possible datar la construcció amb exactitud, el conjunt ha patit diverses modificacions. El recinte emmurallat data de principis del segle xii, mentre que la torre de l'homenatge sembla construïda a principis del segle xiii.

## Galeria

* Interior del castell.
* Vista d'un dels murs.
* Aspecte de les parets internes.

## Vegeu també

* Illa de Rodes

## Bibliografia

* Ross Burns: Monuments of Syria. Tauris, London, New York 1999, ISBN 1-86064-244-6.
* Hansgerd Hellenkemper: Burgen der Kreuzritterzeit in der Grafschaft Edessa und im Königreich Kleinarmenien. Habelt, Bonn 1976, ISBN 3-7749-1205-X.
* Hugh Kennedy: Crusader castles. Cambridge University Press, Cambridge 1995, ISBN 0-521-42068-7.
* Thomas Edward Lawrence: Crusader Castles. Clarendon, Oxford 1989, ISBN 0-19-822964-X.
* Syrien. Baedeker, Ostfildern 2000, ISBN 3-89525-629-3.

## Enllaços externs

* web amb informació
* El castell Roig
* Qal'at Yahmour
# Consonant bategant

Una consonant bategant (o simplement bategant en l'àmbit de la fonètica) és aquella consonant on hi ha un contacte ràpid de la llengua amb algun punt de la boca sense que es talli en cap moment el pas de l'aire de manera total (és a dir, sense produir una oclusiva). Quan una bategant es pronuncia fent el contacte de manera repetida s'obté un so vibrant.
L'AFI reconeix quatre tipus de bategants com a fonema:
* la bategant alveolar sonora (en català és l'única que existeix, per exemple en "cara")
* la bategant retroflexa
* la bategant labiodental
Alfabet fonètic internacional :
Vocals :
Anterior
Quasi- anterior
Central
Quasi- posterior
Posterior
Tancada
•iy
•ɨʉ
•ɯu
•ɪʏ
•ɪ̈ʊ̈
ʊ
•eø
•ɘɵ
•ɤo
•e̞ø̞
•əɵ̞
•ɤ̞o̞
•ɛœ
•ɜɞ
•ʌɔ
•æ
ɐ
•aɶ
•äɒ̈
•ɑɒ
Quasitancada
Semitancada
Mitjana
Semioberta
Quasioberta
Oberta :
Consonants :
Les taules contenen símbols fonètics que potser no es mostrin correctament en alguns navegadors. :
# Plantilla 2012-2013 de la secció d'handbol del Futbol Club Barcelona

La temporada 2012-2013, la plantilla del primer equip d'handbol del Futbol Club Barcelona era formada pels següents jugadors:
| N. | Jugador | Data de naix. (Edat) | Alç. | Pes | Posició | Temp. |
| 1 | Arpad Šterbik | 20 de novembre de 1979 (1979-11-20) (44 anys) | 200 cm | 119 kg | Porter | 1 |
| 3 | Jesper Nøddesbo | 23 d'octubre de 1980 (1980-10-23) (43 anys) | 199 cm | 93 kg | Pivot | 5 |
| 6 | Juanín García | 28 d'agost de 1977 (1977-08-28) (47 anys) | 176 cm | 78 kg | Extrem esquerre | 7 |
| 8 | Víctor Tomàs | 15 de febrer de 1985 (1985-02-15) (39 anys) | 178 cm | 85 kg | Extrem dret | 9 |
| 9 | Raúl Entrerríos | 12 de febrer de 1981 (1981-02-12) (43 anys) | 195 cm | 89 kg | Central | 2 |
| 10 | Cédric Sorhaindo | 7 de juny de 1984 (1984-06-07) (40 anys) | 193 cm | 100 kg | Pivot | 2 |
| 11 | Dani Sarmiento | 25 d'agost de 1983 (1983-08-25) (41 anys) | 186 cm | 76 kg | Central | 3 |
| 12 | Danjel Šarić | 27 de juny de 1977 (1977-06-27) (47 anys) | 192 cm | 93 kg | Porter | 3 |
| 13 | Aitor Ariño | 5 d'octubre de 1992 (1992-10-05) (32 anys) | 187 cm | 82 kg | Extrem esquerre | 1 |
| 17 | Ángel Montoro | 10 d'abril de 1989 (1989-04-10) (35 anys) | 213 cm | 105 kg | Lateral dret | 1 |
| 18 | Eduardo Gurbindo | 8 de novembre de 1987 (1987-11-08) (36 anys) | 194 cm | 88 kg | Lateral dret | 1 |
| 20 | Magnus Jernemyr | 18 de juliol de 1976 (1976-07-18) (48 anys) | 200 cm | 113 kg | Pivot | 4 |
| 21 | Mikel Aguirrezabalaga | 8 d'abril de 1984 (1984-04-08) (40 anys) | 194 cm | 91 kg | Lateral esquerre | 2 |
| 22 | Siarhei Rutenka | 29 d'agost de 1981 (1981-08-29) (43 anys) | 198 cm | 100 kg | Central | 3 |
| 24 | MartinStraňovský | 12 de setembre de 1985 (1985-09-12) (39 anys) | 187 cm | 85 kg | Esquerra | 1 |
| 26 | Albert Rocas | 16 de juny de 1982 (1982-06-16) (42 anys) | 188 cm | 84 kg | Extrem dret | 5 |
| 27 | Viran Morros | 15 de desembre de 1983 (1983-12-15) (40 anys) | 199 cm | 95 kg | Lateral esquerre | 2 |
| 29 | Johny Medina | 7 de gener de 1993 (1993-01-07) (31 anys) | 195 cm | kg | Pivot | 1 |
| 34 | David Balaguer | 17 d'agost de 1991 (1991-08-17) (33 anys) | 185 cm | kg | Extrem dret | 1 |

## Referències

* ↑ http://www.fcbarcelona.cat/handbol/handbol-equip/plantilla
# El promès

Lo promés (El promès, en català normatiu) és un drama de costums catalans en tres actes i en vers, original de Joaquim Riera i Bertran, estrenat al teatre de Novetats de Barcelona, la nit del 8 de gener de 1892.

## Repartiment de l'estrena

* Clemència: Carme Parreño
* Justa: Concepció Palà
* Feliu: Teodor Bonaplata
* Francesc: Ricard Esteve
* Cristià: Enric Guitart
* Narcís: Joan Oliva
* Xec: Frederic Fuentes
* Piuet: Jaume Virgili
* Gregori: Vicent Daroqui
* Sist: Lluís Muns
* Tou: Josep Maria Fernandez
* Un paborde: Joan Gomà
* Un foraster, una pobra, una noia, un mosso de l'Esquadra, un pobre, forasters, mossos, pabordes, pabordeses
* Direcció artística: Antoni Tutau

## Enllaços externs

* El promès, a la xarxa Arxivat 2013-10-05 a Wayback Machine.
# Mynydd Tal-y-Mignedd

Mynydd Tal-y-Mignedd és un cim del Nantlle Ridge a Eryri, al nord de Gal·les. Es troba al centre de la carena, i és un cim subsidiari del Trum y Ddysgl.
El cim està coronat per un gran obelisc de pedra, construït per commemorar el jubileu de diamant de la reina Victòria. Una fina aresta l'enllaça amb el Trum y Ddysgl, mentre que un coll l'enllaça amb el següent cim cap a l'est al llarg de la carena, el Craig Cwm Silyn.

## Referències

* ↑ Nuttall, John & Anne (1999). The Mountains of England & Wales - Volume 1: Wales (2nd edition ed.). Milnthorpe, Cumbria: Cicerone. ISBN 1-85284-304-7.
* ↑ Crocker, Chris. «Mountaineering & Rock Climbing in the UK: Mynydd Tal-y-Mignedd». Database of British Hills. Mountain Days.net. Arxivat de l'original el 2011-07-19. [Consulta: 8 abril 2008].
# Belili

Belili va ser una deessa sumèria de la llum, germana de la deessa Bilulu i del déu pastor Dumuzi.
Era una de les personificacions de la Gran Mare, la mare terra, amb un immens poder. El seu nom es llegeix en una tauleta d'argila trobada a Ur, que explica en escriptura cuneïforme l'Epopeia de Guilgameix.

## Referències

* ↑ Scott Littleton, C (ed.). Gods, Goddesses, And Mythology, Vol. 1. Nova York: Marshall Cavendish, 2005, p. 455-456. ISBN 9780761475590.

## Enllaços externs

* Anunnaki — Sumerian Gods (anglès)
# Castell Rosselló

Castell Rosselló (o Castellrosselló) és un poble del terme comunal de Perpinyà, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord.
Està situat a l'extrem oriental del terme comunal al qual pertany, enlairat a la riba dreta de la Tet. A causa de l'alçada de la seva torre romànica és visible des de molt lluny.
Conté les restes de la colònia romana Iulia Ruscino, la primitiva població ibèrica i romana, el nom de la qual ha donat pas a Rosselló i, descobertes més recentment, les ruïnes de la comanda templera de Bajoles. Havia estat una colònia important, amb fòrum, cosa que demostra que exercia de capital del Rosselló, com també corrobora la documentació existent. Fou destruïda en les invansions franques del segle iii, però fou rehabilitada pels carolingis, que hi mantingueren la capitalitat, que fou conservada pels carolingis.
Castell Rosselló fou la seu d'una senyoria en mans de la família dels Castellrosselló, un dels quals apareix com a gilós en la llegenda del cor menjat, que narra la desgraciada mort, no corroborada per la documentació històrica, del trobador Guillem de Cabestany a mans de Ramon de Castellrosselló.
Al segle xiii aquesta família havia desaparegut, i el lloc era en mans d'una branca secundària dels vescomtes de Castellnou, dels quals passà a Andreu de Fonollet a la segona meitat del segle xiv, i posteriorment als Perapertusa, dins del mateix segle, als Vivers, a mitjan segle xv, i als Canta, ja al XVI.
De l'antic Castell Rosselló es conserva l'alta torre de l'homenatge, del segle xiii, també esmentada en la llegenda del cor menjat. També hi ha la que fou església parroquial del poble, romànica, de Santa Maria i Sant Pere de Castell Rosselló.
A l'est de Castell Rosselló hi havia hagut, fins a l'edat mitjana, el poble de Vilarnau, tret a la llum en acurades prospeccions arqueològiques. Era ja dins del terme de Canet de Rosselló, però part de les seves terres, així com el Castell de Vilarnau, desaparegut, eren dins de l'actual terme de Perpinyà. A l'oest, Castell Rosselló tenia la comanda templera de Bajoles, ja esmentada.

## Referències

* ↑ «Castell Rosselló». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Castell Rosselló en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «113-Perpinyà». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol-el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Perpinyà». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Brousse, Charles-Emmanuel. «La fausse légende de Castell-Rosselló». A: Étvdes rovssillonnaises. Revue d'histoire et d'archéologie méditerranéennes. Tome II. Perpinyà: Imprimerie du Midi, 1952, p. 183-189.
# Consonant bategant lateral alveolar sonora

La consonant bategant lateral alveolar sonora és un so de consonant poc comuna en les llengües parlades. El símbol de l'alfabet fonètic internacional és [ɺ] Aquest símbol representa una [r] allargada cap per avall. A l'API, la [r] representa una vibrant alveolar i la [ɹ] una aproximant alveolar sonora.

## Característiques

Aquestes són les característiques de la consonant bategant lateral alveolar sonora:
* El seu mode d'articulació és bategant, és a dir, és produïda contraient breument els músculs d'un punt d'articulació, sobre l'altre.
* El seu punt d'articulació és alveolar, és a dir, s'articula amb la punta (apical) o la làmina (laminal) de la llengua contra la cresta alveolar.
* La seva fonació és sonora, és a dir, les cordes vocals vibren durant l'articulació.
* És una consonant oral, és a dir, que l'aire només s'escapa per la boca.
* És una consonant lateral, és a dir, es produeix deixant passar l'aire per ambdós costats de la llengua, en lloc de fer-ho pel mig.
* El seu mecanisme de flux d'aire és egressiu pulmonar, és a dir, s'articula empenyent l'aire a través dels pulmons i a través del tracte vocal, en lloc de la glotis o la boca.

## En català

El català no posseeix [ɺ].

## En altres llengües

En japonès, la r al començament d'una paraula pot ser una bategant lateral. En altres casos, una consonant bategant alveolar sonora és més freqüent.
Aquesta consonant rarament es reporta, puix que els lingüistes de llengües europees sovint són incapaços de reconèixer-la. A més, la seva articulació sovint deixa dubtar entre a [ɾ] i a [l], que tenen el mateix punt d'articulació.

## Vegeu també

* Mode d'articulació
* Punt d'articulació
# Plantilla 2013-2014 de la secció d'handbol del Futbol Club Barcelona

Els jugadors que formaven la plantilla del secció d'handbol del Futbol Club Barcelona durant la temporada 2013/2014 eren els següents:
| N. | Jugador | Data de naix. | Alç. | Pes | Posició | Temp. |
| 1 | Arpad Šterbik | 20 de novembre de 1979 | 200 cm | 119 kg | Porter | 2 |
| 3 | Jesper Nøddesbo | 23 d'octubre de 1980 | 199 cm | 93 kg | Pivot | 6 |
| 6 | Juanín García | 28 d'agost de 1977 | 176 cm | 78 kg | Extrem esquerre | 8 |
| 8 | Víctor Tomàs | 15 de febrer de 1985 | 178 cm | 85 kg | Extrem dret | 10 |
| 9 | Raúl Entrerríos | 12 de febrer de 1981 | 195 cm | 89 kg | Central | 3 |
| 10 | Cédric Sorhaindo | 7 de juny de 1984 | 193 cm | 100 kg | Pivot | 3 |
| 11 | Dani Sarmiento | 25 d'agost de 1983 | 186 cm | 76 kg | Central | 4 |
| 12 | Danjel Šarić | 27 de juny de 1977 | 192 cm | 93 kg | Porter | 4 |
| 13 | Aitor Ariño | 5 d'octubre de 1992 | 187 cm | 82 kg | Extrem esquerre | 2 |
| 18 | Eduardo Gurbindo | 8 de novembre de 1987 | 194 cm | 88 kg | Lateral dret | 2 |
| 22 | Siarhei Rutenka | 29 d'agost de 1981 | 198 cm | 100 kg | Central | 4 |
| 24 | MartinStraňovský | 12 de setembre de 1985 | 187 cm | 85 kg | Esquerra | 2 |
| 27 | Viran Morros | 15 de desembre de 1983 | 199 cm | 95 kg | Lateral esquerre | 3 |
| 33 | Nikola Karabatic | 11 d'abril de 1984 | 196 cm | 104kg | Lateral esquerre | 1 |
| 77 | Kiril Lazarov | 10 de maig de 1980 | 193 cm | 98kg | Lateral dret | 1 |

## Referències

* ↑ «Primer equip del Futbol Club Barcelona». Arxivat de l'original el 2014-06-01. [Consulta: 28 gener 2017].
# El protector (pel·lícula de 1985)

El protector (títol original en anglès: The Protector) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per James Glickenhaus i Jackie Chan, estrenada l'any 1985. Ha estat doblada al català.

## Argument

Billy Wong és un poli dur de Nova York. Quan se li assigna una nova companya d'equip, ha de desenredar un afer dels més perillosos. La filla d'un ric home de negocis ha estat segrestada i la investigació porta els dos policies fins a Hong Kong, on posen al dia una important xarxa de tràfic de droga.

## Repartiment

* Jackie Chan: Billy Wong
* Danny Aiello: Danny Garoni
* Sandy Alexander: el cap del gang
* Victor Arnold: el capità de la policia
* Kim Bass: Stan Jones
* Jesse Cameron-Glickenhaus: Jesse Alexander
* Roy Chiao: senyor Ko
* Richard Clarke: Whitehead
* Bill Wallace: Benny Garucci

## Referències

* 1 2 esadir.cat. El protector. esadir.cat.
* ↑ «The Protector». The New York Times.
# Amadeu Mauri i Aulet

Amadeu Mauri i Aulet (Palamós, 12 d'agost de 1862 - 1933) fou un fotògraf de les comarques gironines durant la primera meitat del segle xx.
Era fill d'Agustí Mauri Negra natural de Palamós i Coloma Aulet Pascual natural de Santa Cristina d'Aro.
Abans de dedicar-se a la fotografia va treballar com a taper a La Bisbal, on vivia, i com a firataire a Girona on el 1893 va tenir un "Juego de billar romano" i una parada "Para la venta en suerte". A les acaballes del segle xix es comença a documentar la seva activitat com a fotògraf. És localitzat com a fotògraf per primera vegada el 1898 a La Bisbal on tenia muntada una galeria anomenada "Fotografia Moderna" al número 22 de Les Voltes des d'on a part de la feina normal de retrat,va començar a editar una sèrie de targetes postals de les principals poblacions del Baix Empordà i que podien trobar als estancs a 10 cèntims cada una. Per la primavera de l'any 1900 es traslladà a Sant Feliu de Guíxols, en el número 9 del carrer dels Guíxols, on va començar una nova sèrie de targetes postals que comprenien tota la província de Girona i algunes relacionades amb el món del suro ("La industria Corcho-Taponera"). També va editar un àlbum de Sant Feliu i els seus voltants que va sortir l'estiu del mateix any i tot seguit un altre anomenat "Fotografias de la ciudad de Gerona y sus alrededores. L'estiu de l'any 1901 s'estableix al carrer Argenteria de Girona on publica un àlbum sobre Olot i amplia la sèrie de Sant Feliu. Posteriorment trasllada la seva galeria a la Plaça del Gra de Girona des d'on edita un quart àlbum dedicat a Mataró i altres poblacions del Maresme. Les seves fotografies foren reproduïdes en revistes com el Suplemento Literario de El Autonomista o El Heraldo de Gerona, entre d'altres. El 1910 participa com a fotògraf a l'Exposició de Buenos Aires. Estava establert al Mar de la Plata i va canviar el nom de la galeria pel de "La principal". Els seus dos fills, Jesus i Colom Mauri Radó, van continuar l'ofici del seu pare.
El dia 12 d'abril de 1933 es enterrat civilment a Granollers.

## Bibliografia

* Fotografia Moderna. Amadeo Mauri. Ed. Ajuntament de Girona 1987. Dipòsit legal GI-823/87
* "Els retratistes, cronistes fotogràfics d'ùna època" Emili Massanas. Revista de Girona núm 131, 584-606, 1988.

## Referències

* ↑ «Baptismes (1851-1866) pàg.185 (imatge 220)». A.D.G. Palamós. Parròquia de Santa Maria, 12-08-1862. [Consulta: 4 abril 2023].
* ↑ «La perdida de un veterano». El Diluvio : diario político de avisos, noticias y decretos: Año 76, no. 91 (16 abr. 1933), 16-04-1933, pàg. 9.
# Aero Tropical

Aero Tropical era una aerolínia amb base a Angola. L'aerolínia va ser fundada en 1996 i va cessar en 1999.

## Flota i destinacions

La flota era constituïda per un Antonov An-12 i un Antonov An-32B. Aero Tropical efectuava vols de càrrega entre la capital Luanda i les ciutats de Benguela, Cabinda, Kuito, Luena, Menongue, Namibe i Ondjiva.

## Accidents i Incidents

El 27 de febrer de 1996 a les 5:40 hora local un Antonov An-12 (matriculat ER-ACE) d'Aero Tropical es va estavellar prop de aeroport de Lucapa, Angola, degut a la poca visibilitat. Els vuit tripulants van morir.

## Referències

* 1 2 3 Guttery, Ben. Encyclopedia of African Airlines, p. 19.
* ↑ «Air Tropical at airlineupdate.com». Arxivat de l'original el 2012-06-30. [Consulta: 2 maig 2017].
* ↑ «Aero Tropical 1996 crash at the Aviation Safety Network». Arxivat de l'original el 2017-02-23. [Consulta: 2 maig 2017].
# Quan surti la lluna

Quan surti la lluna (títol original en anglès: The Rising of the Moon) és una pel·lícula irlandesa dirigida per John Ford, estrenada el 1957. Ha estat doblada al català

## Argument

Pel·lícula de tres episodis, on Ford retroba la seva Irlanda natal, a través d'històries molt properes als seus coneguts, i que utilitza Tyrone Power com a narrador.

## Repartiment

* Cyril Cusack: Inspector Michael Dillon
* Noel Purcell: Dan O'Flaherty
* Jack MacGowran: Mickey J.
* Tony Quinn: El cap d'estació
* Michael Trubshave: Coronel Frobishire
* May Graig: la tia
* Denis O'Dea: El sergent de policia Tom O'Hara
* Eileen Crowe: la seva dona
* Frank Lawton: l'oficial britànic

## Comentaris

El guió és tret d'una novel·la de Frank O'Connor, d'una comèdia de Martin J. McHugh i de l'obra de Lady Gregory.
«He fet la pel·lícula per divertir i n'he tret molt de plaer» reconeixia John Ford. Renuncia aquí al color i escull de realitzar aquesta pel·lícula en tres parts completament rodades a Irlanda. És una obra relativament a part de la carrera de Ford, a la vegada atractiva per la manera com el cineasta busca reprendre amb algunes de les tradicions de la seva Irlanda natal i al mateix temps decebedora en relació amb les seves grans pel·lícules.

## Al voltant de la pel·lícula

* Tyrone Power, que interpreta el seu propi paper, es presenta i recorda els seus orígens irlandesos.
* El rodatge es va desenvolupar a Irlanda (Comtat de Galway, Comtat de Clare, Dublín) de març a maig de 1956.
* Earnan O'Malley, un dels consellers tècnics de la pel·lícula, era d'altra banda un membre actiu de l'IRA.

## Referències

* ↑ esadir.cat. Quan surti la lluna. esadir.cat.
* ↑ «The rising of the moon». The New York Times.
* ↑ Patrick Brion: John Ford , edicions de la Martinière, 2002.
* ↑ Vegeu el seu personatge a Bressol d'herois, pel·lícula també signada per John Ford.
# Safiye Valide Sultan

Safiye Valide Sultan, o Safiye Sultan (v. 1550 - 10 de novembre de 1618) fou valide sultan (reina mare) otomà durant el sultanat de les dones.
Segrestada per pirates otomans, fou venida al palau de Manisa, on vivia el príncep Murat, net de Solimà. Es va fer musulmana i va aprendre el turc i les bones maneres. El 1565 fou presentada al príncep, amb qui va tenir un fill, Mehmet, i dues filles, Ayşe i Fatma. El 1566, el pare de Murat, Selim II, va pujar al tron i el 1574 Murat el va succeir com a Murat III. La influència de Safiye es va incrementar; el 1583 va morir la seva sogra Nurbanu i va esdevenir la primera senyora de l'Imperi. Va estar en conflicte amb Mihrimah, filla de Solimà, i les cunyades d'aquest, Ismihan i Gevherhan, però quan van morir el seu poder fou indiscutit. A la mort de Murat III, que va ser un marit amorós fins a la mort, el va succeir el seu fill Mehmet III, i Safiye va esdevenir reina mare amb 45 anys. Mort Mehmet III el 22 de desembre de 1603, el va succeir el seu fill Ahmet I, que el gener o febrer de 1604 va allunyar Safiye del palau per apartar-la de qualsevol influència. S'esmenta que el poble pensava que era amant secreta de la jueva Esperanza Malchi, que era la seva kira o secretària.

## Referències

* ↑ de nom complet turc Devletlu İsmetlu Handan Valide Sultan Aliyyetü'ş-şân Hazretleri, en otomà: صفیه سلطان
* ↑ Toseef Azid, Jennifer L Ward-batts. Economic Empowerment Of Women In The Islamic World: Theory And Practice (en anglès). World Scientific, 2020, p. 153. ISBN 9811212163.
* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, VIII, 846

## Enllaços externs

* http://www.guide2womenleaders.com/womeninpower/Womeninpower1570.htm
# Sedanka

Sedanka (en rus: Седанка) és un poble del krai de Kamtxatka, a Rússia, que el 2021 tenia 475 habitants. Pertany al districte de Tiguil.

## Referències

* ↑ «Населенные пункты Камчатки (даты возникновения, наименования, переименования, упразднения; краткая топонимика Камчатки) | Публикации по истории Камчатки | Камчатка, Петропавло …». Arxivat de l'original el 2013-01-28. [Consulta: 16 gener 2013].
# Eleccions presidencials franceses de 1965

Les eleccions presidencials franceses de 1965 es van celebrar el 5 de desembre de 1965, i en no donar-se la majoria absoluta es va fer una segona volta el 19 de desembre d'aquell any, en les que hi guanyà el general Charles de Gaulle.

## Primera Volta

| Candidat | Partit | Vots | Percentatge |
| Charles de Gaulle | Unió dels Demòcrates per la República (UDR) | 10.828.523 | 44,64% |
| François Mitterrand | Convenció per les Institucions Republicanes | 7.694.003 | 31,72% |
| Jean Lecanuet | Mouvement Républicain Populaire | 3.777.119 | 15,57% |
| Jean-Louis Tixier-Vignancour | Ultradreta | 1.260.208 | 5,19% |
| Pierre Marcilhacy | Independent de Centre | 415.018 | 1,71% |
| Marcel Barbu | Independent d'Esquerra | 279.683 | 1,15% |

## Segona Volta

| Candidat | Vots | Percentatge |
| Charles de Gaulle | 13.083.699 | 55,1% |
| François Mitterrand | 10.619.735 | 44,8% |
# Amadeu Llopart

Amadeu Llopart és el nom dels següents personatges:
* Amadeu Llopart i Ros, també conegut com a Estanislau Maria Llopart, ermità i monjo de Montserrat
* Amadeu Llopart i Vilalta, arquitecte català