OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Apogon cyanotaenia

Apogon cyanotaenia és una espècie de peix de la família dels apogònids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És una espècie marina.

## Distribució geogràfica

Es troba a Indonèsia.

## Referències

* ↑ AQUATAB.NET
* 1 2 «Apogon cyanotaenia» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Bleeker, P. 1853. Bijdrage tot de kennis der ichthyologische fauna van Solor. Natuurkd. Tijdschr. Neder. Indië v. 5: 67-96.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Armageddon (escacs)

Una partida d'escacs armageddon és aquella, generalment a ritme de blitz (cinc minuts per jugador per a tota la partida), en la qual el jugador amb les peces blanques rep més temps per realitzar les seves jugades, però està obligat a guanyar la partida, mentre que el jugador amb les peces negres és declarat vencedor en el cas de taules. Aquest tipus de partida s'utilitza normalment com a desempat definitiu d'un enfrontament entre dos jugadors, quan tots els desempats previs han resultat insuficients.
Entre els torneigs que utilitzen aquest sistema de desempat destaquen els realitzats mitjançant enfrontaments individuals o per eliminació directa, tals com la Copa del Món o el Campionat del Món. El desempat amb partida armaggedon s'estipulà com a darrer recurs en els enfrontaments més recents del Campionat del Món del 2007 i del 2008, encara que en cap dels casos fou necessari arribar a aquesta instància. On sí que es va portar a la pràctica aquest tipus de partida va ser en el desempat final del Torneig de Zurich 2015 entre Viswanathan Anand i Hikaru Nakamura.

## Referències

* ↑ «L'Armageddon s'apropa al Mundial d'Escacs», 29-05-2012. [Consulta: 1r desembre 2013]. (castellà)
* ↑ «Nakamura guanya Anand a l'armageddon». Arxivat de l'original el 2015-04-25. [Consulta: 5 maig 2015]. (castellà)
# Antoni Cardona

Antoni Cardona és el nom dels següents personatges:
* Antoni Cardona Sans (Alaior, 1927), cooperativista menorquí
* Antoni Cardona Torres (Sant Antoni de Portmany, 1911), empresari turístic eivissenc
# Aristotelia chilensis

Aristotelia chilensis (Maqui) és una espècie de planta de la família Elaeocarpaceae nativa del bosc temperat plujós de Valdivia a Xile i zones adjacents de l'Argentina.

## Descripció

És un arbre petit perennifoli de 4-5 m d'alt. Les fulles són coriàcies amb el pecíol vermell. El fruit és petit i comestible, de color negre porpra d'uns 4-6 mm de diàmetre.
El fruit conté polifenols i antocians. S'havia utilitzat per a fer la beguda alcohòlica chicha i actualment es menja cuit en melmelades, etc. S'ha plantat a Espanya.

## Referències

* ↑ «Aristotelia chilensis» a The Plant List. Data consulta: 07 de febrer de 2014.
* ↑ Suwalsky M, Vargas P, Avello M, Villena F, Sotomayor CP «Human erythrocytes are affected in vitro by flavonoids of Aristotelia chilensis (Maqui) leaves». Int J Pharm, 363, 1-2, Nov 2008, pàg. 85–90. PMID: 18687390 [Consulta: 26 abril 2010].
* ↑ «Chilean plants cultivated in Spain». José Manuel Sánchez de Lorenzo-Cáceres. Arxivat de l'original el 2009-03-20. [Consulta: 16 juliol 2010].

## Enllaços externs

* Maqui Information Arxivat 2009-06-08 a Wayback Machine.
# Antoni Casanovas

Antoni Casanovas és el nom dels següents personatges:
* Antoni Casanovas i Bosch (Sabadell, 1795 - Barcelona, 1867), empresari tèxtil i alcalde de Sabadell.
* Antoni Casanovas i Brugal, empresari agrari i polític català
* Antoni Casanovas i Sanahuja (Terrassa, 1918-2004), falangista i sindicalista terrassenc.
* Antoni Casanovas i Torrents, artista barceloní del segle xviii.
# Antoni Carné i Parramon

Antoni Carné i Parramon (Sant Vicenç de Castellet, Bages, 1954 - Barcelona, Barcelonès, 6 de setembre de 2015) és un activista cultural català.
Malgrat haver cursat estudis d'arquitecte tècnic, ben aviat es posà a treballar en l'empresa familiar, seguint la petjada del seu pare, dins la indústria picapedrera. Interessat des de jove en l'activisme i el voluntariat social, arribà a ser cap a la Creu Roja a Barcelona, càrrec des del qual va intervenir en la negociació de la sortida d'ostatges en l'Assalt al Banco Central de Barcelona el maig del 1981. Presidí també la Societat Coral del seu poble i, posteriorment, després del seu pas pels Cors d'en Clavé com a cantaire, fou delegat pel Bages a la Federació de Cors de Clavé, a la junta de la qual ingressà, i des d'on fou un dels principals organitzadors de l'Any Clavé (1999-2000). Fou el seu president durant dos mandats, entre els anys 2001 i 2009. Entre altres activitats organitzà, juntament amb Moviment Coral Català, el concert Cants de Pau en el marc del Fòrum Universal de les Cultures Barcelona 2004 i impulsà la recuperació dels cants d'homes a través de les Trobades Internacionals de Cors d'Homes (2005 i 2008). L'any 2005 fundà l'Ens de Comunicació Associativa, del qual fou elegit president fundador, posteriorment redenominat Ens de l'Associacionisme Cultural Català, organització que agrupa una trentena d'entitats i federacions de la cultura popular catalana. En aquest càrrec es va mantenir durant deu anys, fins al començament del 2015. El desembre del 2016 l'ENS creà els Premis Antoni Carné de l'Associacionisme Cultural Català per al reconeixement a la tasca de persones i col·lectius en l'organització i difusió de la cultura popular i l'associacionisme a Catalunya. Amb aquest càrrec va promoure el Primer Congrés de l'Associacionisme Cultural Català, entre el 2007 i el 2008, i va aconseguir el reconeixement de l'ens com a ONG acreditada per la Convenció per a la Salvaguarda del Patrimoni Cultural Immaterial de la Unesco a finals del 2013.

## Referències

* 1 2 3 «.xml Antoni Carné i Parramon». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Mor als 60 anys Antoni Carné, president fundador de l'Ens de l'Associacionisme Cultural Català». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 06-09-2015 [Consulta: 29 abril 2019].
* 1 2 «Mor als 60 anys Antoni Carné, president fundador de l'Ens de l'Associacionisme Cultural Català». VilaWeb, 06-09-2015. Arxivat de l'original el 27 d’octubre 2017 [Consulta: 29 abril 2019]. Arxivat 27 October 2017$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ Carbó i Martorell, Amadeu «Antoni Carné, in memoriam». Núvol, 07-09-2015 [Consulta: 29 abril 2019].
* ↑ «Antoni Carné, activista cultural». El Punt Avui, 07-09-2015 [Consulta: 29 abril 2019].
# Apalachicola (tribu)

Els apalachicola (també anomenats Pallachacola,) eren un grup d'amerindis dels Estats Units relacionats amb Creek. Parlaven una de les llengües muskogi relacionada amb eld hitchiti. Vivien al llarg del riu Apalachicola a l'actual Florida. El seu nom potser deriva de l'hitchiti Apalachicoli o del muskogi Apalachicolo, que potser vol dir "Poble de l'altre costat", possiblement referint-se al riu Apalachicola o algun altre proper.
Cap al 1706 alguns dels apalachicola es traslladaren de l'àrea del riu Apalachicola al riu Savannah, en la que formaren la futura frontera entre la colònia de Carolina del Sud i Geòrgia. Podrien haver estat capturats durant les batudes d'esclaus britàniques i obligats a traslladar-se a la zona del riu Savannah. Un cens realitzat en 1708 va descriure els apalachicola del riu Savannah com a "Naleathuckles", amb 80 homes assentats en una ciutat a uns 20 quilòmetres fins al riu Savannah. Un cens més precís va ser pres per John Barnwell a principis de 1715 va informar que els apalachicola del riu Savannah vivien en dos pobles i que tenien una població de 214 persones: 64 homes, 71 dones, 42 nens, i 37 nenes.
En la Guerra Yamasee de 1715, els apalachicola s'uniren als atacs amerindis a Carolina del Sud. Després els supervivents van tornar al riu Apalachicola, establint-se prop de la confluència dels rius Chattahoochee i Flint. Alguns més tard es va traslladar a viure al nord del riu Chattahoochee, en l'actual comtat de Russell (Alabama).
Després de l'aprovació pel Congrés de la Llei de Deportació Índia de 1830, els Estats Units va pressionar als apalachicola per signar dos tractats, en 1833 i 1834, pels que cedien les seves terres al sud-est, a canvi de les terres a l'oest del riu Mississipi. En 1836-1840, els apalachicola es traslladaren a Territori Indi (actual Oklahoma). S'hi van unir amb altres els pobles Creek i llurs descendents estan inscrits en la tribu reconeguda federalment Nació Muscogee (Creek).
El riu Apalachicola rep el seu nom per ells, així com la badia d'Apalachicola i la ciutat d'Apalachicola, Florida.

## Notes

* ↑ Oatis, Steven J. A Colonial Complex: South Carolina's Frontiers in the Era of the Yamasee War, 1680–1730. University of Nebraska Press, 2004. ISBN 0-8032-3575-5.
* ↑ Gallay, Alan. The Indian Slave Trade: The Rise of the English Empire in the American South 1670–1717. Yale University Press, 2002. ISBN 0-300-10193-7.

## Enllaços externs

* Georgia Indian Tribes: "Apalachicola", hosted at AccessGenealogy
* Treaty with the Appalachicola Band, 1832 Arxivat 2007-04-25 a Wayback Machine.
* Treaty with the Appalachicola Band, 1833 Arxivat 2007-07-11 a Wayback Machine.
# Capella Fibracolor

La Capella Fibracolor és una obra de Tordera (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La capella, d'una sola nau, presenta planta rectangular amb una porta d'accés formada per una llinda i brancals de pedra. Per damunt de la finestra trobem una obertura allargada d'arc de mig punt. La coberta és de teula àrab a doble vessant amb el carener perpendicular a la façana i culmina amb un campanar d'espadanya arrodonit. Els angles laterals presenten pedra vista. La capella està precedida per un cos que fa la funció de porxo que presenta diverses obertures en forma d'arc. La capella presenta un campanar adossat cobert per una teulada a quatre vessants i obertures d'arc de mig punt als quatre costats. L'acabat de l'immoble és arrebossat i estucat. A L'interior trobem motius decoratius que fan al·lusió al mar.

## Història

El veïnat Fibracolor es va crear a l'any 1952 a la dreta del riu Tordera. Es va concebre el barri com les colònies tèxtils del XIX i XX. És a dir, hi havia tot allò que els treballadors podien necessitar: habitatges, serveis, camps d'esport, capella, etc
La capella fou inaugurada el 20 de juny de 1964.

## Referències

* 1 2 3 «Capella Fibracolor». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 juny 2020].
# Bony dels Roures

El Bony dels Roures és un petit cim dins del terme municipal de la Vall de Boí, a l'Alta Ribagorça; i dins la zona perifèrica del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El cim, de 2.085,5 metres, es troba en la intersecció de tres Serrats: el de les Fonts que s'estén cap a l'oest-nord-oest, el del Cinyello que ho fa cap a l'est-nord-est i el dels Roures direcció sud-est. És a més el punt on es troben la septentrional Vall de Llubriqueto, la sud-occidental Vall de la Montanyeta i l'oriental Ribera de Caldes. S'hi accedeix des del Tou de les Olles de la Vall de Llubriqueto i des del pletiu dels Sarrons de la Vall de la Montanyeta.

## Referències

* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Bony dels Roures. [Consulta: 30/09/2013]
* ↑ Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Antoni Rosich i Catalan

Antoni Rosich i Catalan (Barcelona, 1896 — Barcelona, 1958) fou un escriptor català. És l'autor de les novel·les Retalls d'hores (1922), Proses d'estiu i de tardor (1926) i L'estranger (1932) i d'obres teatrals com la comèdia El collaret de Berta (1934). Aquesta darrera va guanyar un premi extraordinari del concurs d'obres teatrals de l'Ateneu Igualadí. El 1930 va fer una conferència a l'Ateneu Barcelonès titulada "Literatura de la gran guerra". El 1936 va guanyar el premi Narcís Oller als Jocs Florals de Barcelona per la novel·la Vàsia Djanov, fabricant de nines. El 1953 va guanyar el premi "Joaquín Ruyra" dels concursos Franciscàlia.

## Referències

* ↑ «Antoni Rosich i Catalan». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ "La Vanguardia". Edició de dimecres, 06 juny 1934, pàgina 20
* ↑ "La Vanguardia". Edició de divendres, 11 abril 1930, pàgina 9
* ↑ "La Vanguardia". Edició de dimarts, 05 maig 1936, pàgina 8
* ↑ "La Vanguardia". Edició de dimecres, 20 maig 1953, pàgina 14
# Vardanes

Vardanes és el nom dels següents personatges:
# Arnulf (pipínida)

Arnulf o Arnoul fou un duc pipínida citat el 704 i el 723. Era fill de Drogó, duc de Xampanya i d'Adaltruda. Drogó al seu torn era fill de Pipí d'Héristal, majordom de palau, i de Plectruda.

## Biografia

Fou criat amb els seus germans per la seva besàvia maternal Ansefleda Un fals acte del 704 el cita com a «duc dels burgundis», que August Digot identifica amb el duc de Borgonya que menciona, desgraciadament sense designar-lo, l'autor de la Vita Boniti i al que sant Bonet va incitar amb èxit a sotmetre's. Basant-se en l'edat d'Arnulf, probablement encara menor, aquesta identificació continua sent improbable, el duc dels borgonyons conegut en aquesta època era el seu pare Drogó. El 714, el seu avi Pipí d'Héristal el va excloure de la seva successió com a majordom del palau i va escollir com a successor el seu cosí Teodebald.
Va heretar no obstant diversos dominis i va efectuar dues donacions a favor del monestir d'Echternach, la primera el 715 d'un domini situat a Bollendorf, i la segona el 721 d'una vinya a Klotten.
Però Carles Martell, fill de Pipí d'Héristal i de la seva concubina Alpaida, aprofitant una guerra entre la Nèustria i Austràsia va agafar la direcció dels austrasians, i va rebutjar als neustris, apartant llavors a la regent Plectruda i al majordom Teodebald, i apoderant-se del poder el 717 El 723, Arnulf va conspirar amb els seus germans Godefreu i Pipí i es va revoltar, però fou sotmès per Carles Martell. Aquesta revolta fou d'altra banda de feble amplitud, ja que Pierre Riché ni l'esmenta Carles Martell va empresonar llavors a Arnulf i un dels seus germans, probablement Pipi, als que va deixar morir captius.

## Notes i referències

* ↑ Settipani, 1993, pàg. 161-163.
* ↑ Auguste Digot, Histoire du royaume d'Austrasie, 1863, Nancy.
* 1 2 3 Settipani, 1993, pàg. 162.
* ↑ Settipani, 1993, pàg. 166.
* ↑ Fundació fur Medieval Genealogy: Drogó
* ↑ Settipani, 2000, pàg. 107.

## Bibliografia

* Pierre Riché, Les Carolingiens, une famille qui fit l'Europe, Paris, Hachette, col. «Pluriel», 1983 (reimpr. 1997), (ISBN 2-01-278851-3)
* Christian Settipani, La Préhistoire des Capétiens (Nouvelle histoire généalogique de l'auguste maison de France, vol. 1), ed. Patrick van Kerrebrouck, 1993 (ISBN 2-9501509-3-4)
* Christian Settipani, «Les origines des comtes de Nevers», a Onomastique et Parenté dans l'Occident médiéval, Oxford, Prosopographica et genealogica, 2000, (ISBN 1-900934-01-9), p. 85-112
# Borovkovo

Borovkovo (en rus: Боровково) és un poble del krai de Perm, a Rússia, que el 2010 tenia 35 habitants.

## Referències

* ↑ Расстояние от Боровкова до Добрянки
* ↑ «численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских населенных пунктов, сельских населенных пунктов Пермского края по итогам Всероссийской переписи населения 2010 года». Arxivat de l'original el 2014-09-10. [Consulta: 2 abril 2019].
# Pleasantville (Ohio)

Pleasantville és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 877 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pleasantville tenia 877 habitants, 310 habitatges, i 235 famílies. La densitat de població era de 1.209,3 habitants/km².
Dels 310 habitatges en un 39% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,2% hi vivien parelles casades, en un 15,8% dones solteres, i en un 23,9% no eren unitats familiars. En el 20,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,8 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,19.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,8% tenia menys de 18 anys, un 9% entre 18 i 24, un 26,6% entre 25 i 44, un 20,6% de 45 a 60 i un 14% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.150 $ i la renda mediana per família de 34.375 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.842 $ mentre que les dones 20.268 $. La renda per capita de la població era de 12.631 $. Aproximadament el 10,8% de les famílies i l'11,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pleasantville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pleasantville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Rasa del Catrà

La Rasa del Catrà és un torrent afluent per la dreta de la Riera de Navel, al (Berguedà).

## Municipis per on passa

Des del seu naixement, la Rasa del Catrà passa successivament pels següents termes municipals.
Municipis :
| | Longitud (en m.) | % del recorregut |
| Per l'interior del municipi de Montmajor | 2.497 | 65,32% |
| Fent de frontera entre Cardona i Viver i Serrateix | 1.326 | 34,68% |

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica de la Rasa del Catrà està integrada per 26 cursos fluvials que sumen una longitud total de 13.527 m.

### Afluents destacables

    ⊗ La Rasa de Calabuig.
    ⊗ La Rasa del Clot del Mestre

## Referències

* 1 2 Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ La suma de les longituds de cada terme municipal pot ser superior a la longitud total de la xarxa perquè els trams en els quals algun curs fluvial fa de frontera entre dos termes municipals, es comptabilitzen en els dos municipis fronterers.
# Rasa del Casó (Pinell)

* Aquest article tracta sobre el torrent de Pinell de Solsonès. Vegeu-ne altres significats a «Rasa del Casó».
La Rasa del Casó és un torrent afluent per l'esquerra de la Rasa de la Rovira que realitza tot el seu recorregut pel terme municipal de Pinell de Solsonès.
De direcció predominant cap a les 11 del rellotge, neix entre les masies del Casó i el Xerpell de la Costa i desguassa al seu col·lector a mig km a ponent de la masia de la Rovira.

## Xarxa hidrogràfica

Aquesta rasa no té cap afluent.

## Enllaços externs

   * Taula amb les dades detallades de la xarxa hidrogràfica de la Riera de Sanaüja full de càlcul

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
# Rete testis

La rete testis és una xarxa d'anastomosis de túbuls delicats situats en el testicle (mediastí testicular) que porta espermatozoides dels túbuls seminífers als conductes eferentes. És la contrapartida del rete ovarii en les femelles. La seva funció és proporcionar un lloc per a la reabsorció de fluids.
# Ratolí de mans petites

El ratolí de mans petites (Peromyscus maniculatus) és una espècie de rosegador de la família dels cricètids. Viu a tot Nord-amèrica, tret del sud-est dels Estats Units i l'extrem nord del continent. Ocupa gairebé tots els hàbitats que es troben en la seva distribució. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, maniculatus, significa ‘de mans petites’ en llatí.
És l'hoste del Sin Nombre virus, que es pot transmetre als éssers humans.

## Referències

* ↑ Cassola, F. «Peromyscus maniculatus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN, 2016. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2016-2.RLTS.T16672A22360898.en. [Consulta: 31 març 2024].
* ↑ Entrada «Peromyscus» d'Animalia (en anglès).
* ↑ Vaughan, Ryan i Czaplewski, 2015, «Mammalian Disease and Zoonoses».

## Bibliografia

* Vaughan, T. A.; Ryan, J. M.; Czaplewski, N. J. Mammalogy (en anglès). 6a edició. Jones & Bartlett Learning, 2015. ISBN 9781284032185.
# Rectificadora sense centres

Una rectificadora sense centres és una rectificadora on les peces rectificades no es munten sobre els centres de la màquina donat que no en tenen. Per aquest motiu, la peça es troba suportada per una fulla i gira entre la roda rectificadora i una roda de suport.

## Tipus de cilindres a rectificar

Aquest tipus de rectificadora permet utilitzar cilindres amb diàmetre constant o sortint. Així doncs distingim:
* mètode d'avanç passant, el qual s'utilitza amb cilindres de diàmetre constant i consisteix a fer passar la peça contínuament a través de la cara de la roda rectificadora col·locant la roda reguladora amb un cert angle. Les peces sense acabar es fan avançar per un extrem de la roda mentre que les peces acabades surten per l'altre.
* mètode repetitiu d'inserir i fer sortir la peça pel mateix costat de la roda rectificadora que permet realitzar peces amb diàmetres diferents amb la utilització de diferents rodes de forma.

## Avantatges de la rectificadora sense centres

* Presenten una elevada velocitat de producció.
* Com a conseqüència de la posició de la peça, és necessari treure menys metall per a produir peces rodones de la mida adequada.
* Es pot produir peces fràgils i petites que en altres rectificadores presentarien problemes, ja que en la rectificadora sense centres la peça és suportada a través de tota la seva longitud.

## Aplicacions

El principi de rectificat sense centres també s'aplica al rectificat d'interiors. Per al rectificat d'interiors sense centres la peça és suportada per tres rodets. Aquests són el rodet regulador, el rodet que reemplaça la fulla de suport de la peça i el tercer és un rodet de pressió que subjecta la peça contra el rodet de suport i regulador.
La roda rectificadora fa contacte amb l'interior del diàmetre de la peça en la part oposada al rodet regulador, assegurant una peça de parets uniformes i concèntriques. El rodet de pressió pot girar a un costat per permetre la càrrega i descàrrega de la màquina.

## Bibliografia

* Habicht, Frank H.. Las maquinas herramientas modernas. Compañia Editorial Continental, S.A., 1965.

## Enllaços externs

* Rectificadoras cilíndricas sin centro