OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Càntera

* Per a altres significats, vegeu «Càntera (recipient)».
La càntera, càntara o xopa (Spondyliosoma cantharus) és un peix marí, teleosti, de la família dels espàrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* La talla màxima és de 50 cm i arriba a pesar 3 kg.
* El cos presenta un perfil dorsal el·líptic i és llarg i comprimit.
* Els mascles presenten el dors més alt.
* El cap, de perfil convex, i la boca són petits.
* Rostre punxegut.
* Els ulls són grossos.
* Dents curtes i fines.
* Manca de molars.
* La dorsal és llarga.
* Les pectorals arriben fins a l'inici de l'anal.
* Les pèlviques són curtes.
* La caudal és escotada.
* El dors és gris i els costats són d'un gris plomís.
* Té unes 15-20 línies longitudinals grogues.
* L'opercle és de color marró.
* Les òrbites oculars són de color blau.

## Reproducció

És un peix hermafrodita proterogínic. Durant els mesos d'abril i maig dipositen els ous dins forats excavats amb la caudal a la sorra. Els mascles, que prenen un color molt més fosc, protegeixen els ous i que es desclouran al cap de nou dies.

## Alimentació

És carnívor d'invertebrats bentònics, però pot alimentar-se d'algues.

## Hàbitat

És semipelàgic costaner. Viu sobre fons rocallosos i a praderies entre els 20 i 150 m. Els mascles viuen a major fondària que les femelles i a fons sorrencs.

## Distribució geogràfica

Apareix al Mediterrani i a l'Atlàntic nord-oriental (des d'Escandinàvia fins a Namíbia).

## Costums

Els joves poden formar bancs molt nombrosos i els adults són més solitaris.

## Pesca

La seua carn és apreciada i la pesca es realitza amb nanses, tremalls, palangres i volantí. Els adults es poden pescar amb fusell, però no és una presa molt comuna als Països Catalans.

## Referències

* ↑ Buceo Deportivo (castellà)
* ↑ Mas Ferrà, Xavier i Canyelles Ferrà, Xavier: Peixos de les Illes Balears. Editorial Moll, Palma, maig del 2000. Manuals d'Introducció a la Naturalesa, 13. ISBN 84-273-6013-4. Planes 191-192.
* ↑ Larompiente.com Arxivat 2008-09-19 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ El Maestro Pescador Arxivat 2005-09-06 a Wayback Machine. (castellà)

## Bibliografia

* Andreas Vilcinskas: Fische - Mitteleuropäische Süßwasserarten und Meeresfische der Nord- und Ostsee. BLV Verlagsgesellschaft, Múnic, 2000, ISBN 3-405-15848-6.

## Enllaços externs

* Informació taxonòmica d'aquesta espècie (anglès)
* Fotografies a Biopix (castellà)
* Reproducció (anglès)
# Jochi Kleint

Klaus-Joachim "Jochi" Kleint (Hamburg, Alemanya; 24 de gener de 1948) és un pilot de ral·li alemany actualment retirat que va participar habitualment en proves del Campionat Mundial de Ral·lis, del Campionat d'Europa de Ral·lis i del Campionat d'Alemanya de Ral·lis. Va ser guanyador del Campionat d'Europa de Ral·lis de l'any 1979.

## Trajectòria

Kleint comença a disputar proves de ral·li a finals dels anys 60 i principis dels 70 al Campionat d'Alemanya de Ral·lis amb un Ford Escort o un Ford Capri, disputant puntualment alguna prova del Campionat d'Europa de Ral·lis o del Campionat Mundial de Ral·lis, com el Ral·li de Monte-Carlo de 1973.
L'any 1977, a bord d'un Volkswagen Golf GTi, queda tercer del Campionat alemany. Posteriorment, l'any 1978, amb aquest mateix cotxe, se centra en disputar proves del Campionat Mundial com el Ral·li de Monte-Carlo, el Ral·li dels 1000 Llacs o el RAC Ral·li, essent habitual a partir d'aleshores la seva presència puntual en proves mundialístiques, aconseguint el seu millor resultat al Ral·li de Monte-Carlo de 1981, on finalitza tercer amb un Opel Ascona.
L'any 1979 guanya el Campionat d'Europa de Ral·lis convinant les seves participacions entre un Opel Kadett GT/E i un Opel Ascona, guanyant dues de les proves del campionat: el Boucles de Spa belga i el Halkidiki Ral·li grec.
La temporada 1982 quedaria subcampió del Campionat d'Alemanya amb un Opel Ascona.

## Referències

* ↑ Shacki. «Jochi Kleint - rally profile eWRC-results.com» (en anglès). [Consulta: 14 juliol 2022].
* ↑ «Jochi Kleint - frwiki.wiki». [Consulta: 14 juliol 2022].
* ↑ «Jochi Kleint - Ihle Motorsport» (en anglès). [Consulta: 14 juliol 2022].
# Juan Acosta Muñoz

Juan Acosta Muñoz (Totana, 11 de desembre de 1819 - Madrid, 24 de juny de 1887) va ser un militar i polític espanyol.

## Biografia

Militar, va prendre part en la Primera i en la Segona Guerra Carlina. Va ser Capità general en els anys 1860 de Balears, Castella la Vella, València i Andalusia. En 1872 va ascendir a tinent general. Republicà convençut, entre febrer i abril de 1873 va ser, en el gabinet d'Estanislau Figueras, va ser ministre de la Guerra. Després de la restauració borbònica a Espanya es va adscriure al partit d'Emilio Castelar. També fou director general de la Guàrdia Civil de setembre a octubre de 1873.

## Referències

* ↑ Biografia al web de la Reial Acadèmia de la Història
* ↑ Biografia Arxivat 2018-05-11 a Wayback Machine. a benemeritaaldia.org
* Biografia a xtec
# Juan Aguilera

Juan Aguilera (23 d'octubre de 1903 - 21 d'octubre de 1979) fou un futbolista xilè.

## Selecció de Xile

Va formar part de l'equip xilè a la Copa del Món de 1930.

## Referències

* ↑ Juan Aguilera Fitxa i estadístiques a la FIFA
# Juan Agapito y Revilla

Juan Agapito y Revilla (Valladolid, 1867 - ibídem, 1944), fou un historiador i arquitecte castellà, conegut per la seva revisió de la història de Valladolid i per la seva tasca com a arquitecte de l'Ajuntament de Valladolid.

## Biografia

Va realitzar la carrera d'arquitectura a Madrid, i va treballar durant uns anys a Palència, com a arquitecte municipal, destacant-hi per la construcció del Mercat d'Abastos i per la redacció del projecte per al primer servei domiciliari d'aigües Més tard va passar a ocupar el mateix càrrec a Valladolid de la mà de l'Ajuntament de la ciutat.
En la seva etapa com a arquitecte municipal, cal destacar el desviament del riu Esgueva al seu pas per la ciutat, la pavimentació dels carrers i la millora del clavegueram, així com la realització de l'església de Nostra Senyora del Pilar. Així mateix, va exercir la tasca de director del Museu Nacional d'Escultura, membre de la Reial Acadèmia de Belles Arts de la Puríssima Concepció i president de la Comissió Provincial de Monuments.
En la seva tasca com a historiador, cal destacar la seva tasca d'investigació sobre la Setmana Santa a Valladolid, recollint informació sobre l'autoria d'alguns passos processionals.

## Referències

* ↑ José Mª de Cuenca de la Cruz, Historia del Servicio Municipal de Aguas de Palencia, Palència, Aquagest, 2010.
* ↑ Juan Agapito y Revilla (y V). nortecastilla.es (castellà)

## Obres

* AGAPITO Y REVILLA, La obra de los nuestros de la escultura castellana, Valladolid 1920-29
* AGAPITO Y REVILLA, Las calles de Valladolid, Valladolid 2004 (reedició) ISBN 84-9761-142-X
# Juan Bautista Plaza Alfonso

Juan Bautista Plaza Alfonso va néixer a Caracas, Veneçuela, el 19 de juliol de 1898 i va morir en aquella mateixa ciutat l'1 de gener de 1965. Va ser un compositor, musicòleg i educador veneçolà.

## Vida

En 1916, quan va finalitzar l'educació secundària, va començar a estudiar teoria de la música; en principi no es va dedicar inicialment a ella, ja que primer va cursar un any de la carrera de Dret i dos de la de Medicina. En 1920 es va anar a estudiar a l'Institut Superior de Música Sagrada de Roma i, en 1923, va obtenir el títol de professor de composició de música sacra. Després del seu retorn a Veneçuela va ser nomenat Maestro de Capella de la catedral de Caracas, càrrec que va exercir fins a l'any 1948.

## Llegat

Algunes de les seves obres més rellevants són El picacho abrupte, Poema Simfònic, Cantata de Nadal, Les campanes de Pasqua, Les hores, La font abandonada,soprano i orquestra, Poema líric Vigília, Fugida criolla i Fugida romàntica, Triava per a orquestra i timbala i Triava per a corno anglès i quartet d'arcs. Entre les seves composicions de música sacra es troben Missa en fa, Missa de l'esperança i Requiem a la memòria de la seva mare. També va compondre música folklòrica, com El Curruchá que és considerat un bon representant del joropo llanero veneçolà.

## Referències

* 1 2 «Juan Bautista Plaza Alfonso». Venezuelatuya.com. [Consulta: 10 agost 2016].
* ↑ Labonville, Marie Elizabeth. Juan Bautista Plaza and Musical Nationalism in Venezuela (en anglès). Bloomington (Indiana): Indiana University Press, 12 de juliol de 2007, p. 101. ISBN 978-0-253-11696-3. OCLC 216934798.
# Juan Bautista Pérez

Juan Bautista Pérez (Caracas, Veneçuela, 20 de desembre de 1869 – Caracas, 7 de maig de 1952), va ser un advocat i magistrat veneçolà. President encarregat de Veneçuela durant la dictadura de Juan Vicente Gómez. Malgrat el càrrec executiu, va ser una de les figures designades pel dictador per donar un aparent marc d'institucionalitat a un període caracteritzat pel personalisme.

## Referències

* ↑ Venezuela Tuya. «Juan Bautista Pérez» (en (castellà)). [Consulta: 31 desembre 2017].
# La Crossa (l'Estany)

La Crossa és una masia del terme municipal de l'Estany, a la comarca catalana del Moianès.
Està situada a prop i al nord del poble, a tocar del cementiri municipal i de la capella del mateix cementiri i a llevant de Cal Noguera. És a llevant del Pla de la Crossa i al nord-est del Collet de Sant Pere, en el vessant sud-est del Puig de la Caritat. Es tracta d'una masia antiga, que en èpoques pretèrites era de les més fortes de la seva parròquia.
# Kalmus

Kalmus (en rus: Кальмус) és un poble de l'óblast de Leningrad, a Rússia, que el 2017 tenia 45 habitants. Fou anomenat en honor de Tido Kalmus, un activista local assassinat per kulaks el 31 d'octubre del 1930.

## Referències

* ↑ «Терпилицкое сельское поселение. История.» (en rus). Arxivat de l'original el 29 març 2015. [Consulta: 28 juliol 2013].
# Juan Cuevas Perales

Juan Cuevas Perales va nàixer a Guadassuar (Ribera Alta) el 8 de febrer de 1782. Fou batejat a l'església de la Santa Creu de València amb els noms de Juan, Vicente, Antonio i Constantino.
La seua formació musical es va desenvolupar a la catedral de València, on ingressà de xiquet com a infantillo el 1790. Estudià inicialment amb Morera i després amb Pons. El 1801 era mestre de la parròquia de Sant Martí de València, i ocupà el càrrec fins al 1804, quan tornà a la catedral per a fer-hi d'epistoler. Temps després, el febrer de 1817, es va traslladar a Tortosa per ocupar-hi la plaça de mestre de capella. Amb tot, dies abans d'ocupar-la, sol·licità i guanyà el mateix càrrec a la col·legiata de Xàtiva.
El 1832, després de passar per Màlaga i Toledo i quan era mestre de capella a Còrdova, es brindà al capítol de la catedral de València per reemplaçar el difunt Francesc Cabo Arnal, sense èxit de moment. Definitivament Cuevas s'incorporà a la catedral el desembre de 1833, on exercí de mestre de capella durant 22 anys, fins al 1855, any de la seua mort.

## Media

* Lauda Jerusalem. La Llum Musical Xativina, 1 CD. (2007).
* Gozos a Nuestra Señora de la Seo de Játiva. La Llum Musical Xativina, 1 CD. (2007).
* Nemo natus est in terra qualis Josef (fragment). Al registre audiovisual d'accés lliure de la Seu Valentina

## Notes i referències

* ↑ Seu Valentina, Capítol Metropolità. «Festivitat de Sant Josep». [Durada:00:07:00]. Communio: Motet a 5 al Patriarca Sant Josep, 19-03-2021.

## Enllaços externs

* Unes notes sobre l'autor dels Misteris del novenari de Montesa: el mestre Juan Cuevas. Joan B. Boïls i Ibiza, al programa de festes de Montesa del 2007
* Orguens i Organistes Catedralicis de la València del Sigle XIX. Josep Climent Barber. Lo Rat Penat
* Partitures lliures per Juan Cuevas Perales a Choral Public Domain Library (ChoralWiki)
# Juan José Otegui

Juan José Otegui (Oviedo, 9 de març de 1936 - Madrid, 12 d'abril de 2021) fou un actor asturià.
Va fer els seus primers passos interpretatius dins del grup de teatre de la Universitat d'Oviedo, compaginant la seva afició amb la carrera de Dret que estudiava; i el 1961 va iniciar la seva carrera professional com a actor, especialitzant-se en el món teatral.

## Carrera

La seva presència fou més habitual en el teatre que al cinema.

### Teatre

* Luces de bohemia
* La vida del rey Eduardo II de Inglaterra
* Julio César
* Madre Coraje
* Comedia sin título i Tirano Banderas
* Las guerras de nuestros antepasados
* El cántaro roto
* La buena persona de Sezuán
* La resistible ascensión de Arturo Ui
* Velada en Benicarló
* La enamorada del rey
* El retablillo de Don Cristóbal
* Martes de Carnaval
* La gran sultana
* Los cuernos de Don Friolera
* La venganza de la Petra
* Ojo por ojo, cuerno por cuerno
* Fuenteovejuna de Lope de Vega
* La vida es sueño de Calderón de la Barca
* Don Juan Tenorio de José Zorrilla
* La alondra
* Doce hombres sin piedad
* Eslavos
* El rey negro (1997) d'Ignacio del Moral
* Camas separadas
* San Juan de Max Aub
* El precio
* La marquesa de O
* La visita de la vieja dama
* La fundación

### Cinema

* Tiempo de silencio i Asesinato en el Comité Central, ambdues de Vicente Aranda.
* El vuelo de la paloma i La noche más larga, ambdus de José Luis García Sánchez.
* Las autonosuyas, de Rafael Gil.
* Tacones lejanos, La flor de mi secreto i Todo sobre mi madre, totes elles de Pedro Almodóvar.
* Belle Époque, dirigida per Fernando Trueba.
* Fuera de juego, dirigida per Fernando Fernán Gómez.

### Televisió

* La Regenta (TVE).
* Farmacia de guardia, 1991 (Antena 3)

## Referències

* ↑ Juan José Otegui recibe un homenaje en el Teatro Campoamor, 20 Minutos, 21 d'octubre de 2019
* ↑ Juan José Otegui recibe un homenaje en el Teatro Campoamor, La Vanguardia, 21 d'octubre de 2019
* ↑ «El Centro Dramático monta una obra cruel y fatalista del suizo Friedrich Dürrenmatt María Jesús Valdés encabeza un reparto de 52 actores en 'La visita de la vieja dama'». El País, 08-03-2000. [Consulta: 23 novembre 2011].
* ↑ «"La Fundación" revive». Diari ABC, 18-11-1998.
# Juan José Rocha i García

Juan José Rocha García (Cartagena (Regió de Múrcia), 1877 - Barcelona, 1938) va ser un advocat i polític espanyol.

## Biografia

Estudià dret a la Universitat de Madrid i es mostrà proper al Partit Republicà Democràtic Federal. El 1903 fou el cap de la Unió Republicana a Cartagena, però el 1905 marxà a Barcelona amb Alejandro Lerroux, de qui en fou secretari particular fins al 1909. Fou regidor de l'ajuntament de Barcelona pel Partit Republicà Radical el 1913 i alcalde de Barcelona de desembre de 1917 a gener de 1918.
En proclamar-se la Segona República Espanyola fou nomenat ambaixador a Portugal de 1931 a 1933. Després fou elegit diputat per la regió de Múrcia a les eleccions generals espanyoles de 1933. Fou Ministre de Guerra entre el 12 de setembre i el 8 d'octubre de 1933 al govern que va presidir Alejandro Lerroux, va passar a ocupar la cartera de Marina als successius governs que es van formar entre el 16 de desembre de 1933 i el 23 de gener de 1935, data en la qual va substituir Eloy Vaquero Cantillo al capdavant del Ministeri d'Estat on es va mantenir en els successius gabinets fins que, el 25 de setembre d'aquest mateix any, va ser designat ministre d'Instrucció Pública i Belles arts, cartera que ocuparia fins al 29 d'octubre. Durant el seu mandat s'implicà en diversos escàndols que esquitxaren al seu partit, com l'estraperlo i el Tayà i l'obligaren a retirar-se de la política el 1935.

## Referències

* ↑ Ambaixadors espanyols a Portugal Arxivat 2015-02-25 a Wayback Machine. 1917-2012

## Enllaços externs

* «Juan José Rocha i García». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Kituro Rugby Club

El Kituro Rugby Club és un club de rugbi de Bèlgica, del municipi de Schaerbeek a Brussel·les. Va ser fundat el 1961.

## Palmarès

* Primera divisió belga (4) : 1967, 1996, 2009, 2011.
* Copa de Bèlgica (6) : 1969, 1977, 1981, 1983, 1993, 1998.

## Jugadors destacats

* Vincent Debaty
* Jimmy Parker

## Enllaços externs

* kituro
# Kingu

Kingu, (𒀭𒆥𒄖, d kin-gu, literalment 'treballador no qualificat'), era un déu de la mitologia babilònica i fill del deu Apsu i de la deessa Tiamat.
Després de l'assassinat del seu pare, Apsu, es va convertir en el consort de la seva mare, Tiamat, que el volia situar com a governant i dirigent de tots els déus abans que Marduk la matés. Tiamat havia entregat a Kingu la «Tauleta dels Destins», que portava com a pectoral i li donava un gran poder. El va nomenar general del seu exèrcit. Marduk, finalment, va matar també a Tiamat i a Kingu. El déu va barrejar la sang de Kingu amb terra i va utilitzar l'argila per modelar els primers éssers humans, mentre que amb el cos de Tiamat va crear la terra i els cels. Kingu és un dels personatges del poema èpic Enuma Elix, encara que allà hi té un paper secundari.

## Referències

* ↑ Leeming, David Adams. The Oxford companion to world mythology. Oxford: Oxford University Press, 2005, p. 229. ISBN 9780195156690.
# La Pilona

La Pilona és una superfície de ciment i ferros, davant mateix de la costa de Malgrat de Mar, a aproximadament 400 metres de la platja. Són les restes de la darrera torre que feia arribar el ferro de les mines de Can Gelat i de Can Palomeres als vaixells ancorats. De fet, n'existien dues més, a terra, que a través d'unes vagonetes fixes a un cable transportaven el ferro. Amb l'exhauriment d'ambdós jaciments fou desmuntada tota la infraestructura, quedant-ne només la "Pilona". Amb el temps ha esdevingut uns dels símbols de Malgrat.

## Referències

* ↑ «La Pilona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2015].
* ↑ «La Pilona». Turisme Malgrat de Mar.
# La Pimpinella Escarlata

La Pimpinella Escarlata és una novel·la de capa i espasa d'Emma Orczy, baronessa britànica d'origen hongarès. Es publicà a Londres al 1905. La seua autora emigrà d'Hongria de menuda amb els seus pares i escrigué dotzenes de llibres, però foren precisament aquestes novel·les les que la immortalitzaren.
És la història de sir Percy Blakeney, conegut en la societat britànica georgiana per estar més interessat en la seua roba que en qualsevol altre tema. Però duu una vida doble com «la Pimpinela Escarlata», salvador d'aristòcrates i innocents durant el Regnat del Terror després de la Revolució francesa.
Percy s'assegui traït per la seua esposa, l'actriu francesa Marguerite St. Just, i és perseguit per l'agent republicà francés Chauvelin.
La Pimpinela forma part d'una llarga sèrie d'herois literaris i de còmics amb «doble identitat», com don Diego de la Vega/El Zorro, de Johnston McCulley, don César de Echagüe/El Coyote, de Josep Mallorquí i molts altres.
Algunes adaptacions s'han utilitzat en desenes de pel·lícules, sèries televisives i comèdies musicals sobre el tema, la més recordada n'és la del 1934, protagonitzada per Leslie Howard i Merle Oberon.
Se sobrenomenen amb aquest malnom o semblants persones que han salvat d'altres en circumstàncies políticament compromeses, com el cas del reverend Donald Caskie (1902-1983), Varian Fry (1907-1967), Hugh O'Flaherty i els diplomàtics suecs Raoul Wallenberg i Harald Edelstam.
A Nelson Mandela li deien The Black Pimpernel.

## Referències

* ↑ «El retorn de la Pimpinella Escarlata». esadir.cat. El portal lingüístic de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. [Consulta: 19 setembre 2021].
* ↑ «FRAGMENT 1. Fugida de París» (PDF). xtec.cat fragment de l'obra. XTEC - Xarxa Telemàtica Educativa de Catalunya. [Consulta: 19 setembre 2021].
* 1 2 de Cuenca, Luis Alberto. «El Coyote». Libertad Digital, 09-04-2016.
* ↑ «South Africa: The Black Pimpernel» (en anglés). Time Inc, 17-08-1962. Arxivat de l'original el 2012-03-02. [Consulta: l'11 abril 2016].

## Enllaços externs

* La sèrie completa, en anglés Arxivat 2021-01-25 a Wayback Machine..
* Versió Epub.
# Kinixys

Kinixys és un gènere de tortugues de la família Testudinidae que inclou diverses espècies africanes anomenades tortugues amb frontissa.

## Taxonomia

El gènere Kinixys inclou 8 espècies:
* Kinixys belliana Gray, 1831
* Kinixys erosa (Schweigger, 1812)
* Kinixys homeana Bell, 1827
* Kinixys lobatsiana (Power, 1927)
* Kinixys natalensis Hewitt, 1935
* Kinixys nogueyi (Lataste, 1886)
* Kinixys spekii Gray, 1863
* Kinixys zombensis Hewitt, 1931

## Referències

* ↑ Reptile Database

## Enllaços externs

* Infotortuga
# La Veuve

La Veuve, ou Le traîte trahi ('La vídua, o el traïdor traït') és una comèdia en cinc actes, escrita per Pierre Corneille el 1631, i representada per primera vegada l'any 1634, al Tripot de la Sphère de París.

## Personatges

* Philiste, amant de Clarice
* Alcidon, amic de Philiste i amant de Doris
* Célidan, amic d'Alcidon i enamorat de Doris
* Clarice, vídua d'Alcandre i amant de Philiste
* Chrysante, mare de Doris.
* Doris, germana de Philiste
* La Mainadera de Clarice.
* Géron, agent de Florange, enamorat de Doris.
* Lycas, criat de Philiste.
* Polimas, criat de Clarice.
* Doraste, criat de Clarice.
* Listor, criat de Clarice.
L'escena té lloc a París.

## Enllaços externs

* El text de La Veuve de Pierre Corneille, en francès
# La Aldea del Obispo

La Aldea del Obispo és un municipi de la província de Càceres, a la comunitat autònoma d'Extremadura (Espanya).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 376 | 353 | 362 | 384 | 375 | 368 |
# La Algaba

La Algaba és una localitat de la província de Sevilla, Andalusia, Espanya. La seva extensió superficial és de 18 km² i té una densitat de 756,8 hab/km². Les seves coordenades geogràfiques són 37° 27′ N, 6° 00′ O. Està situada a 7 kilòmetres de la capital de la província, Sevilla.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 |
| 12.792 | 12.784 | 12.785 | 12.916 | 12.989 | 13.113 | 13.304 | 13.463 | 13.623 |
# Labuche Kang

El Labuche Kang, també anomenat Lapche Kang, Lobuche Kang I o Choksiam és una muntanya de la Lapche Himal, una secció poc coneguda de la gran serralada de l'Himàlaia. Amb 7.367 msnm és la 75a muntanya més alta de la Terra. Té una prominència de 1.957 metres. Es troba a l'est del Shishapangma.
La primera ascensió al Labuche Kang va tenir lloc el 1987 per una expedició sino-japonesa per la cara oest. No es registren altres intents per fer el cim fins al setembre del 2010, quan l'escalador estatunidenc Joe Puryear hi va trobar la mort durant un intent fallit.

## Referències

* ↑ H. Adams Carter «Classification of the Himalaya». American Alpine Journal. American Alpine Club, 27, 59, 1985, pàg. 122 [Consulta: 1r maig 2011].
* ↑ «China I: Tibet - Xizang». Peaklist.org. [Consulta: 30 maig 2014].
* ↑ «Labuche Kang - Peakbagger.com». [Consulta: 13 novembre 2020].
* ↑ «Himalayan Index». Londres: Alpine Club. [Consulta: 18 maig 2011].
* ↑ Puryear's accident Arxivat 2010-10-31 a Wayback Machine.