OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Madriguera (Taradell)

Can Madriguera és una obra neoclàssica de Taradell (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de planta rectangular situat en la cantonada entre la plaça d'en Gili i el carrer de la Vila. Es tracta d'un immoble de grans dimensions de planta baixa, dos pisos i una coberta a tres aigües de teula àrab. La façana que dona al carrer de la Vila té quatre eixos de composició vertical. En la planta baixa s'intercalen finestres i portes de majors dimensions -quatre obertures en total-, totes d'estructura rectangular i emmarcades en pedra.
Al primer pis hi ha una finestra amb un ampit motllurat i tres obertures que s'obren a balcons individuals, també motllurats i amb baranes de ferro forjat. Totes quatre tenen persianes de llibret i el mateix emmarcament en pedra. Al nivell superior hi ha quatre finestres de petites dimensions, amb un emmarcament de pedra i un ampit motllurat amb certa volada.
La façana que dona a la plaça, és a dir, aquella orientada al sud, té tres eixos de composició vertical, amb l'eix central diferenciat, tot destacant per una gran finestra d'arc escarser en la planta baixa, un balcó individual al primer pis i una galeria horitzontal de tres pòrtics d'arc de mig punt al segon nivell. La resta d'eixos verticals estan formats per finestres -més grans en la planta baixa i més petites al nivell superior-, amb emmarcament de pedra i ampit motllurat amb volada.
Adossat a la façana orientada al sud hi ha un cos d'un sol pis utilitzat com a garatge, amb una coberta plana que fa de terrassa, delimitada per una balustrada de pedra decorada amb motius geomètrics.
La coberta de l'immoble té una pronunciada volada, la qual és sostinguda per cabirons.
El conjunt destaca pel seu parament, ja que està decorat amb esgrafiats amb motius geomètrics al sòcol, entre les obertures i el coronament i a les cantonades, com si es tracés de cadenes cantoneres. Cal destacar, per acabar, un marc esgrafiat sobre un dels portals que dona al carrer de la Vila, on consta el nom “Can Madriguera”. Al costat, a més, hi ha un plafó on es pot llegir “EN AQUESTA CASA FEREN ESTADA ELS POETES CARLES RIBA I CLEMENTINA ARDERIU ELS ANYS 1937 I 1938. EL POBLE DE TARADELL HO RECORDA I ELS RET HOMENATGE”.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Madriguera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 juny 2020].
# Can Maginàs

Can Maginàs és una obra de Sant Feliu de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Can Maginàs està formada actualment per un conjunt de construccions de diverses èpoques. És un edifici de planta rectangular, planta i pis i coberta doble vessant. A la façana principal destaquen la porta d'entrada, de mig punt i adovellada, i tot un seguit de finestres de forma rectangular.

## Història

Després d'estar en desús i en un estat de conservació dolent, Can Maginàs va ser rehabilitada per l'Ajuntament de Sant Feliu de Llobregat, el qual el 1992 va posar en marxa el Centre Can Maginàs per consolidar i ampliar els serveis municipals dedicats a la formació i l'ocupació, funció que manté en l'actualitat.

## Referències

* 1 2 «Can Maginàs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 25 gener 2019].
# Cambia

Cambia (en cors Cambia) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 1999 tenia 79 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 112 | 116 | 89 | 80 | 81 | 79 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Ange Michel Angeli | | |
# Campionat del Món de Trial 1978

La temporada de 1978 del Campionat del Món de trial fou la 4a edició d'aquest campionat, organitzat per la FIM. El calendari oficial constava de 12 proves puntuables, celebrades entre l'11 de febrer i el 24 de setembre.
Per primera vegada en aquest campionat, tres catalans acabaven entre els deu millors finals: Toni Gorgot (7è), Jaume Subirà (9è) i Manuel Soler (10è).

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Yrjö Vesterinen | Bultaco | 128 |
| 2 | Martin Lampkin | Bultaco | 126 |
| 3 | Bernie Schreiber | Bultaco | 116 |
| 4 | Ulf Karlson | Montesa | 104 |
| 5 | Rob Shepherd | Honda | 63 |
| 6 | Mick Andrews | OSSA | 44 |
| 7 | Toni Gorgot | Bultaco | 29 |
| 8 | Jean Marie Lejeune | Montesa | 25 |
| 9 | Jaume Subirà | Montesa | 25 |
| 10 | Manuel Soler | Bultaco | 22 |

## Referències

* «FIM Trial World Championship. 1978» (en anglès). trialonline.org. Arxivat de l'original el 13 de juny 2013. [Consulta: 20 febrer 2011].
# Campionat del Món de Trial 1975

La temporada de 1975 del Campionat del Món de trial fou la 1a edició d'aquest campionat (anomenat Campionat d'Europa de trial fins a 1974), organitzat per la FIM. El calendari oficial constava de 14 proves puntuables, celebrades entre el 12 de febrer i el 12 d'octubre.
Aquell any, el títol de campió estigué molt disputat durant tota la temporada i no es decidí fins a la darrera prova, el Trial de Txecoslovàquia. A aquesta prova hi arribaven tres pilots amb plenes possibilitats de proclamar-se campió del món: els oficials de Bultaco, Martin Lampkin i Yrjö Vesterinen, i l'oficial de Montesa, Malcolm Rathmell (qui es trobava en plena fase de desenvolupament de la futura Cota 348). Finalment, el títol el guanyà Lampkin, quedant tots tres aspirants separats l'un de l'altre per un sol punt: 101-100-99.

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Martin Lampkin | Bultaco | 101 |
| 2 | Yrjö Vesterinen | Bultaco | 100 |
| 3 | Malcolm Rathmell | Montesa | 99 |
| 4 | Mick Andrews | Yamaha | 82 |
| 5 | Charles Coutard | Bultaco | 66 |
| 6 | Ulf Karlson | Montesa | 62 |
| 7 | Benny Sellman | Montesa | 59 |
| 8 | David Thorpe | Bultaco | 42 |
| 9 | Alan Lampkin | Bultaco | 27 |
| 10 | Rob Edwards | Montesa | 25 |

## Referències

* «FIM Trial World Championship. 1975» (en anglès). trialonline.org. Arxivat de l'original el 13 de juny 2013. [Consulta: 20 febrer 2011].

## Enllaços externs

* Vídeo del Trial de Suècia, celebrat a Linköping el 30/8/1975
# Can Sant Joan

Can Sant Joan, també conegut com a Montcada Bifurcació, és un nucli de població del municipi de Montcada i Reixac, al Vallès Occidental, situat entre el terme de Barcelona, el riu Besòs i les vies del ferrocarril.
Can Sant Joan rep el seu nom de la masia del noble senyor de Sant Joan o de l'Alsina, edifici medieval citat ja a l'any 1190, avui dia desaparegut, situat a l'esplanada de l'estació.
Aquest barri, està molt lligat al Rec Comtal, lloc on convergeixen els rius Ripoll i Besòs, en el seu camí cap a Barcelona. Després de la invasió romana, es va construir una gran via que unia Bàrcino i el Vallès que passava per Can Sant Joan, i la població va esdevenir l'aprovisionament d'aigua de la capital gràcies a les aigües del Besòs i les seves fonts, com la Font del Ferro, la Font Pudenta i el Reixagó.
La transformació més important la va patir el barri abans i després de la Guerra Civil. Abans de la Guerra molts estiuejants barcelonins visitaven la zona per gaudir de les seves aigües medicinals en un paisatge paradisíac, ple de boscos de pins i rius d'aigües transparents. Un paisatge, que Albert Bach, un d'aquests visitants, va assenyalar com “Racó de Cel.”
Gràcies als visitants, es van començar a vendre solars al pla i la muntanya, on les famílies es feien un petit aixopluc per passar els diumenges. Aquestes famílies començaren a celebrar la festa del Patró amb una revetlla on gaudien de música mentre es menjaven la coca.
A la segona meitat del segle xix la població de Can Sant Joan va créixer considerablement per l'arribada de treballadors del ferrocarril i de la fàbrica de ciment Asland, a partir de 1917.
Més tard, cap a l'any 1931, com a resultat de la industrialització i l'emigració, el barri es va omplir de barraques i obres que van esdevenir un problema de degradació, manca de serveis i abandonament. Van sorgir associacions veïnals per demanar solucions, però la Guerra Civil ho va paralitzar tot i Can Sant Joan es va convertir en “ciutat sense llei.”
Al llarg de la seva història, Can Sant Joan ha passat de poble rural, amb una economia basada en la vinya i la ramaderia, a incipient localitat industrial.

## Referències

* ↑ Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya. 2a, revisada i ampliada. Barcelona: Generalitat de Catalunya. Institut d'Estudis Catalans, 2009, p. 540-541. ISBN 978-84-393-8146-4.
* 1 2 Atles comarcal i municipal de Catalunya. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2006. ISBN 84-412-1426-3.
* ↑ Història de Can Sant Joan. Quadrens. Montcada i Reixac: Fundació Cultural Montcada, 2008.
* ↑ L'aigua de Montcada. Quaderns. Montcada i Reixac: Fundació Cultural Montcada, 2002.
* ↑ Bacardit, Josep. La Mare de Déu del ... ciment? Història d'un conflicte. Montcada i Reixac: Fundació Cultural Montcada, 2010.
# Barbut verd muntanyenc

El barbut verd muntanyenc (Psilopogon monticola) és una espècie d'ocell de la família dels megalèmids (Megalaimidae) que habita boscos de les muntanyes del nord de Borneo.
# Antoni Vila i Camps

Antoni Vila i Camps fou prevere i canonge de la catedral de Mallorca, posteriorment fou el primer bisbe de Menorca (1797-1802) després de la seva restauració i bisbe d'Albarrasí (1802-1809). Publicà diversos llibres d'índole moral i en defensa de l'absolutisme.
* «El noble bien educado o instrucción político-moral en que se dan documentos para la educación de un caballero con máximos y reflexiones importantes en punto de religión, urbanidad y política» (Madrid 1792).
* «El vasallo instruido en las principales obligaciones que debe á su legitimo monarca» en aquesta obra l'autor es proposa demostrar per les autoritats de la Bíblia, Sants Pares, concilis i cànons, les essencials obligacions que tot vassall deu per la seva religió al seu legítim sobirà: provant contra els moderns filòsofs que la règia potestat dimana immediatament de Déu, i de cap manera dels homes.
* «Vida y virtudes del invicto mártir de Cristo y grande abogado de la honra S. Juan Nepomuceno, con un devoto triduo para alcanzar del Santo los favores que sus devotos pidieren» (Madrid per Sancha 1777).

## Bibliografia

* Torres i Amat, Fèlix. Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes y dar alguna idea de la antigua y moderna literatura de Cataluña (en castellà). Barcelona: Imprenta de J. Verdaguer, 1836, p. 654-655 [Consulta: 9 novembre 2013].

## Referències

* ↑ «Antoni Vila i Camps». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Anna Boluda Gisbert

Anna Boluda Gisbert (Alcoi, 1976) és una periodista independent valenciana. Ha estat guardonada pels documentals Queer Spawn i Homo Baby Boom. A més a més, la sèrie de vídeos La misión Gaia també va rebre el Premi Ciencia en Acción atorgat pel CSIC com a millor curt científic 2013. En 2019 ha guanyat diversos certàmens literaris de narrativa i novel·la juvenil.
Va estudiar comunicació audiovisual a València i obtingué un màster en periodisme a la Universitat de Nova York amb una Beca Fulbright. Està especialitzada en temes de medi ambient, astronomia, salut, drets socials, viatges i tecnologia. Actualment viu a València.
Ha treballat a Radiotelevisió Valenciana (1998-2001) i a diverses agències de comunicació. L'any 2006 va iniciar la seva carrera periodística digital a Vilaweb, on va contribuir al procés de creació de Vilaweb TV. A més a més va crear un blog anomenat Apòstata desficiosa. Actualment treballa en la creació de coneixement, articles i vídeos per diverses empreses, institucions i entitats científiques i de recerca. A més a més, col·labora amb les revistes digitals InfoUniversitat, Sostenible i Inspira.
Ha realitzat diversos cursos de narrativa a l'Escola d'Escriptura de l'Ateneu de Barcelona. Ha estat guardonada amb el Premi Montserrat Roig (Martorelles, 2013), Premi Paraules d'Adriana (Sant Adrià del Besòs, 2015), Premi Isabel de Villena (Burjassot, 2015), Premi Nou d'Octubre de creació literària en valencià (Sant Vicent del Raspeig, 2015), el segon premi XV Certamen de Narrativa Breu sobre Dones i Ciència (Ajuntament de València, 2016) i el segon premi al I Certamen de Narrativa Vila de Mutxamel (2016).
Ha estat finalista del Premis Literaris Ciutat de Torrent (2017) amb la novel·la juvenil Res a amagar, i finalista al IX Premi Delta de narrativa de dones (2017) amb l'obra de no ficció Les filles de l'anarquista. L'any 2019 va rebre en la modalitat de literatura juvenil el Premi de la Crítica dels Escriptors Valencians per la novel·la Res a amagar (Tabarca).

## Referències

* ↑ «Documentals - Anna Boluda». [Consulta: 26 octubre 2015].
* ↑ «Divulgació - Anna Boluda». [Consulta: 26 octubre 2015].
* 1 2 «Guanyadors dels Premis de la Crítica dels Escriptors Valencians | Associació d'Escriptors en Llengua Catalana». [Consulta: 10 juliol 2019].
* ↑ Gordillo, Saül. Sobirania.cat. Arenys de Mar: Crea't edicions, 2014, p. 174. ISBN 978-84-942772-0-7.
* ↑ «Inspira». Fundació Roger Torné, 2013. [Consulta: 28 març 2015].
* ↑ «El premi Montserrat Roig recau en l'obra"Encarna" d'Anna Boluda». Arxivat de l'original el 2019-07-10. [Consulta: 10 juliol 2019].
* ↑ «Anna Boluda Gisbert». [Consulta: 10 juliol 2019].
* ↑ «Anna Boluda | Associació d'Escriptors en Llengua Catalana». [Consulta: 10 juliol 2019].
* ↑ «Premis Fundación SARquavitae / Anna Boluda, premiada / Premis AECOC’16». [Consulta: 10 juliol 2019].
* ↑ «Llibres - Anna Boluda». Anna Boluda. [Consulta: 9 gener 2018].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
* Apòstata desficiosa (blog)
* #valencianwayoflife (blog)
# Varde

Varde és una ciutat danesa del sud-oest de la península de Jutlàndia, és la capital del municipi de Varde que forma part de la regió de Syddanmark, ambdós creats l'1 de gener del 2007 com a part d'una reforma territorial.
La ciutat és a uns 18 km d'Esbjerg i el riu Varde la travessa de nord-est a sud-oest. L'origen de Varde se situaria a l'edat mitjana, el primer cop que apareix citada documentalment és el 1107. La ciutat es va originar a un gual, un lloc adequat per passar el riu fàcilment, i a més hi podien arribar petits vaixells. Essent una antiga ciutat comercial té un nucli antic interessant i és visitada durant l'estiu, a això també ajuda que el Mar del Nord no és gaire lluny.
L'escut de la ciutat és probablement el més antic de Dinamarca, data dels voltants de l'any 1442, any en què Varde va aconseguir la seva primera carta municipal. L'escut consisteix a un lleó daurat amb una llengua vermella sobre un fons blau. Tanmateix el nom oficial és el de lleopard daurat (guld-leopard). El document original de la carta municipal de l'agost del 1442 atorgada per Cristòfor de Baviera no es conserva però si una transcripció del 1648.

## Personatges il·lustres

* Johannes Nicolaus Brønsted (1879-1947), químic físic

## Referències

* 1 2 Varde Kommunes byvåben Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., pàgina final del document LOKALPLAN 39 Kur- og helsecenter i Blåvand de l'ajuntament de Varde, 2009
* ↑ «Nye kommunevåbener som følge af kommunalreformen 2007». Arxivat de l'original el 2010-12-17. [Consulta: 12 juny 2010].

## Vegeu també

* Llista de ciutats de Dinamarca

## Enllaços externs

* Museu de Varde
# Please Save My Earth

Please Save My Earth (ぼくの地球を守って, Boku no Chikyū o Mamotte) és un manga inspirat en els somnis de la seua pròpia autora Saki Hiwatari, que està recopilat en 21 toms i que més tard va ser adaptat en sis OVAs i uns especials a manera de resum.

## Referències

* ↑ Hiwatari, Saki. Hakusensha. ぼくの地球を守って The Final Book (en japonés), 1 de noviembre de 1994. ISBN 978-4592731221.

## Enllaços externs

* Anime News Network - Ressenya (anglès)
# Antena de Oro 2008

La XXXVI gala d'entrega dels premis Antena de Oro 2008 es va celebrar el 13 de setembre de 2008 a Aranjuez (Madrid).

## Televisió

* Roberto Arce, presentador d'Antena 3 Noticias 1.
* José Antonio Maldonado, cap d'Informació Meteorològica de TVE.
* Gonzalo Miró, comentarista de Las mañanas de Cuatro.
* Martina Klein, ambaixadora de la moda en la televisió.

## Ràdio

* Gemma Nierga i Barris, directora i presentadora de La Ventana de La SER.
* Alfonso Coronel de Palma, president de la Cadena COPE.
* José Antonio Naranjo, productor i comentarista d' Herrera en la Onda d'Onda Cero.
* Fernando Argenta, director i presentador de 'Clásicos Populares' de RNE.
* José Antonio Piñero, dels Sereis Informatius de cap de setmana de Punto Radio.
* Antonio Jiménez, director i presentador d' El gato al agua d'Intereconomía.

## Altres

* Política: María Dolores de Cospedal, Guillermo Fernández Vara
* Cinema: Antonio del Real
* Teatre: Arturo Fernández
* Premsa: Francisco Marhuenda García (Director de La Razón)
* Economia: Pilar García de la Granja
* Publicitat: Publipunto Inter-Shopping
* Música: Inma Shara
* Esports: Alejandro Blanco Bravo
* Humor: Pepe Ruiz i Marisa Porcel (La familia Mata, d'Antena 3).
* Empreses: Legalitas i Viajes "El Corte Inglés"
* Extraordinari: Luis María Anson Oliart (Director d'El Imparcial)
* Toros: Enrique Ponce.

## Referències

* ↑ «Se entregan los premios Antenas de Oro 2008». Diario Vasco, 15-09-2008.
* ↑ «Premios Antena de Oro 2008». Eslatele, 26-07-2008. Arxivat de l'original el 2013-01-30. [Consulta: 3 abril 2018].
* ↑ «Entrega de premios 2008». Fotogramas.

## Vegeu també

* TP d'Or 2008
* Premis ATV 2008
* Premis Ondas 2008
# Antena de Oro 2015

La XLIII edició dels premis Antena de Oro 2015 es va celebrar el 14 de novembre de 2015 al Gran Casino d'Aranjuez. La llista de guardonats fou anunciada el 28 d'octubre de 2015.

## Televisió

* Sergio Martín, director i presentador del programa La noche en 24 horas del Canal 24 Horas.
* María Teresa Campos Luque, presentadora del programa ¡Qué tiempo tan feliz! (Telecinco).
* Isabel Durán, presentadora del programa Más claro agua en 13TV.
* Iker Jiménez Elizari, director i presentador del programa Cuarto milenio del Cuatro.
* Karlos Arguiñano
* Zapeando (laSexta).
* La que se avecina (Telecinco)

## Ràdio

* Ángel Expósito Mora, director i presentador del programa La tarde de la Cadena COPE.
* Carles Francino, director i presentador del programa La Ventana de la Cadena SER.
* Javier Cárdenas Pérez, director i presentador del programa Levántate y Cárdenas d'Europa FM.
* Luis Vicente Muñoz, director general de Capital Radio-

### Cultura

* Luis María Anson Oliart

### Tauromaquia

* Enrique Ponce
* Victorino Martín Andrés
* Joaquín Sabina (un aficionat, no el cantant).

## Gastronomia

* Grupo José Luis

## Política

* Cristina Cifuentes Cuencas

## Trajectòria professional

* Miguel de la Quadra-Salcedo
* Luis del Olmo Marote
* José Ramón Díez
* Manolo Jiménez

## Extraordinària

* Orquesta Sinfónica y Coro de RTVE
* Radio Clásica
* Juan Cerco, director de Comunicació d'Iberia

## Referències

* ↑ «Consulta la lista de ganadores de las Antenas de Oro 2015». La Guia-TV, 29-10-2015. Arxivat de l'original el 2018-04-03. [Consulta: 29 octubre 2015].
* ↑ «Alfredo Menéndez, Carles Francino, Arguiñano e Iker Jiménez, Antenas de Oro». La Vanguardia, 28-10-2015. [Consulta: 29 octubre 2015].
* ↑ «XLIII Edición de las Antenas de Oro». Sitio web. Federación de Asociaciones de Radio y Televisión de España. Arxivat de l'original el 2018-04-02. [Consulta: 16 desembre 2015].

## Vegeu també

* Premis Iris 2015
* Premis Ondas 2015
# Apistogramma cacatuoides

Apistogramma cacatuoides és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes que es troba a Sud-amèrica: riu Amazones.
Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 «Apistogramma cacatuoides» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Apistogramma eremnopyge

Apistogramma eremnopyge és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: riu Pintuyacu (afluent del riu Itaya, Perú).

## Referències

* 1 2 «Apistogramma eremnopyge» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Ready, J. S. & S. O. Kullander. 2004. Apistogramma eremnopyge, a new species of cichlid fish (Teleostei: Cichlidae)
# Antoni Barniol i Verdaguer

Antoni Barniol i Verdaguer (Sant Martí d'Albars, Província de Barcelona, 1902 - Vic, Província de Barcelona, 1997) fou sacerdot, Vicari, canonge i professor. Perlat d'Honor de Sa Santedat (1985) i degà de la catedral de Vic (1979). S'ordenà sacerdot a Barcelona en 1927 i, després d'uns quants anys de vicari en diverses parròquies (Llaers, 1927; Orís, 1928; Campdevànol, 1930, i Manresa, 1940), entrà de professor del Seminari de Vic (1946). En aquesta institució hi impartí matemàtiques (1946-63), història de la literatura (1950-51) i Exercitationes Institutionis-Calligraphia (1956-59). Paral·lelament, hom li confià la direcció del Col·legi de Sant Miquel dels Sants de Vic (1949), on ja ensenyava com a professor des de 1940. Amb anterioritat havia estat professor del Col·legi de Comerç de Ripoll (1828) i mestre a Ripoll (1931). El 1963 fou nomenat canonge de la catedral de Vic. Obtingué la dignitat de xantre onze anys després (1974) i el deganat del capítol de canonges li arribà el 1979. Quan se jubilà d'aquest càrrec, i en recompensa dels seus esforços en bé de la catedral, li fou atorgada una prelatura d'honor.

## Bibliografia

* Roviró Alemany, Ignasi. «Diccionari de filòsofs, teòlegs i mestres del Seminari de Vic». Patronat d'Estudis Osonecs. Núm. 22-23 (febrer del 2000).
* Fonts: Bio, III, 77; BOEOV, 2334, 2352, 2369, 2383, 2402, 2420, 2455, 2468, 2483, 2493, 2515, 2551, 2564.
* ANÒNIM. Guia de la Iglesia en España, 1960.
* BOEOV, 2.883; FD, 4488
# Antoni Barata i Rocafort

Antoni Barata i Rocafort (Terrassa, 1890 - 1936) fou un industrial i terratinent català, propietari agrícola del sector del vi i expresident local de la CEDA. Actiu cooperativista, el 1920 participà en la fundació del Sindicat Agrícola de Terrassa, del que en formà part de la Junta Directiva. El 1936 es va integrar en el Sindicat Agrícola Cooperatiu de Rabassaires. Fins al 1932 va formar part de la Junta Directiva de l'Institut Agrícola Català de Sant Isidre i fou soci del Círculo Ecuestre.
Era membre actiu d'Acció Popular Catalana, secció catalana de la CEDA, de la que en fou el cap més visible a Catalunya. A les eleccions generals espanyoles de 1936 fou candidat per la província de Barcelona del Front Català d'Ordre, però no sortí escollit.
El cop d'estat del 18 de juliol de 1936 el va sorprendre a Terrassa. Fou arrestat i enviat a la presó Model. El 28 d'agost de 1936 fou traslladat al cementiri de Terrassa i mort a trets amb el tinent retirat de la guàrdia civil Manuel Pintado Picón. El seu germà Joaquim Barata i Rocafort havia estat detingut a Matadepera i assassinat el 24 de juliol amb set persones més a la carretera de Talamanca. En total foren set industrials i un notari en el conegut com a "Consell de Cuneta" o "assassinats de la Barata".

## Referències

* ↑ La nostra història Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. al web de la Fundació Sant Galderic
* ↑ La otra memoria histórica per Miquel Mir Serra i Mariano Santamaría Rodríguez, p. 191
* ↑ Els propietaris i l'associacionisme agrari a Catalunya (1890-1936) per Jordi Planas i Maresma, p. 216
* ↑ Rumors certs sobre la mort d'Antoni Barata
* ↑ Opuscle d'Hispania Martyr Arxivat 2015-06-10 a Wayback Machine. amb fotografia d'Antoni Barata
* ↑ El record del assassinats de la Barata es manté viu 75 anys després Arxivat 2011-09-03 a Wayback Machine. a ègar.cat, 25 de juliol de 2011
* ↑ Adéu al Monument Funerari d'Estenalles