OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Serventes del Sagrat Cor de Jesús

Les Serventes del Sagrat Cor de Jesús són una congregació religiosa femenina, institut religiós de dret pontifici. Les germanes que en formen part, conegudes com a Germanes de les Obreres, posposen al seu nom les sigles S.C.J.

## Història

La congregació va néixer a Vic el 2 de febrer de 1891, fundada pel prevere Joan Collell i Cuatrecasas (1864-1921). Aquest, durant la seva missió sacerdotal, va copsar la situació de desemparament de la jove treballadora del final del segle xix, arran dels canvis socials i els conflictes obrers. Per ajudar-la, va pensar d'obrir tallers on les joves obreres aprenguessin un ofici i rebessin educació. El 2 de febrer de 1891 inicia la Petita Obra del Sagrat Cor. Per dur a terme l'obra va comptar amb dues joves: Pia Criach i Ginestós i Carme Soler i Paracolls que n'iniciaren el treball el 8 de setembre de 1891 en una casa del número 129 del Carrer Nou de Vic. El 1897, es van traslladar a la Casa de Loreto al Passeig de la Generalitat de Vic.
Al començament, la congregació no és presa seriosament i passa problemes; en 1895 hi ha un intent d'unió amb la Congregació de les Trinitàries de Francisco Méndez Casariego, però no reeixí. Les fundacions s'obren a pobles, vora les fàbriques tèxtils, i les germanes atenen les joves obreres en règim d'internat, s'ocupen del menjar dels obrers i tenen guarderies per als fills, a més d'una escola nocturna per a educar les joves treballadores. Amb el temps, també obriran escoles per als seus fills.
El 27 de desembre de 1898 emeteren els vots les nou primeres germanes de la congregació, que prengué el nom de Mínima Congregació de Serventes del Sagrat Cor de Jesús. Des de Vic, s'expandí pels municipis del voltant; tot i dedicar-se al món obrer, s'instal·laren preferentment en entorns rurals. Quan el fundador mor, en 1921, hi ha deu comunitats funcionant.
En 1928 arribaren al Barcelonès, on es feren càrrec de dues escoles a barris obrers, a les parròquies de Collblanc (1928) i Fort Pienc (1939). La Guerra civil suposa la dispersió de les germanes, que tornen a començar en 1939. A més de les cases per a les obreres, comencen a obrir escoles a pobles on no n'hi ha, atesa la gran necessitat de formació que hi havia.
Fins al 1951 no s'obre una casa fora de Catalunya i en 1966, la primera fora d'Espanya, a Santa Rosa (La Pampa, Argentina).

## Activitat i difusió

L'activitat de les Serventes del Sagrat Cor se centren en la formació i acollida de les joves obreres, sobretot a ciutats, en l'atenció als seus fills en guarderies i escoles, i en la promoció de la dona.
La congregació té 23 cases obertes: quinze a Espanya, tres a l'Argentina, dues a Xile i una a l'Uruguai, Paraguai i el Brasil.

## Enllaços externs

* Lloc web de la congregació.
# Pont Yavuz Sultan Selim

El Pont Yavuz Sultan Selim (turc: Yavuz Sultan Selim Köprüsü) és un pont sobre el riu Bòsfor per on passa tràfic de ferrocarril i vehicles a motor. És el pont més nòrdic dels tres ponts d'Istambul, Turquia. El seu nom original era el Tercer Pont del Bòsfor (sent el pont del Bòsfor el Primer Pont del Bòsfor i el pont Fatih Sultan Mehmet el Segon Pont del Bòsfor). El pont està a uns 5 km (3,1 milles) al nord del pont Bòsfor. El pont uneix Garipçe en Sariyer al costat europeu amb Pyrazköy en Beykoz al costat asiàtic.
La cerimònia per a posar la primera pedra va tenir lloc el 29 de maig de 2013. El pont va ser obert al tràfic el 26 d'agost del 2016.
El pont es troba a 322 metres (1.056 peus), cosa que el converteix en el pont de suspensió més alt del món. És també, per darrere de viaducte Millau, el segon pont més alt del món. El pont és també un dels ponts de suspensió més amples del món amb una amplada de 585 metres (1.919 peus).

## Projecte

El pont es una part de l'autopista projectada de 260 km (160 milles) del Marmara Nord (turc: Kuzey Marmara Otoyolu), que unirà les àrees urbanes d'Istambul al nord, connectant Kınalı, Silivri a l'oest amb Paşaköy, Hendek a l'est. El pont té unes dimensions de 584 metres (1.916 peus) d'amplada, 2.164 metres (7.100 peus) de llargada i una llum central de 1.408 metres (4.619 peus). La llum central del pont és la uitena llum més llarga en ponts de suspensió del món.
El pont està dissenyat per l'enginyer suís Jean-François Klein (lídel del projecte) i l'enginyer d'estructures francès Michel Virlogeux de T-ingénierie (empresa amb base a Ginebra). Està dissenyat per ser un pont combindat de carretera i ferrocarril, tenint un total de 4 carrils per a vehicles motoritzats i una línia de ferrocarril per a cada sentit. La construcció va anar a càrrec del consorci d'empreses turc İçtaş i l'empresa italiana Astaldi en guanyar aquesta el concurs per a construir l'estructura el 30 de maig de 2012. El cost inicial del projecte va ser de 4.500 milions de dòlars. La duració inicial estimada de la construcció era de 36 mesos, sent la data d'obertura estimada a finals de l'any 2015. El 29 de maig del 2013 el primer ministre Erdoğan va donar l'ordre a l'equip de gestió d'acabar la construcció en 24 mesos, i va donar com a data estimada d'opertura el 29 de maig de 2015.
El peatge del pont és de 9.90 lires turques entre les eixides de l'autopista d'Odayeri i Paşaköy. S'estima que un mínim de 135.000 vehicles utilitzen el pont cada dia en cada sentit. El ministre de transport i comunicació Binali Yıldırım va nacionalitzar tota l'àrea per al projecte del pont, que era en un 9,57% propietat privada, en un 75,24% bosc i en un 15,19% terreny pertanyent a l'estat turc.

## Referències

* ↑ «Yavuz Sultan Selim Bridge, Istanbul». Road Traffic Technology. [Consulta: 1r setembre 2016].
* ↑ «3. köprüden geçiş ücretleri belli oldu» (en turc). [Consulta: 1r setembre 2016].
# Obnovlenka

Obnovlenka (en rus: Обновленка) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 33 habitants. Pertany al districte municipal de Mokroús.

## Referències

* ↑ «БОЛЬШАЯ САРАТОВСКАЯ ЭНЦИКЛОПЕДИЯ : Фёдоровский район : Ивановка». Arxivat de l'original el 2017-08-18.
* ↑ «Карта Новоузенского уезда Самарской губернии 1890 года». Arxivat de l'original el 2017-08-18.
# Montpeirós (Erau)

Mont Peirós (en francès Montpeyroux) és un municipi occità del Llenguadoc, situat al departament de l'Erau i a la regió d'Occitània.
# Ramon Astruc de Cortielles

Ramon Astruc de Cortielles (Vic ? - ? 1444 o 1434), fou un teòleg i escriptor català en llengua llatina.

## Biografia

Fou canonge d'Elna cap al 1395 i canonge de Vic des del 1410.
Cortielles era un lul·lista que va prendre part, cap al 1395, en la controvèrsia sobre la immaculada concepció de Maria, és a dir, la creença que Maria va ser concebuda i va néixer sense la màcula del pecat original, que enfrontà franciscans (a favor, junt amb els comtes de Barcelona i els lul·listes) i dominics (en contra). Aquesta creença fou incorporada molt temps després, l'any 1854, com un dels dogmes de fe de l'Església catòlica, per una butlla del papa Pius IX.

## Obres

* Liber o Disputatio saecularis et iacobitae o Liber de conceptus uirginali o De conceptione Virginis Mariae ab ommni culpa originalis immuni.
Aquesta obra fou atribuïda, durant molt temps, a Ramon Llull.

## Referències

* Mariàngela Vilallonga, La literatura llatina a Catalunya al segle xv. Repertori bio-bibliogràfic (1993, ISBN 978-84-7256-930-0).
* Fèlix Torres Amat, Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes, Barcelona, 1836.

## Enllaços externs

* Biografia de Ramon Astruc de Cortielles Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine., per Mariàngela Vilallonga.
* Bibliografia sobre Ramon Astruc de Cortielles Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine., per Mariàngela Vilallonga.
# Colomers de Castellbò

Els Colomers de Castellbò són tres torres romàniques en el poble de Castellbò, del municipi de Montferrer i Castellbò (Alt Urgell), declarades bé cultural d'interès nacional. Es coneixen popularment com el colomer de cal Gració (a l'est), el colomer del Tema (al nord) i el colomer del Paraire (a ponent).

## Descripció

Són les restes de tres antics colomers situats a cada extrem de la vila. Les torres són de planta quadrada construïdes de pedra llicorella del país sense desbastar i unides amb fang. Tant la coberta com la part alta de la torre han desaparegut. L'interior és ple de petites cel-les destinades a la nidificació dels coloms.

## Història

És habitual atribuir l'existència de colomers a Castellbò en època medieval, tot i que no es coneix cap constància documental que ho corrobori. Sembla que, en determinades circumstàncies, els colomers van alternar la seva comesa amb una funció de guaita i de defensa de la vila.

## Referències

* ↑ «Dues torres colomers». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 maig 2012].
* ↑ Albert Villaró, "Colomers medievals de Castellbò", Catalunya Romànica, vol. vi, p. 233-234
* ↑ «Colomers de Castellbò». Pla d'ordenació urbanística municipal: Catàleg de béns protegits p. 9-10. Ajuntament de Montferrer i Castellbò. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 8 maig 2012].
# Sima Yu

Sima Yu (司馬遹) (278–300), nom estilitzat Xizu (熙祖), formalment el Príncep Hereu Minhuai (愍懷太子) va ser un príncep hereu xinès durant la Dinastia Jin (265-420).
El pare de Sima Yu, Sima Zhong, era discapacitat de desenvolupament, i abans que ell, llavors príncep hereu, s'hagués casat amb la seva esposa Jia Nanfeng, el seu pare l'Emperador Wu li va donar una de les seves pròpies concubines, la Consort Xie Jiu (謝玖), perquè aquesta li ensenyara com tenir relacions sexuals. D'aquesta relació la Consort Xie donaria a llum a Yu. La Princesa Hereva Jia també donaria a llum a quatre filles, sent així que Sima Yu romandria l'únic fill baró del príncep Zhong.
Quan Sima Yu tenia quatre anys, es va produir un incendi al palau, i l'Emperador Wu va pujar a una torre per observar-lo. Sima Yu va tirar d'ell a un costat i va dir: "De nit, quan una cosa inusual com açò ocorre, hem de prendre precaucions. La llum del foc no ha de brillar sobre l'emperador." L'Emperador Wu es va sorprendre per tal observació perspicaç provinent d'un nen, i va elogiar el jove príncep de parèixer molt al seu propi avi, Sima Yi. Això va ser en part la raó per la qual l'emperador Wu va permetre al Príncep Hereu Zhong romandre com el seu hereu. En el 289, ell va crear al Príncep Yu com el Príncep de Guangling. Després que l'Emperador Wu va faltar en el 290, el Príncep Hereu Zhong va ascendir al tron com l'Emperador Hui, i el Príncep Yu va ser creat príncep hereu.
A mesura que el Príncep Hereu Yu es feia major, això no obstant, aquest va començar a perdre la bona reputació que havia tingut de xiquet, ja que no li agradava estudiar i passava molt temps en projectes de construcció i jocs. L'Emperadriu Jia, que havia estat sempre gelosa del Príncep Hereu Yu i la Consort Xie, no va reprendre aquest comportament, sinó que en realitat ho va encoratjar per causar un dany més gran sobre la reputació del príncep hereu de Yu.

## Referències

* Jin Shu. Biografies de vint anys.
* Zizhi Tongjian, volum tretze
# Benedicció dels fruits

La benedicció dels fruits o de les collites és una tradició religiosa que se celebrava antigament per afavorir les bones anyades. Aquest ritual amb clares reminiscències paganes i inscrita dins l'antic cicle agrari.
A Mallorca la benedicció més important la feia el bisbe a cim del Puig de Randa, a l'indret anomenat el Cocó del Corb. Aquesta tradició es troba documentada des del 1491 amb la participació dels jurats de la universitat i regne de Mallorca i el capítol de la Seu, el 1616 es deixà de celebrar. Sota l'impuls del bisbe Campins la tradició es recuperà alguns anys al 1914 però no reeixí. En aquesta darrera etapa es marcà el lloc de la celebràció amb una rosa dels vents.

## Vegeu també

* Pancaritat
* Benedicció obra d'art on es veu una benedicció.
# Oblútxie

Oblútxie (rus: Облу́чье, en ídix: אָבלוטשיע, és la segona ciutat en habitants dins l'Oblast Autònom dels Hebreus a Rússia, està situada a la riba del riu Amur a 159 km de la capital provincial Birobidjan.

## Història

Es va construir a partir del 1898 dins una secció del ferrocarril transsiberià que connecta Xita i Vladivostok. El 1911 sorgí aquesta ciutat a la vora de l'estació de tren Obluchye més o menys significa la ruta que passa pel voltant donat que en aquest punt el ferrocarril fa una llarga corba entre les muntanyes.
El ferrocarril va ser completat l'octubre del 1916.

## Referències
### Notes

* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2007-10-01. [Consulta: 10 desembre 2017].
# Montpeirós (Avairon)

Montpeirós (en francès Montpeyroux) és un municipi del departament francès de l'Avairon, a la regió d'Occitània. Està situat a l'Aubrac.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Brachyelytrum

Brachyelytrum és un gènere de plantes de la família de les poàcies. És l'únic gènere de la tribu Brachyelytreae. És originari d'Amèrica del Nord, Japó i Corea.

## Taxonomia

El gènere va ser descrit per Ambroise Marie François Joseph Palisot de Beauvois i publicat a Essai d'une Nouvelle Agrostographie 39, 155, pl. 9, f. 2. 1812. L'espècie tipus és:Brachyelytrum erectum (Schreb.) P.Beauv.

### Citologia

El nombre cromosòmic bàsic del gènere és x =11, amb nombres cromosòmics somàtics de 2n = 22. 2 ploide.

### Etimologia

Brachyelytrum: nom genèric que deriva del grec brachus (curt) i elutron (coberta, pela), al·ludint a les seves glumes curtes.

## Espècies acceptades

A continuació es brinda un llistat de les espècies del gènere Brachyelytrum acceptades fins a maig de 2014, ordenades alfabèticament. Per a cadascuna s'indica el nom binomial seguit de l'autor de nom científic, abreujat segons les convencions i usos.
* Brachyelytrum aristosum (Michx.) Trel., Branner & Coville, 1891
* Brachyelytrum erectum (Schreb.) P.Beauv., 1812
* Brachyelytrum japonicum (Hack.) Matsum. ExProfunda, 1930

## Referències

* 1 2 3 Watson L, Dallwitz MJ. «The grass genera of the world: descriptions, illustrations, identification, and information retrieval; including synonyms, morphology, anatomy, physiology, phytochemistry, cytology, classification, pathogens, world and local distribution, and references». The Grass Genera of the World, 2008. [Consulta: 19 agost 2009].
* ↑ «Brachyelytrum». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 26 maig 2014].
* ↑ Brachyelytrum en The Plant List
* ↑ Trel., Branner & Coville, 1891 In: Rep. (Annual) Arkansas Geol. Surv. 4: 235
* ↑ P.Beauv., 1812 In: Ess. Agrostogr. : 39, 155
* ↑ Matsum. ex Honda, 1930 In: J. Fac. Sci. Univ. Tokyo, Sect. 3, Bot. 3: 210

## Bibliografia

* Clayton, W. D. & S. A. Renvoize. 1986. Genera graminum. Grasses of the world. Kew Bull., Addit. Ser. 13: 1–389.
* Missouri Botanical Garden. MO Generic Names in Use
* Saarela, J. M., P. M. Peterson & R. J. Soreng. 2003. Brachyelytrum. In Catalogue of New World Grasses (Poaceae): IV. Subfamily Pooideae. Contr. U.S. Natl. Herb. 48: 142–143. View in BotanicusView in Biodiversity Heritage Library
* Soreng, R. J., G. Davidse, P. M. Peterson, F. O. Zuloaga, E. J. Judziewicz, T. S. Filgueiras & O. N. Morrone. 2003 and onwards. On-line taxonomic novelties and updates, distributional additions and corrections, and editorial changes since the four published volumes of the Catalogue of New World Grasses (Poaceae) published in Contr. U.S. Natl. Herb. vols. 39, 41, 46, and 48. http://www.tropicos.org/Project/CNWG:. In R. J. Soreng, G. Davidse, P. M. Peterson, F. O. Zuloaga, T. S. Filgueiras, E. J. Judziewicz & O. N. Morrone (editors) Internet Cat. New World Grasses. Missouri Botanical Garden, St. Louis.
# Fereshteh Khosroujerdy

Fereshteh Khosroujerdy és una cantant iraniana amb discapacitat visual que va fugir de l'Iran i va anar a viure al Regne Unit l’any 2007 després de patir abús domèstic a mans del seu marit. L’any 2013 va ser nomenada una de les 100 dones de la BBC.

## Cançons

* Manzoor Sarfraz 28 de maig de l’any 2012

## Referències

* ↑ Manzoor, Sarfraz «Blind musicians lose their fear of the dark» (en anglès). The Guardian, 28-05-2012 [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ Manzoor, Sarfraz «Music lights up lives of the blind» (en anglès). The M&G Online [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «100 Women: Who took part?» (en anglès). BBC News, 22-11-2013 [Consulta: 7 abril 2017].
# Llac Sabine

El Llac Sabine és un estuari d'aigua salada de 90.000-acre (36,000 ha) de la línia divisòria entre Texas i Louisiana. El llac, d'unes 14 milles (23 km) de llarg i 7 milles (11 km) d'ample, és format per la confluència dels rius Neches i Sabine. A través de la seva presa de corrent de 5 milles (8 km) de llarg, el Pas Sabine, el Llac Sabine drena unes 50.000 milles quadrades (100,000 km²) def Texas i Louisiana al Golf de Mèxic. Els territoris que fiten el llac són el Comtat de Jefferson (Texas), el Comtat d'Orange (Texas), i la Parròquia de Cameron (Louisiana). La ciutat de Port Arthur (Texas) i la ciutat de Groves (Texas) comparteixen de línia de costa amb el llac.

## Referències

* ↑ «The Handbook of Texas Online». Texas State Historical Association, 22-02-2010. [Consulta: 7 octubre 2010].
# Seminari Major

«Seminari Major» té aquests significats:
* Seminari Major de Girona, centre educatiu del Bisbat de Girona al Barri Vell de Girona
* Seminari Major Interdiocesà de Catalunya, seminari de formació sacerdotal interdiocesà, al Carrer de Casp de Barcelona
* Seminari Major Sant Carles Borromeu de Nyakibanda, seminari catòlic prop a Butare, Ruanda
# Oculudentavis khaungraae

Oculudentavis és un gènere extint de dinosaures avialats (aus en sentit ampli) amb una única espècie coneguda, Oculudentavis khaungraae.

## Descripció

El gènere es coneix a partir d'un crani complet conservat en ambre birmà. El crani té només 1,4 cm de longitud i pesa uns 2 grams, cosa converteix l'Oculudentavis en el dinosaure mesozoic més petit conegut, de grandària pròxima als colibrís moderns. Tenia un musell esvelt i la part superior el crani bulbosa, a més d'una llarga fila de 23 dents. Presentava unes òrbites molt grans i amb un gruixut anell escleròtic format a partir d'ossicles escleròtics amb una forma inusual de cullera. Això indica que probablement es tractava d'un animal diürn, actiu principalment durant el dia.
La posició dels ulls, que es trobaven a ambdós costats segons una jugal inclinada cap a fora (pòmul), indicava la manca de visió binocular. Tenia una dieta especialitzada en petits invertebrats gràcies a les seves afilades dents.
L'Oculudentavis presentava un conjunt de trets primitius, així com trets avançats en comparació amb altres avialats mesozoics. Per exemple, conservava els ossos frontals, parietals, postorbitals i escatosos separats, que es fusionen o es perden en els ocells moderns. L'extensa fila de dents també s'assemblava als teròpodes no aviaris. D'altra banda, la finestra antorbitària estava en confluència amb l'òrbita, mentre que els ossos del musell eren allargats i fusionats; característiques més comunes en les aus modernes.
Alguns trets, com la implantació de dents d'acrodont o pleurodont i els ossos escleròtics en forma de cullera no tenen precedents per als dinosaures en general i, en canvi, són habituals entre les sargantanes modernes.

## Filogènia

Les especialitzacions provocades per la petita mida d'Oculudentavis comporten dificultats per treure conclusions precises sobre la seva classificació. Una anàlisi filogenètica proposa la inclusió del gènere Oculudentavis dins d'Avialae, només una mica més a prop de les aus modernes que l'Archaeopteryx. Això suggereix que hi ha un llinatge fantasma de més de 50 milions d'anys entre el Juràssic superior i el Cretaci mitjà. Altres estudis suggereixen la inclusió dins el fílum Enantiornithes, com la resta d'ocells conservats a l'ambre birmà.

## Referències

* 1 2 3 4 Westwick, C. R. «Item analysis». The Journal of Nursing Education, 15, 1, 01-01-1976, pàg. 27–32. ISSN: 0148-4834. PMID: 1476.
* ↑ Viglione, Giuliana «This miniature skull belonged to a 2-gram dinosaur» (en anglès). Nature, 11-03-2020. DOI: 10.1038/d41586-020-00668-3.
* ↑ Mediavilla, Daniel. «Encontrado un dinosaurio carnívoro más pequeño que un colibrí conservado en ámbar» (en castellà). El País, 11-03-2020. [Consulta: 12 març 2020].
# Albert de Jerusalem

Alberto Avogadro o Albert de Jerusalem o de Vercelli (Castro di Gualteri, prop de Parma, 1149 - Sant Joan d'Acre, Palestina, 14 de setembre de 1214) va ser un religiós italià, patriarca de Jerusalem, que es pot considerar cofundador de l'Orde de la Mare de Déu del Carmel. Beatificat, també és venerat com a sant en el si de l'orde carmelita.

## Vida

No se sap ben bé on va néixer: el Castrum Gualteri pot ser Gualteri, a la diòcesi de Guastalla, o Gualtirolo, a Reggio-Emília. Albert va néixer, sembla, en el si d'una família noble, els Avogadro, comtes de Sabbionetta. Va rebre una bona educació en Arts i Lleis, però va decidir de seguir la carrera eclesiàstica. Va ingressar als canonges regulars de la Santa Creu de Mortara.
Cap al 1180 va ser triat prior dels canonges i en 1184, bisbe de Bobbio. L'any següent va ser nomenat arquebisbe de Vercelli del 1185 al 1205, essent llavors mitjancer entre les ciutats de Pavia i Milà, que el 1194 estaven en guerra, i entre Parma i Piacenza en 1199. També va intermediar en els conflictes entre Climent III i Frederic Barbarroja. Va excel·lir en dret i legislació eclesiàstica i va redactar els estatuts dels canonges de Biella i la regla dels Humiliats, moviment religiós del moment. També va reformar el govern de la diòcesi de Vercelli.

### Patriarcat de Jerusalem

En 1204 va ser nomenat patriarca de Jerusalem per Innocenci III, com a llegat seu. Un cop a Palestina, residí a Sant Joan d'Acre, capital del regne després de la conquesta musulmana de Jerusalem. Va treballar activament per la convivència entre els diferents corrents cristians a la regió, i la d'aquests amb els musulmans. A més, desenvolupà una intensa tasca diplomàtica i política en els regnes i principats llatins de Terra Santa i els regnes veïns d'Armènia i Xipre.
El 14 de setembre de 1214, Albert va ser assassinat per un altre religiós, el gran mestre de l'Hospital del Sant Esperit, a qui havia destituït del càrrec per mala conducta.
Ha estat beatificat per l'Església catòlica; la seva festivitat és el 25 de setembre. A l'orde carmelità és considerat com a sant.

### Regla carmelita

Els eremites del Mont Carmel, presidits per Sant Brocard, van demanar-li d'escriure una regla per a ells. Va fer-ho entre 1208 i 1209, codificant la tradició eremítico-monàstica del Carmel. Amb poques normes de disciplina, orienta l'esperit envers la pregària i la meditació i aconsella el silenci i el recolliment per al contacte amb Déu. Aquest fet fa que se'l consideri cofundador de l'orde carmelità i que, en aquest orde, se li consideri com a sant, tot i no haver estat mai canonitzat.

## Enllaços externs

* Regla carmelita de Sant Albert Arxivat 2008-06-07 a Wayback Machine.
* Història de l'orde carmelità
# FK Khàskovo

El FK Khàskovo (en búlgar ФК Хасково) és un club de futbol búlgar de la ciutat de Khàskovo.

## Història

El club va néixer l'any 1922. Durant el transcurs dels anys ha rebut les denominacions següents:
* 1922 Botev Khàskovo
* 19?? Septemvri Khàskovo (fusió amb Levski Khàskovo)
* 1957 FD Dimitar Kanev Khàskovo (fusió amb Cerveno Zname Khàskovo, DANN Khàskovo i Spartak Khàskovo)
* 1972 DFS Khàskovo
* 1985 FK Khàskovo
* ???? PFK Khàskovo
* 2012 FK Khàskovo 2009

## Palmarès

* Copa de la Lliga de Futbol Amateur:
** 2005

## Referències

* ↑ Perfil a bgclubs.eu
* ↑ Perfil Arxivat 2017-08-05 a Wayback Machine. a weltfussballarchiv.com
# Coll de la Falsetana

El Coll de la Falsetana és una muntanya de 326 metres que es troba entre els municipis de Marçà i el Masroig, a la comarca catalana del Priorat.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya