OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llista d'aerolínies de Bòsnia i Hercegovina

La següent és un llista de les aerolínies que operen actualment a Bòsnia i Hercegovina. Només n'hi ha una.
| Aerolínia | IATA | OACI | Distintiu | Fundació |
| Icar Air | - | RAC | ICARAIR | 2000 |
# Línia 3 del TRAM Metropolità d'Alacant

La línia 3 és una de les huit línies del TRAM Metropolità d'Alacant, que serveix la zona metropolitana d'Alacant. Va entre la Plaça dels Estels (estació subterrània) i el Campello i, per tant, comunica el centre de la ciutat amb aquesta localitat passant pel nord de la ciutat (zona de la platja de Sant Joan).
Les unitats mòbils d'aquesta línia són trens-tram, que en la L3 circulen a un màxim de 80 km/h. El traçat es realitza en uns 25 minuts i la línia mesura 16 km.
Les parades d'aquesta línia són les següents, des del centre d'Alacant: Estels, Mercat, Marq-Castell (Marq-Castillo), Sangueta, la Illeta (La Isleta), Albufereta, Lucentum, Condomina, Camp de Golf (Campo de Golf), Costa Blanca, Carrabiners, Muchavista, les Llances, Fabraquer, Salesians, Pla Barraques, el Campello.
Les tres estacions inicials (Estels, Mercat i Marq-Castell) són subterrànies i compartides amb les línies 1, 2 i 4. A més, les parades Sangueta, la Illeta, Albufereta i Lucentum són compartides amb les línies 4 i 5 i també, excepte Albufereta, amb la línia 1. Finalment, la parada del Campello és compartida amb la línia 1.
De fet, una part important del seu recorregut és el mateix que el de la línia 1, però la línia 3 arriba només fins al Campello i, d'altra banda, compta amb 10 parades que la línia 1 evita (Albufereta, Condomina, Camp de Golf, Costa Blanca, Carrabiners, Muchavista, les Llances, Fabraquer, Salesians, Pla Barraques).

## Enllaços externs

* TRAM Arxivat 2008-02-13 a Wayback Machine.
# Joan Arnella i Torrent

* «Joan Arnella» redirigeix aquí. Vegeu-ne altres significats a «Joan Arnella i París».
Joan Arnella i Torrent (1570-1639) va ser prevere de la comunitat del Sant Esperit i rector de l'església de Sant Pere de Terrassa. També exercí el càrrec d'arxiver i de notari a partir de 1610. La seva obra Llibre d'antiguitats i ordinacions de la comunitat és la primera contribució a la història de Terrassa redactada per un terrassenc.

## Referències

* ↑ Garcia, M. Gemma; Moro, Antonio; Tuset, Francesc. La seu episcopal d'Ègara : arqueologia d'un conjunt cristià del segle IV al IX. Tarragona: Institut Català d'Arqueologia Clàssica, 2009, p. 17. ISBN 9788493680916 [Consulta: 7 desembre 2015]. Arxivat 2015-08-14 a Wayback Machine.
* ↑ «Joan Arnella». Web. Arxiu Municipal de Terrassa. [Consulta: 6 desembre 2015].
# Isaac d'Armènia

Isaac d'Armènia fou un catolicós o patriarca de l'Església Armènia de la meitat del segle xii, sota el nom del qual apareix publicada l'obra Orationes Invectivae II. adversus Armenos, publicada en grec i llatí amb notes de Combéfis (Auctuar. Nov. Bibl. vol. 2. p. 317, i ss. i per Galland, Bibl. Patr. vol. 14. p. 411, i ss.). Aquest patriarca no ha estat identificat amb cap de la llista i probablement Isaac fou un nom anterior a ser catolicós.
# Pteraclis aesticola

Pteraclis aesticola és una espècie de peix de la família dels bràmids i de l'ordre dels perciformes.
És un peix pelàgic d'un color de color verd blavós a negre sorprenent amb unes enormes aletes dorsals i anals de color blau brillant. Les grans aletes dorsal i anal es retreuen en solcs formats per beines escamoses al llarg de les bases de les aletes. Poden assolir fins 61 cm de longitud total.
Es troba al Japó Austràlia i, rarament, a Califòrnia.

## Referències

* 1 2 Bray, D.J. « Pteraclis aesticola» (en anglès). Fishes of Australia, 2016. [Consulta: 15 octubre 2020].
* 1 2 Froese, Rainer; Ortañez, Auda Kareen. «Pteraclis aesticola (Jordan & Snyder, 1901) Pacific fanfish» (en anglès). Fishbase, s.d. [Consulta: 15 octubre 2020].
# Drepanocaryum

Drepanocaryum és un gènere, format per una única espècie, d'angiospermes que pertany a la família de les lamiàcies.

## Espècie

* Drepanocaryum sewerzowii (Regel) Pojark.
# Diàlisi peritoneal

La diàlisi peritoneal (DP) és un tipus de diàlisi que utilitza el peritoneu de l'abdomen d'una persona com a membrana a través de la qual s'intercanvien fluids i substàncies dissoltes amb la sang. S'utilitza per eliminar l'excés de líquid, corregir problemes d'electròlits i eliminar toxines a pacients amb insuficiència renal. La diàlisi peritoneal té millors resultats que l'hemodiàlisi durant els primers dos anys. Altres beneficis inclouen una major flexibilitat i una millor tolerabilitat en pacients amb malalties cardíaques importants.
Les complicacions poden incloure infeccions a l'abdomen, hèrnies, nivells elevats de sucre en sang, hemorràgies a l'abdomen i bloqueig del catèter. L'ús no és possible en aquells amb cirurgia abdominal prèvia significativa o malaltia inflamatòria intestinal. Requereix un cert grau d'habilitat tècnica per fer-se correctament.
En la diàlisi peritoneal, s'introdueix una solució específica a través d'un tub permanent a l'abdomen inferior i després s'elimina. Es pot fer a intervals regulars durant tot el dia, conegut com a diàlisi ambulatòria contínua, o a la nit amb l'ajuda d'una màquina, coneguda com a diàlisi peritoneal automàtica. La solució es fa típicament de clorur de sodi, hidrogencarbonat i un agent osmòtic com la glucosa.
La diàlisi peritoneal es va dur a terme per primera vegada als anys vint del segle xx; no obstant això, l'ús a llarg termini no va entrar en la pràctica mèdica fins als anys seixanta. La solució utilitzada per a la diàlisi peritoneal figura en la llista de medicaments essencials de l'Organització Mundial de la Salut, els medicaments més segurs i eficaços necessaris en un sistema sanitari. El cost del tractament de diàlisi està relacionat amb la riquesa del país. Als Estats Units, la diàlisi peritoneal costa al govern uns 53.400 dòlars per persona i any. El 2009 la diàlisi peritoneal estava disponible a 12 de 53 països africans.
* Procés de diàlisi
* Connexió
* Infusió
* Difusió (fresc)
* Difusió (residus)
* Drenatge

## Referències

* ↑ Billings, Diane M. [2017-01-13]. Lippincott's Content Review for NCLEX-RN (en anglès). Lippincott Williams & Wilkins, 2008-11-01, p. 575. ISBN 9781582555157.
* 1 2 3 4 5 WHO Model Formulary 2008. World Health Organization, 2009, p. 453. ISBN 9789241547659.
* 1 2 3 4 Barkoudah, Ebrahim [2017-04-08]. «Dialysis Initiation During the Hospital Stay». A: Volume 5, Issue 4, An Issue of Hospital Medicine Clinics (en anglès). Elsevier Health Sciences, 2016. ISBN 9780323463164.
* ↑ Nolph, K. D. [2017-01-13]. «History of peritoneal dialysis». A: Peritoneal dialysis (en anglès). Springer Science & Business Media, 2013-03-09, p. 1.0 and 2.0. ISBN 9789401725606.
* ↑ World Health Organization model list of essential medicines: 21st list 2019. Geneva: World Health Organization, 2019. WHO/MVP/EMP/IAU/2019.06. License: CC BY-NC-SA 3.0 IGO.
* 1 2 Ronco, Claudio; Crepaldi, Carlo; Cruz, Dinna N. [2017-01-13]. Peritoneal Dialysis: From Basic Concepts to Clinical Excellence (en anglès). Karger Medical and Scientific Publishers, 2009, p. 244. ISBN 9783805592024.
# Ebba Jungmark

Ebba Jungmark (Suècia, 10 de març de 1987) és una atleta sueca especialitzada en la prova de salt d'altura, en la qual va aconseguir ser subcampiona mundial en pista coberta el 2012.

## Carrera esportiva

Al Campionat Mundial d'Atletisme en Pista Coberta de 2012 va guanyar la medalla de plata en el salt d'altura, amb un salt per sobre d'1,95 metres, després de l'estatunidenca Chaunté Lowe (or amb 1,98 metres) i empatada amb la italiana Antonietta Di Martino i la russa Anna Txítxerova.

## Referències

* ↑ Fitxa. Associació Internacional de Federacions d'Atletisme (IAAF). Consultat el 6 de gener de 2018.
# Eduardo Sepúlveda

Eduardo Sepúlveda (Rawson, Chubut, 13 de juny de 1991) és un ciclista argentí, professional des del 2013. Actualment corre a l'equip Lotto Dstny. En el seu palmarès destaquen les victòries a la Classic Sud Ardèche i al Tour de Doubs de 2015.

## Palmarès

* 2008
** Campió de l'Argentina de contrarellotge júnior
* 2011
** Campió de l'Argentina de contrarellotge sub-23
* 2012
** Campió panamericà sub-23 en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa al Tour del Jura
** Vencedor d'una etapa al Tour del Franc Comtat
* 2015
** 1r a la Classic Sud Ardèche
** 1r al Tour de Doubs
* 2016
** Vencedor d'una etapa al Tour de San Luis
* 2022
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Turquia
* 2023
** 1r a la Volta a Castella i Lleó i vencedor d'una etapa

### Resultats al Tour de França

* 2015. Desqualificat (14a etapa)
* 2016. 59è de la classificació general
* 2017. 65è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2018. 96è de la classificació general
* 2020. 57è de la classificació general
* 2021. 47è de la classificació general
* 2022. 76è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2023. 102è de la classificació general
** de la 4a a la 10a etapa

## Referències

* ↑ «Expulsan del Tour al argentino Sepúlveda por subirse a un coche». El Mundo Deportivo, 18-07-2015 [Consulta: 28 juliol 2015].

## Enllaços externs

* Eduardo Sepúlveda a ProCyclingStats
* Fitxa de Eduardo Sepúlveda a sitiodeciclismo.net
# Eduardo Casanova Valdehíta

Eduardo Casanova Valdehíta (Madrid, 24 de març del 1991) és un actor madrileny. Es va fer molt conegut gràcies al seu paper com Fidel a la sèrie de televisió Aída de Telecinco.

## Biografia

L'any 2005 va tenir lloc el seu debut en el món de la interpretació, que va ser a la televisió. L'actor va ser contractat per intervenir en la sèrie Aída, i de seguida es va fer molt famós i va aconseguir una gran popularitat amb el seu paper de "Fidel", el fill del botiguer.Eduardo ha fet ja la seva incursió en altres mitjans, com el teatre i el cinema, havent participat fins i tot en algun videoclip.
En teatre, l'any 2007 va representar l'obra Diario de una pulga, i, en aquest mateix any 2007 i el 2008 va estar treballant en l'obra d'Antoine de Saint-Exupéry El principito. El 2011 el vam veure a The hole. Pel que fa al cinema, el seu primer treball va tenir lloc l'any 2010, quan li van oferir un paper en el llargmetratge La última guardia, a la qual li va seguir, l'any següent, Del lado del verano. El 2011 va tenir un paper en la pel·lícula La chispa de la vida.
Així mateix, l'actor ha rodat curtmetratges per a la pantalla gran, Ansiedad i Fumando Espero, entre d'altres. També, l'any 2011, li vam poder veure al videoclip del grup musical Glamour to Kill amb la cançó "superdotada".

## Filmografia
### Cinema

| Actor Chuecatown (2007) La chispa de la vida (2011) Del lado del verano (2012) Androginia(2013, curtmetratge) Blink (2013, curtmetratge) | Director Ansiedad (2010, curtmetratge) Fumando Espero (2013, curtmetratge) Amor de madre (2013, curtmetratge) La hora del baño (2014, curtmetratge) Pieles (2017) La piedad (2023) |

### Televisió

* Aída (2005-2014)
* La última guardia (2010)

### Teatre

* Diario de una pulga (2007)
* El principito (2007-2008)
* The hole (2011)
* Adiós presidente, adiós (2013)

### Videoclip

* Glamour to Kill - Superdotada - (2011)

## Referències

* ↑ «Biografía de Eduardo Casanova» (en castellà). biografias. [Consulta: 7 gener 2015].
# Districte de Kassel

El Districte de Kassel (en alemany: Landkreis Kassel) és un districte rural situat a la Regió de Kassel al nord de l'estat federal de Hessen (Alemanya).
Els territoris veïns al nord són el districte de l'estat de Baixa Saxònia Northeim, a l'est el districte de Göttingen i el de Werra-Meißner-Kreis, al sud el districte de Schwalm-Eder-Kreis, a l'oest limita amb el de Waldeck-Frankenberg i al nord-oest amb el districte de Renània del Nord-Westfàlia Districte de Höxter. La ciutat lliure de Kassel (seu de l'administració) es troba al centre del territori del districte.

## Composició de Districte

(Habitants a 30 de juny de 2005)
| Ciutats 1. Bad Karlshafen (4.103) 2. Baunatal [Sitz: Altenbauna] (27.971) 3. Grebenstein (6.121) 4. Hofgeismar (16.405) 5. Immenhausen (7.256) 6. Liebenau (3.611) 7. Naumburg (5.479) 8. Trendelburg (5.664) 9. Vellmar [Sitz: Niedervellmar] (18.408) 10. Wolfhagen (13.350) 11. Zierenberg (6.868) | Municipis 1. Ahnatal [Sitz: Weimar] (8.282) 2. Bad Emstal [Sitz: Sand] (6.310) 3. Breuna (3.863) 4. Calden (7.786) 5. Espenau [Sitz: Hohenkirchen] (4.939) 6. Fuldabrück [Sitz: Dörnhagen] (8.955) 7. Fuldatal [Sitz: Ihringshausen] (12.132) 8. Habichtswald [Sitz: Dörnberg] (5.274) 9. Helsa (5.832) 10. Kaufungen [Sitz: Oberkaufungen] (12.792) 11. Lohfelden [Sitz: Crumbach] (13.860) 12. Nieste (1.752) 13. Niestetal [Sitz: Sandershausen] (10.588) 14. Oberweser [Sitz: Gieselwerder] (3.573) 15. Reinhardshagen [Sitz: Veckerhagen] (5.101) 16. Schauenburg [Sitz: Hoof] (10.403) 17. Söhrewald [Sitz: Wellerode] (5.221) 18. Wahlsburg [Sitz: Lippoldsberg] (2.410) Municipis lliures 1. Gutsbezirk Reinhardswald |

## Regions germanes

* Ilm-Kreis/Turíngia
* Waldviertel, Àustria (Bundesland Baixa Àustria)
* Província de Forli-Cesena, Itàlia (Regió d'Emilia-Romagna)
* Cehegín-Bullas-Calasparra, Espanya (Regió de Múrcia)
* Csepel-Insel, Hongria
* Yaroslavl, Rússia (Oblast de Yaroslavl)
* San Sebastián de los Reyes, Espanya
# Drongo cendrós

El drongo cendrós (Dicrurus leucophaeus) és un ocell de la família dels dicrúrids (Dicruridae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, matolls, zones obertes i encara medi urbà a les terres baixes i muntanyes des de l'est d'Afganistan, cap a l'est, a través dels turons de l'Himàlaia de Pakistan i nord, nord-est i est de l'Índia, Nepal i Sikkim, fins al Tibet, nord de Myanmar i centre i sud-est de la Xina, Hainan, i cap al sud, a través del Sud-est Asiàtic fins Sumatra, Simeulue i les illes Mentawai, Java, Bali, Lombok, nord de Borneo i les Illes Filipines sud-occidentals de Palawan, Calamian i Balabac.

## Referències

* ↑ «Drongo cendrós». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
# Drongo cuacurt

El drongo cuacurt (Dicrurus striatus) és un ocell de la família dels dicrúrids (Dicruridae) que abans era inclòs a Dicrurus balicassius.

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les illes Filipines, a les illes Visayas orientals i a Mindanao i altres illes properes.

## Referències

* ↑ «Drongo cuacurt». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/10/2023(català)
# E013

* No s'ha de confondre amb E13.
La ruta europea E013 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Sary-Osek (Kazakhstan) i finalitza a Koktal (Kazakhstan). Té una longitud de 180 km. Té una orientació de nord a sud.
# El Somni

El Somni — Le Rêve en francès — és un quadre de Jean Baptiste Édouard Detaille que va pintar el 1888 actualment al Museu Louvre-Lens, en préstec del Museu d'Orsay de París.

## Composició i temàtica

El Somni és una pintura militar de l'especialitat en la que Édouard Detaille era un expert. Representa a uns soldats francesos dormits en el seu campament. En concret, es tracta de joves reclutes de la Tercera República Francesa durant les maniobres d'estiu, probablement en Xampanya. Somien amb la glòria dels seus predecessors i prendre la seva venjança de la guerra francoprussiana de 1870. En una al·legoria patriòtica, es dibuixen en el cel, de manera voluntària no separats, els soldats de l'Any II i d'Austerlitz (Primera República Francesa i Primer Imperi Francès), del Trocadero i de l'expedició d'Alger (Restauració), els batallons de Magenta i de Solferino (Segon Imperi Francès), els supervivents de Gravelotte i de Reichshoffen (guerra del 1870).
Aquest tipus de gènere de pintura pertany a l'ambient boulangista de l'època, que mostra la nostàlgia de França victoriosa i unida, i un dels fonaments de la llegenda napoleònica, perquè posen totes les imatges del record d'una llunyana França mítica. Per a l'autor és una «presa de posició política directa», mostrant el seu suport al general Georges Boulanger i una celebració de l'exèrcit.

## Compra, exhibició i conservació

El govern francès ho va comprar el 1888, guardat en el Museu d'Orsay, va formar part de les col·leccions del museu de Luxemburg (1889-1926), del Museu de l'Exèrcit (1926-1986) i del Museu del Louvre (1986).
La pintura va ser exhibida el 1888 en el Saló d'artistes francesos de París -on l'autor va ser medallista-, a l'Exposició Universal de París (1889) i l'Exposició Universal de San Francisco (1915). La pintura va ser reproduïda a nombrosos mitjans de comunicació fins al final de la Primera Guerra Mundial.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Edouard Detaille : Le Rêve». Musée d'Orsay. [Consulta: 30 juny 2016].
* 1 2 «Edouard Detaille : Le Rêve (notice)». Musée d'Orsay.
* ↑ "A quoi rêvent les soldats français", article de Jean Lopez], Guerres & Histoire n° 17, février 2014
# El Tío (dimoni)

El Tío és una deïtat de la cultura i tradició boliviana. És considerat com el déu del món subterrani a Cerro Rico i Potosí. Hi ha moltes estàtues d'aquest esperit demoníac en les mines. El Tío governa els baixos mons, donant protecció als miners, però també ruïna i destrucció si no li ofereixen nens.1 Els miners fan ofrenes com ara cigars, fulles de la coca o alcohol a les diferents estàtues. Es creu, així mateix, que si no s'alimenta adequadament el Tío, portarà a terme la seva venjança. Els habitants de Potosí sacrifiquen una llama en un ritual i escampen la seva sang a l'entrada de les mines. Els miners de Cerro Rico són catòlics i són creients tant de Jesús de Natzaret com de Tío. Aquest últim té la seva semblança amb deïtats de certes cultures folklòriques catòliques relacionades amb el vudú, com la lloa de la protecció de Papa Legba a Haití, o com en certes tradicions de Nova Orleans.
L'escriptor bolivià Víctor Montoya, en els seus llibres Cuentos de la mina i Conversaciones con el Tío de Potosí, ha recreat literàriament els mites i llegendes que giren al voltant d'aquest personatge de la cosmovisió andina. El 2013, el productor Naughty Boy, en col·laboració amb el cantant Sam Smith, va treure una cançó que explicava la història de l'Oncle.

## Referències

* 1 2 3 «THE DEVIL'S MINER. The Mountain». Independent Lens. Arxivat de l'original el 11 abril 2014. [Consulta: 12 abril 2013].
* ↑ «Cerro Rico: Devile Worship on the man-eating mountain». BBC.
* ↑ «Bolivia 2003 - Potosi». The UCLA, Department of Earth and Space Sciences Tours. Arxivat de l'original el 11 d'abril de 2014. [Consulta: 12 abril 2013].
* ↑ Conversaciones con el Tío de Potosí,

## Enllaços externs

* El Tío de la mina Arxivat 2015-06-22 a Wayback Machine., Víctor Montoya
* El Tío, Citizendium
* Photoes of El Tío, Potosí mine, Bolivia, Flickr
* La La La in YouTube, The song
# Edgar André

* Aquest article tracta sobre el comunista alemany Edgar André. Vegeu-ne altres significats a «Batalló Edgar André».
Edgar Josef André, o Etkar Josef André (Aquisgrà, 17 de gener del 1894 − 4 de novembre del 1936) va ser un polític del Partit Comunista d'Alemanya (KPD) i un militant antifeixista executat per decapitació pel règim hitlerià.
En honor seu es va donar el seu nom a la primera unitat de brigadistes que es van formar a Espanya durant la Guerra Civil espanyola.

## Referències

* ↑ «Stolpersteine in Hamburg | Namen, Orte und Biografien suchen». [Consulta: 10 desembre 2020].
# El Solerot (Lladurs)

El Solerot és una masia situada al poble de Lladurs, al municipi del mateix nom, a la comarca catalana del Solsonès, documentada des del segle xvi.

## Enllaços externs

   * Fototeca del Solsonès: Article referit a aquesta masia

## Referències

* ↑ Bach, Antoni. Masies del Solsonès. Consell Comarcal del Solsonès, abril 1995. D.L.: L-418/95.
# El silenci és d'or

El silenci és d'or (títol original en francès: Le Silence est d'or) és una pel·lícula francesa dirigida per René Clair, estrenada el 1947. Ha estat doblada al català.

## Argument

El 1910, al pintoresc món dels estudis cinematogràfics, una noia desembarcada de la seva província sedueix, sense voler-ho, l'escenògraf de les produccions Fortuna, i Jacques, el seu fill adoptiu, que també treballa allà. Anant de desavinences a reconciliacions i del riure a les llàgrimes, l'home vell comprèn veient les tórtores interpretar una escena d'amor que ha passat el temps d'estimar. Sap apartar-se amb elegància.

## Repartiment

* Maurice Chevalier: Emile Clément, un director de cinema
* François Périer: Jacques Francet, el seu fill adoptiu
* Marcelle Derrien: Madeleine Célestin, una jove de províncies que sedueix el pare i el fill
* Dany Robin: Lucette, l'ex-amant de Jacques
* Bernard La Jarrige: Paulo
* Paul Ollivier: El comptable
* Georges Bever: El ministre
* Paul Faivre: El cotxer
* Marcel Charvey: El controlador
* Jean Sylvain: Un passant
* Christiane Sertilange: Marinette
* Roland Armontel: Célestin, un actor de teatre
* Paul Demange: El sultà de Socotora
* Max Dalban: Cri-Cri, un maquinista
* Jean Daurand: Alfred, un maquinista
* Albert Michel: Zanzi

## Premis i nominacions
### Premis

* 1947: Léopard d'or del Festival de Locarno
* 1947: Premi Meliès

## Referències

* 1 2 esadir.cat. El silenci és d'or. esadir.cat.
* ↑ «Le silence est d'or» (en anglès). The New York Times.
# El Castellot (Godall)

El Castellot és una muntanya de 297 metres del municipi de Godall, a la comarca del Montsià. Es troba a uns dos quilòmetres i mig al sud-oest del nucli municipal.
# El Castellot (Camprodon)

El Castellot és un edifici de Camprodon (Ripollès) declarat Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

Al cim d'un pujol per sobre del Cordonet es troben les restes d'aquesta fortalesa convertida en masia. Es poden veure alguns panys de mur on es troben tres portes rematades en arcs de pedra. Al primer pis s'accedia mitjançant una escala de pedra. Els murs tenen un gruix de 90 centímetres i tenen espitlleres.

## Referències

* ↑ «El Castellot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 març 2019].
# El Castellot (Oristà)

El Castellot és una obra d'Oristà (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Les restes arquitectòniques anomenades el Castellot actualment forment part de la planta baixa d'un habitatge unifamiliar
Aquestes restes consisteixen en els murs d'una antiga casa reaprofitats en la nova construcció. Els murs són de pedres rectangulars ben tallades formant fileres regulars i lligades amb morter.
En una de les llindes, de fusta, d'aquesta part antiga hi ha la data 1896.

## Història

La tipologia de la construcció ens fa pensar en restes de construcció d'època romànica.

## Referències

* 1 2 3 4 «El Castellot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2017].
# El Cid (pel·lícula)

* Per a altres significats, vegeu «El Cid: La leyenda».
El Cid és una pel·lícula èpica italoamericana sobre el personatge de Rodrigo Díaz de Vivar, "El Cid", heroi castellà de la Reconquesta. Ha estat doblada al català.

## Argument

A la segona meitat del segle xi, Rodrigo Díaz de Vivar, el Cid Campeador, es va fer cèlebre per les seves victorioses campanyes contra els musulmans (conquesta del Regne de València). Acusat injustament de traïció, Rodrigo mata en duel al pare de Jimena, que el rebutja i es tanca en un convent. Aquest és el punt de partida de nombroses peripècies: les intrigues del comte García Ordóñez, el desafiament del rei Ramir d'Aragó i el seu enfrontament amb Alfons VI de Lleó (Jura de Santa Gadea), que el va desterrar de Castella.

## Rodatge

La major part de la pel·lícula va ser rodada a la ciutat de Peníscola (Baix Maestrat). Així mateix, es van rodar altres escenes en diversos punts de Castella, entre ells Calahorra, Madrid, Manzanares (Ciudad Real), Toledo i Valladolid. També es va rodar a Roma i a Bamburgh Beach (Regne Unit).

## Premis i nominacions

La pel·lícula va obtenir tres nominacions als Premis Oscar: per la millor direcció artística; per la millor música i per la millor cançó (The Falcon and the Dove).

## Referències

* ↑ esadir.cat. El Cid. esadir.cat.
* ↑ «El Cid». The New York Times.
* ↑ Premis i nominacions de la pel·lícula a IMDB (anglès)