OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Artesia (Mississipi)

Artesia és una població dels Estats Units a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2000 tenia 498 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Artesia tenia 498 habitants, 176 habitatges, i 124 famílies. La densitat de població era de 259,8 habitants per km².
Dels 176 habitatges en un 39,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 34,7% hi vivien parelles casades, en un 30,7% dones solteres, i en un 29% no eren unitats familiars. En el 27,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,83 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,5.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 33,7% tenia menys de 18 anys, un 10,4% entre 18 i 24, un 27,5% entre 25 i 44, un 18,1% de 45 a 60 i un 10,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 28 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 18.438 $ i la renda mediana per família de 21.429 $. Els homes tenien una renda mediana de 20.000 $ mentre que les dones 13.750 $. La renda per capita de la població era de 8.716 $. Entorn del 42,2% de les famílies i el 43% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Artesia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Artesia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Batomys dentatus

Batomys dentatus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids coneguda a partir d'un únic espècimen recollit a principis del segle XX. És endèmic de l'illa de Luzon (Filipines), on viu a altituds d'aproximadament 2.135 msnm. El seu hàbitat natural són els boscos montans. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie. El seu nom específic, dentatus, significa ‘dentat’ en llatí.

## Referències

* ↑ Gerrie, R.; Kennerley, R. Batomys dentatus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 10 gener 2018.
* ↑ Entrada «Batomys» d'Animalia (en anglès).
# Via Crucis (L'Énova)

El Via Crucis de l'Énova, també conegut com el Calvari, es un monument de la localitat catalogat com a Bé immoble de rellevància local, mitjançant una declaració genèrica de l'once de juny de 1998, amb el códig IGPCV 46.20.119-005.

## Història i descripció

El projecte de construcció del Calvari data de 1798. Es tractava de construir un via crucis amb 14 casalicis fets de lloses de pedra. Inicialmente el via crucis estava ubicat al final del carrer Calvari, però al voltant de 1886, es dugué a terme la seua reubicació al lloc actual al tossal que limita el sud de la població.
El trasllat es produí a instància del pàrroc de la localitat en aquell moment, Roman Quilis, que aconseguí que els veïns o feligresos del poble, pujaren els casalicis allà amunt durant el temps de Quaresma i amb carros de bous. Aquest trasllat es deu per una banda a l'agraïment al Santíssim Crist de la Salut per haver acabat amb la terrible epidèmia de còlera morbo asiàtic del 1885, i per altra com una forma de involucrar al rics del poble en millorar la situaió dels llauradors, que per incidències climatològiques ho havíen perdut tot. El pàrroc demanà diners als més potentats del poble per donar una almoina a canvi de treballar fent el trasllat, pera la qual cosa era necessari adequar el terreny. Així, la primera setmana de treball els jornalers cobraren per fer les feines de adequació del terrenys, però els diners s'acabaren prompte i les següets setmanes traballaven de bades els diumenges i festius fins al migdia.
Es pensa que una de les raons per les quals l'Énova compta amb un via crucis de pedra tant monumental està relacionat amb el reviscoleig del filó calcari de la pedra romana i medieval de la Pedrera dels Quatre Camins, que era conegut en aquells moments com el "Llosar".
El via crucis s'intentà completar amb la construcció en 1886 d'una ermita, l'ermita del Calvari, formant d'aquesta manera un conjunt. L'ermita no fou totalment acabada i en l'actualitat no en queden més que restes.

## Referències

* ↑ «Dirección General de Patrimonio Cultural». [Consulta: 10 maig 2023].
* 1 2 3 Soler, Abel. L'Énova. Geografia, història, patrimoni. (en va). Canals, València: Ajuntament de l'Énova, 2019, p. 204.
* ↑ Regidoría d'Educació i Festes. Ajuntament de L'Ènova, ed. L'Ènova 2007. Història i tradicions. Xàtiva.
* ↑ «Calvari (conjunt d’ermita i casalicis)» (en va). Ajuntament de l'Énova. [Consulta: 10 maig 2023].
# Andròsace imbricada

L'andròsace imbricada (Androsace vandellii), és una espècie de planta amb flors perenne de la família de les primulàcies que creix en forma de roseta. Floreix de juny a agost. Es distribueix pels Pirineus i els Alps, als estatges alpins i subalpins en escletxes de les roques i fins als 3.000 m d'altitud.
Addicionalment pot rebre el nom de cantirets. També s'ha recollit la variant lingüística androsace imbricada.

## Referències

* 1 2 «Androsace vandellii». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 16 abril 2022].
# Conjunt noucentista a la façana marítima

El Conjunt noucentista a la façana marítima és una obra de Sant Vicenç de Montalt (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Torres aïllades noucentistes de començament de segle xx. Tot el conjunt és interessant. Són cases de planta baixa i pis, i també tenen una golfa petita. La coberta és a dues aigües. Tenen galeries i porxos i un jardí gran que les envolta.

## Referències

* ↑ «Conjunt noucentista a la façana marítima». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 agost 2021].
# Conjunt monumental de la Roca

El Conjunt monumental de la Roca està format per dues construccions del segle x i del segle xii, el Castell de Sant Martí Sarroca i l'església de Santa Maria, que estan situats a la població de Sant Martí Sarroca, a l'Alt Penedès, al cim del turó de la Roca. És un dels conjunts més ben conservats del romànic català i ambdós edificis estan catalogats com monument històric artístic d'interès nacional i formen part del museu municipal.
El turó de la Roca i el seu conjunt monumental són el centre de referència del municipi de Sant Martí Sarroca. En el segle X el turó servia de punt de guaita i de protecció per als seus habitants. Anteriorment havia estat un assentament ibèric i també romà, segons diversos indicis.
Des de la baixa edat mitjana i fins al segle xix, al voltant del castell s'hi consolidà un nucli de població que donà origen de l'actual poble. El nucli va ser destruït durant la Primera Guerra Carlina (1833-1840). En aquesta època va començar el creixement del nucli de població de les cases noves, a baix al pla, com a cap del municipi i principal nucli de població. Els carrers de Casetes i de Cases Noves mostren l'expansió de la població fora del nucli murallat.

## Referències

* ↑ Generalitat de Catalunya, Sant Martí Sarroca Arxivat 2011-08-19 a Wayback Machine.
* ↑ AADD. Museus i Centres de Patrimoni Cultural a Catalunya. Barcelona: Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, 2010, p. 108. ISBN 84-393-5437-1.
* 1 2 Ajuntament de Sant Martí Sarroca, El conjunt monumental de La Roca Arxivat 2011-04-23 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Conjunt monumental de la Roca Arxivat 2011-04-23 a Wayback Machine.
# Artesian

Artesian és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 157 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Artesian tenia 157 habitants, 70 habitatges, i 42 famílies. La densitat de població era de 110,2 habitants per km².
Dels 70 habitatges en un 24,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,3% hi vivien parelles casades, en un 2,9% dones solteres, i en un 38,6% no eren unitats familiars. En el 34,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,24 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,93.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,7% tenia menys de 18 anys, un 8,9% entre 18 i 24, un 24,2% entre 25 i 44, un 24,2% de 45 a 60 i un 22,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 117,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.875 $ i la renda mediana per família de 43.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 22.500 $ mentre que les dones 23.125 $. La renda per capita de la població era de 15.392 $. Cap de les famílies i el 5,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Artesian». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Artesian». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Batomys russatus

Batomys russatus és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Fins ara només se l'ha trobat a l'illa de Dinagat (Filipines), on viu a altituds superiors a 300 msnm, però possiblement també viu a altres illes properes. El seu hàbitat natural són els boscos de plana. Està amenaçat per la desforestació provocada per la tala d'arbres i la mineria al seu medi. Es creu que aquesta espècie no suporta bé la pertorbació del seu hàbitat.

## Referències

* ↑ Tabaranza, B.; Heaney, L. Batomys russatus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 21 febrer 2017.
# Yves Navarre

Yves Navarre (Condom, Gascunya, 24 de setembre de 1940 - París, 24 de gener de 1994) fou un escriptor occità en francès.
El tema de l'homosexualitat fou una constant en la seva obra des de la seva primera novel·la, Lady Black (1971).
Va rebre el Premi Goncourt en 1980.
Es va llevar la vida amb una sobredosi de barbitúrics.

## Obres

* Lady Black,Flammarion, 1971.
* Evolène, Flammarion, 1972.
* Les Loukoums, Flammarion, 1973.
* Le Cœur qui cogne, Flammarion, 1974.
* Killer : roman, Flammarion, 1975.
* Plum Parade : vingt-quatre heures de la vie d'un mini-cirque, Flammarion, 1975.
* Niagarak, Grasset, 1976.
* Le Petit Galopin de nos corps, (publicat en 1977 per Robert Laffont), recentment reeditat amb un prefaci de Serge Hefez, coll. "Classiques H&O poche", Béziers : H&O, 2005. 10,8 x 17,8cm. 256 pages. ISBN 2-84547-109-2
* Kurwenal ou la Part des êtres, Robert Laffont, 1977.
* Je vis où je m'attache, Robert Laffont, 1978.
* Le Temps voulu, Flammarion, 1979.
* Portrait de Julien devant sa fenêtre, Robert Laffont, 1979; H&O, 2006.
* Le Jardin d'acclimatation, Flammarion, 1980.
* Romances sans paroles, Flammarion, 1982.
* Premières Pages, Flammarion, 1983.
* L'Espérance de beaux voyages, 1 : Eté-automne, Flammarion, 1984.
* Phénix, le paysage regarde, il·lustrat per Jean Dieuzaide i Lucien Clergue, P. Montel, 1984.
* Louise, Flammarion, 1985.
* Fête des mères, Albin Michel, 1987.
* Romans, un roman, Albin Michel, 1988
* Hôtel Styx, Albin Michel, 1989.
* Douce France, Québec, Leméac, 1990.
* La Terrasse des audiences au moment de l'adieu, Montréal, Leméac, 1990.
* Ce sont amis que vent emporte, Flammarion, 1991. Llibre on parla del SIDA.
* La Vie dans l'âme, carnets , Montréal, Le Jour / VLB, 1992.
* Poudre d'or, Flammarion, 1993.
* Dernier dimanche avant la fin du siècle, Flammarion, 1994.
* La Ville Atlantique, Leméac/Actes Sud, 1996.
* Dialogue de sourdes, Nice, La Traverse, 1999.
* La Dame du fond de la cour, Leméac/Actes Sud, 2000.
* Avant que tout me devienne insupportable, H&O, 2006.

### Teatre

* Théâtre, 3 tomes, Flammarion, 1974, 1976, 1982.

### Autobiografia

* Biographie, Flammarion, 1981.
* Une vie de chat, Albin Michel, 1986.
* Un condamné à vivre s'est échappé, textes, entretiens et poèmes, amb Pierre Salducci, Hull [Québec], Vents d'Ouest, 1997.

## Referències

* ↑ obituari al diari 'el Mundo'
* ↑ Palmarès del premi Goncourt
* ↑ título=Yves Navarre, Novelist And Prize Winner, 53 - The New York Times
* ↑ Yves Navarre, Novelist And Prize Winner, 53 - The New York Times
# Conjunt plaça i carrer dels Estrangers (Centelles)

El Conjunt plaça i carrer dels Estrangers és una obra de Centelles (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Uneix el carrer Sant Antoni i el carrer Estrangers amb la part superior de l'església parroquial.
Té una amplada de 4 m a la base i de 7 m a la part més elevada, tot emmotllant-se a la irregularitat de l'edifici de la part dreta.
De baix a dalt té 10 esglaons, un terraplè i 3 esglaons més, de lloses allargades i pedres.

## Història

Més que una significació històrica, aquesta escala ha estat inclosa com a element urbà en el Pla General d'Ordenació de Centelles per la seva ubicació, que uneix el nucli antic amb els carrers Estrangers i Sant Antoni, i també per ser un element no gaire habitual.

## Referències

* 1 2 3 4 «Conjunt plaça i carrer dels Estrangers». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 març 2019].
# Beaverita-(Cu)

La beaverita-(Cu) és un mineral de la classe dels sulfats, que pertany al grup de l'alunita. Rep el seu nom del comtat de Beaver, a Utah, Estats Units, on va ser descoberta. Originalment era coneguda com a beaverita, sense el sufix que indica que hi predomina el coure.

## Característiques

La beaverita-(Cu) és un sulfat de fórmula química Pb(Fe3+ 2Cu)(SO₄)₂(OH)₆. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3,5 i 4,5. Es pot distingir de la plumbojarosita només mitjançant una precisa determinació de la proporció Fe:Cu. Altres membres de ferro de la família de l'alunita són molt similars visualment.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la beaverita-(Cu) pertany a «07.BC: sulfats (selenats, etc.), amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran», juntament amb els minerals següents: d'ansita, alunita, amonioalunita, amoniojarosita, argentojarosita, dorallcharita, huangita, hidroniojarosita, jarosita, natroalunita-2c, natroalunita, natrojarosita, osarizawaïta, plumbojarosita, schlossmacherita, walthierita, beaverita-(Zn), ye'elimita, atlasovita, nabokoïta, clorotionita, euclorina, fedotovita, kamchatkita, piypita, klyuchevskita, alumoklyuchevskita, caledonita, wherryita, mammothita, linarita, schmiederita, munakataïta, chenita, krivovichevita i anhidrocaïnita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Horn Silver, situada a la localitat de Frisco, a dins del comtat de Beaver (Utah, Estats Units). Ha estat descrita en prop d'un centenar de jaciments d'arreu del planeta, tret de l'Antàrtida. Als territoris de parla catalana ha estat trobada únicament a la mina Bessó, a Ulldemolins (Priorat, Tarragona).

## Referències

* ↑ «Beaverite-(Cu)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 juliol 2017].
# Consuantes

Els consuantes (en llatí Consuantae, en grec antic Κονσουανται) eren una tribu dels vindèlics, a Vindelícia, a la regió de l'alt Lech, a la rodalia de Schwangau, esmentats per Claudi Ptolemeu. Plini el Vell els dona el nom de consuanetes. El seu nom consta al Trofeu dels Alps aixecat per August per commemorar la seva victòria sobre les tribus alpines.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Consuantae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 20 febrer 2021].
# Virginio Cáceres

Virginio Cáceres (21 de maig de 1962) és un exfutbolista paraguaià.

## Selecció del Paraguai

Va formar part de l'equip paraguaià a la Copa del Món de 1986.

## Referències

* ↑ «Appearances for Paraguay National Team». rsssf. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Paraguay's World Cup squad 1986». planetworldcup.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ Virginio Cáceres a National-Football-Teams.com (anglès)
# Arthroleptis

Arthroleptis és un gènere de granotes de la família Arthroleptidae que es troba a l'Àfrica tropical.

## Taxonomia

* Arthroleptis adelphus
* Arthroleptis adolfifriederici
* Arthroleptis affinis
* Arthroleptis bivittatus
* Arthroleptis brevipes
* Arthroleptis carquejai
* Arthroleptis francei
* Arthroleptis nikeae
* Arthroleptis poecilonotus
* Arthroleptis reichei
* Arthroleptis stenodactylus
* Arthroleptis taeniatus
* Arthroleptis tanneri
* Arthroleptis tuberosus
* Arthroleptis variabilis
* Arthroleptis wahlbergii
* Arthroleptis zimmeri

## Referències

* Informació sobre aquest gènere de granotes. (anglès)
# Vic Wilson

Vic Wilson va ser un pilot de curses automobilístiques britànic que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Vic Wilson va néixer el 14 d'abril del 1931 a Drypool, Hull, Anglaterra i va morir el 14 de gener del 2001 en un accident a Gerrards Cross, Buckinghamshire, Anglaterra.

## A la F1

Va debutar a la novena i penúltima cursa de la temporada 1960 (l'onzena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 4 de setembre del 1960 el GP d'Itàlia al Circuit de Monza.
Vic Wilson va participar en un total de dues proves puntuables pel campionat de la F1, disputades en dues temporades diferents (1960 i 1966) no aconseguint finalitzar cap cursa i no assolí cap punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | Posició | Punts |
| 1960 | Equipe Prideaux | Cooper | Climax | ARG | MON | 500 | HOL | BEL | FRA | GBR | POR | ITA Ret | USA | - | 0 |
| 1966 | Scuderia Ferrari | Ferrari | Ferrari | MON | BEL NVS | FRA | GBR | HOL | ALE | ITA | USA | MEX | | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Úmar

Úmar és el nom dels següents personatges:
* Úmar (nom)
* Biografies:
** Abd-ar-Rahman as-Sufí (Rayy, 903–986), astrònom persa
** Abu-Abd-Al·lah Úmar ibn Xuayb, emir de Creta del 880 al 895
** Abu-Alí Úmar, intel·lectual d'una nissaga que es pretenia descendent del califa Úmar ibn al-Khattab
** Abu-Hafs Úmar, diversos personatges
** Abu Umar Ahmad ibn Muhammad, diversos personatges
** Abu-Úmar ibn Saïd (? - ~1287) últim rei de Menorca (1282-1287)
** Abu-Úmar Uthman, emir hàfsida (1435-?)
** Àhmad ibn Úmar, emir de Creta del 925 al 940
** Al-Hadjdj Umar (Halwar, Senegal, 1797 - Bandiagara 1864), cap tukulor que fundà un regne al Sahel i Àfrica occidental
** Hamid al-Din Abu Bakr Umar ibn Mahmud poeta persa (?, Balkh - ?, 1164)
** Umar (emir de Melitene), que morí a la batalla d'Amàsia (863) contra l'emperador Miquel III
** Umar Arteh Ghalib (1930), polític somali del clan issaq
** Umar Beg, príncep d'Abkhàzia del 1821 al 1822
** Umar ben Hafs, diversos personatges
** Úmar ibn Abd-al-Aziz (~682 - 720), califa omeia marwànida de Damasc (717-20)
** Úmar ibn al-Khattab, segon califa de l'islam (634 -644)
** Úmar ibn al-Muïzz, emir zírida Xàraf-ad-Dawla al-Muïzz ibn Badis i germà de Tamim ibn al-Muïzz
** Úmar ibn Hafsun (?- 918), cabdill d'una rebel·lió (880 – 918)
** Úmar ibn Hubayra, governador omeia de l'Iraq
** Umar Khalji (? - 1318), sultà de Delhi de la dinastia khalji
* Miscel·lània:
** Al Umar Mujahideen, grup guerriller de Caixmir fundat per Mushtaq Ahmad Zargar el desembre de 1989
** Banu Umar, dinastia amaziga arabitzada, d'origen hawwara que va governar a Girga i l'Alt Egipte
** Al Umar Commando Force, grupuscle guerriller de Caixmir escindit de Al Umar Mujahideen vers el 1999
# Consubstancialitat

La consubstancialitat o homoousia (del grec antic: ὁμοούσιον, de ὁμός, homós, "igual " i οὐσία, ousía, "ésser" o "essència") és un terme teològic cristià, sobretot utilitzat en el Credo de Nicea per descriure Jesús (Déu Fill) com "igual en ésser" o "igual en essència" amb Déu Pare (ὁμοούσιον τῷ Πατρί). El mateix terme es va aplicar més tard també a l'Esperit Sant per designar-lo com a "igual en essència" amb el Pare i el Fill. Aquestes nocions es van convertir en pedres angulars de la teologia en el cristianisme de Nicea, i també representen un dels conceptes teològics més importants dins de la comprensió doctrinal trinitària de Déu.

## Referències

* ↑ οὐσία. Liddell, Henry George; Scott, Robert; A Greek–English Lexicon del Projecte Perseus.
* ↑ ὁμοούσιος, ὁμοιούσιος, ὅμοιος, ὁμός en Liddell i Scott.
* ↑ Bethune-Baker, 2004.
# Bembrops raneyi

Bembrops raneyi és una espècie de peix de la família dels percòfids i de l'ordre dels perciformes.

## Etimologia

Bembrops prové dels mots grecs bembras, -ados (una mena d'anxova) i ops (aparença), mentre que raneyi fa referència al professor d'ictiologia de la Universitat Cornell, el Dr. Edward C. Raney.

## Descripció

Fa 17,6 cm de llargària màxima.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix marí i batidemersal (entre 284 i 759 m de fondària, normalment entre 500 i 759), el qual viu a l'Atlàntic occidental central: l'oest, el sud-oest i el nord-oest de les illes Bahames i Cuba.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Steindachner, F., 1876. Ichthyologische Beiträge (V). (Subtitles i-v.). Sitzungsber. Akad. Wiss. Wien, v. 74 (1. Abth.): 49-240, Pls. 1-15. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 11 maig 2013].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 4 Thompson, B. A. i R. D. Suttkus, 1998. A review of western north Atlantic species of Bembrops, with descriptions of three new species, and additional comments on two eastern Atlantic species (Pisces: Percophidae). Proc. Biol. Soc. Wash. 111(4):954-985. Pàg. 979. «Enllaç».
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Romero, P., 2002. An etymological dictionary of taxonomy. Madrid (Espanya).
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ All fishes of Bahamas - FishBase (anglès)
* ↑ All fishes of Cuba - FishBase (anglès)
* ↑ Claro, R. i L.R. Parenti, 2001. The marine ichthyofauna of Cuba. P. 21-57. A: Claro, R., K.C. Lindeman i L.R. Parenti (eds). Ecology of the marine fishes of Cuba. Smithsonian Institution Press, Washington i Londres. 253 p. Pàg. 52.
* ↑ Countries Where Bembrops raneyi Is Found - FishBase (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
* BioLib (anglès)
* ION (anglès)