OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Manuel González Araco

Manuel González Araco va ser un advocat i periodista espanyol del segle xix.
Va néixer en la localitat burgalesa de Briviesca. Advocat i periodista, va ser redactor dels periòdics madrilenys La Reforma y La República Ibérica (1869-1870), així com director de La España Musical (1886). Va ser membre de l'Associació d'Escriptors i Artistes, a més d'autor de diverses obres de caràcter polític i literari, entre elles El Teatro Real por dentro; memorias de un empresario (1897) i Castelar, su vida y su muerte (1900), una biografia d'Emilio Castelar. El seu germà, Gorgonio, va ser metge.

## Referències

* 1 2 3 Ossorio y Bernard, 1903, p. 179.
* 1 2 3 García de Quevedo, 1938, p. 3.
* ↑ González Araco, Manuel. El Teatro Real por dentro; memorias de un empresario. Madrid: Impr. de los hijos de J. Ducazcal, 1897.
* ↑ González Araco, Manuel. Castelar, su vida y su muerte; bosquejo historico biografico. Madrid: Tip. Sucesores de Rivadeneyra", 1900.

## Bibliografia

* García de Quevedo y Concellón, Eloy «De bibliografía burgense». Boletín de la Comisión Provincial de Monumentos Históricos y Artísticos de Burgos, 62, 1938, pàg. 3-16. ISSN: 1133-9276.
* Ossorio y Bernard, Manuel. «González Araco (Manuel)». A: Ensayo de un catálogo de periodistas españoles del siglo XIX. Madrid: Imprenta y litografía de J. Palacios, 1903.

## Enllaços externs

* Aquest article és una obra derivada d' Ensayo de un catálogo de periodistas españoles del siglo XIX, una obra de Manuel Ossorio y Bernard publicada a Espanya en 1903, disponible sense restriccions conegudes de dret d'autor. Aquesta obra derivada es troba disponible sota les llicències GNU Free Documentation License i Creative Commons Atribución-CompartirIgual 3.0 Unported.
# Marc Lesan i Morillas

Marc Lesan i Morillas (Barcelona, 17 de novembre del 2000) és un youtuber, streamer i realitzador català, del barri de la Prosperitat.
Lesan penja vídeos al seu canal de YouTube, on començà fent contingut en castellà. Des d'abril de 2020, arran d'un vídeo que esdevingué viral en què parlava de la manca de contingut juvenil a la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, penja tot el seu contingut en català impulsat per la plataforma Canal Malaia. També és conegut per les seves publicacions a Twitter. A més, ha col·laborat al programa Els experts d'iCat i gestiona les xarxes socials del programa de TV3 Alguna pregunta més?.
Ha estudiat un cicle formatiu de grau superior de realització audiovisual a l'Escola de Mitjans Audiovisuals de Barcelona. Va ser finalista del concurs Visualsound 2019 de l'Ajuntament de Barcelona, amb el curtmetratge de ficció L'endemà.
Des del gener de 2023 és un dels presentadors del pòdcast L'Arrabassada, juntament amb l'Oriol Lapeira i l'Iñaki Sola.

## Referències

* ↑ «Marc Lesan: “A Internet ens falta contingut marroner en català”», 23-06-2020. [Consulta: 19 gener 2021].
* ↑ «La immersió lingüística vista amb ulls joves des de Nou Barris (Barcelona)». DBalears, 25-12-2020. Arxivat de l'original el 2021-01-16. [Consulta: 19 gener 2021].
* ↑ «Marc Lesan fitxa pel Twitch de l'"APM?"». CCMA, 04-04-2022. [Consulta: 12 febrer 2023].
* 1 2 Gutiérrez, Àlex. «Marc Lesan: “Si la CCMA vol potenciar els continguts per a joves, que ens contractin”». Molta merda, l'espai multimèdia de la UPF, 11-06-2020. [Consulta: 19 gener 2021].
* 1 2 3 Palés, Alejandra «Marc Lesan: "Hi ha gent que per utilitzar les xarxes hauria de passar un psicotècnic"». Ara, 01-08-2023 [Consulta: 2 agost 2023].
* ↑ «iCat estrena temporada amb els fitxatges d'Estela Ortiz i Marc Lesan». Regió7. [Consulta: 19 gener 2021].
* ↑ «Obres seleccionades - 2019». Arxivat de l'original el 2021-01-28. [Consulta: 19 gener 2021].
# Marc Sergi Sil (pretor 197 aC)

Marc Sergi Sil (en llatí: Marcus Sergius Silus) va ser el besavi de Catilina. Formava part de la gens Sèrgia i portava el cognomen de Sil.
Va destacar per la seva extraordinària valentia a la Segona Guerra Púnica. Encara que va perdre la mà dreta i va rebre 23 ferides diverses en dues campanyes, va continuar a l'exèrcit i va combatre quatre vegades contra els cartaginesos només amb la mà esquerra. Va ser pretor urbà l'any 197 aC, un any en què es van elegir sis pretors per primera vegada.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 827.
# Marc Servili Nonià

Marc Servili Nonià (en llatí Marcus Servilius Nonianus) va ser un magistrat romà. Era fill d'un personatge de nom Noni proscrit per Marc Antoni, i va ser adoptat per un membre no identificat pertanyent a la gens Servília.
Va ser cònsol l'any 35 juntament amb Gai Sesti Gal. Quan els historiadors el mencionen l'anomenen simplement Marc Servili, però el cognom Nonià es troba als Fasti, i Plini en un passatge parla del cònsol Servilius Nonianus.
Va ser també un cèlebre orador i historiador a la seva època. L'emperador Claudi va escoltar-lo quan llegia en públic les seves obres, i també Quintilià. Plini l'anomena princeps civitatis i Tàcit lloa el seu talent i diu que va morir l'any 60.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/1217?rgn=full+text;view=image;q1=NonianusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 1207-1208. ]
# Marc Semproni Tudità (cònsol 185 aC)

Marc Semproni Tudità (en llatí Marcus Sempronius M. F. C. N. Tuditanus) va ser un magistrat romà. Va morir el 174 aC a causa d'una epidèmia de pesta que va assolar Roma. Formava part de la gens Semprònia i era de la família dels Tudità.
Va ser tribú de la plebs l'any 193 aC i va proposar i va fer aprovar una llei, la Sempronia de faenore, mitjançant un plebiscit que establia que els préstecs de diners s'havien de fer en les mateixes condicions als aliats italians i als llatins que als ciutadans romans. L'any 189 aC va ser pretor i va obtenir Sicília com a província.
L'any 185 aC va ser elegit cònsol amb Appi Claudi Pulcre i va fer la guerra a Ligúria, derrotant a la tribu dels apuans, mentre el seu col·lega derrotava als ingauns. L'any 184 aC va optar al consolat del 183 aC, però no va ser elegit. Aquell any va ser escollit pontífex.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 1181-1182.
# Marc Sergi Sil (legat)

Marc Sergi Sil (en llatí: Marcus Sergius Silus), va ser un magistrat romà. Era fill de Marc Sergi Sil, i va ser l'avi de Catilina. Formava part de la gens Sèrgia i portava el cognomen Sil.
Va ser llegat de Luci Emili Paule a la Tercera Guerra Macedònica contra Perseu de Macedònia.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 827.
# Marc Sergeant

Marc Sergeant (Aalst, 16 d'agost de 1959) és un ciclista belga, ja retirat, que fou professional entre 1985 i 1996.
El 1980, com a ciclista amateur, va prendre part als Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou. Com a professional destaquen el Campionat de Bèlgica en ruta de 1986 i una victòria d'etapa al Tour de França de 1987.
En retirar-se com a ciclista, passà a desenvolupar tasques de director esportiu en diferents equips: Mapei-Quick Step, Domo-Farm Frites i especialment a l'equip Lotto. El 2010 fou reconegut amb el Vélo de cristal com a millor director esportiu de la temporada. Es retirà a la fi de la temporada 2021.

## Palmarès

* 1980
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Limburg amateur
* 1981
** Campió de Bèlgica amateur
** 1r a l'Omloop Het Volk
* 1982
** 1r a la Volta a Andalusia i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa dels Quatre dies de Dunkerque
* 1984
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Suïssa
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Bèlgica
* 1986
** Campió de Bèlgica en ruta
** Vencedor d'una etapa de l'Étoile de Bessèges
* 1987
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** Vencedor d'una etapa de la Volta als Països Baixos
* 1988
** 1r a la Druivenkoers Overijse
** Vencedor d'una etapa de la Volta als Països Baixos

### Resultats al Tour de França

* 1984. 48è de la classificació general
* 1985. 59è de la classificació general
* 1986. Abandona (17a etapa)
* 1987. Abandona (19a etapa). Vencedor d'una etapa
* 1988. 33è de la classificació general
* 1989. 61è de la classificació general
* 1990. 62è de la classificació general
* 1991. 81è de la classificació general
* 1992. 86è de la classificació general
* 1993. 69è de la classificació general
* 1994. Abandona (19a etapa)
* 1995. Abandona (4a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1983. 32è de la classificació general

## Referències

* 1 2 «SERGEANT Marc». [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ «Olympedia – Marc Sergeant». [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Marc SERGEANT» (en italià). [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ «Erelijst en volledige uitslagen Kristallen Fiets» (en neerlandès). HLN, 22-11-2012. [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ Nicolas Gauthier. «Route - Marc Sergeant et Herman Frison vont quitter la Lotto Soudal», 05-08-2021.

## Enllaços externs

* Fitxa de Marc Sergeant a sitiodeciclismo.net
# Marc Sergi Sil

Marc Sergi Sil (Marcus Sergius Silus) és el nom dels següents personatges:
* Marc Sergi Sil I, el besavi de Catilina
* Marc Sergi Sil II, l'avi de Catilina
# Marmota d'Olympic

La marmota d'Olympic (Marmota olympus) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. És endèmica de les muntanyes Olympic (Estats Units). S'alimenta d'herbes i fòrbies. El seu hàbitat són els prats alpins i subalpins i les rossegueres, on viu a prop del límit arbori. Es creu que no hi ha cap amenaça per a la supervivència d'aquesta espècie.

## Referències

* ↑ «Marmota d'Olympic». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Linzey, A. V.; NatureServe (Hammerson, G.). Marmota olympus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 3 novembre 2015.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Marmota de Kamtxatka

La marmota de Kamtxatka (Marmota camtschatica) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. Viu a parts de Sakhà i l'Extrem Orient Rus. S'alimenta d'una gran varietat de plantes, que a vegades complementa amb animals. El seu hàbitat natural és la tundra àrtica i els prats de baixa muntanya. Hiberna entre el setembre/octubre i el maig. Està amenaçada per un nivell insostenible de caça i, possiblement, per la degradació del seu entorn natural a causa de la pastura del bestiar.

## Referències

* ↑ Tsitsulina, K. Marmota camtschatica. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 1 novembre 2015.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Mariners del Canigó

Mariners del Canigó son un grup d'havaneres del Rosselló, que a més de l'àmbit catalanoparlant, han fet concerts a Cuba i Escòcia.
* Havaneres i Mata-burros - 2019
* 21 Anys d'Havaneres i Cançons Catalanes – 2014
* mariners i sirenes – 2011
* 15 anys d'Havaneres en directe – (Audiovisuals de Sarrià, 2008)
* Havaneres de Calella al Vallespir – 2006
* Havaneres de Cuba i Catalunya – 2002
* Havaneres i cançons Catalanes – 1998
* Havaneres i cants popular III – 1998
* Havaneres i cants popular II – 1996
* Havaneres i cants popular I – 1995

## Referències

* ↑ «Memòria 11: Andreu Bosch, compositor i fundador dels Mariners del Canigó». Ràdio Arrels, 05-05-2020. [Consulta: 11 novembre 2021].
* ↑ «Mariners del Canigó de retour» (en francès). L'Indépendant, 14-10-2020. [Consulta: 11 novembre 2021].
* ↑ «Els Mariners del Canigó 15 anys d'havaneres en directe». Enderrock. [Consulta: 11 novembre 2021].
# Mariner 6 i 7

Després de la decebedora visita de la Mariner 4 a Mart, la NASA va creure que aquest primer sobrevol va ser molt incomplet, ja que les fotografies de baixa qualitat que aparentment només mostraven cràters d'impacte, abastaven un petit percentatge de la superfície marciana i la NASA va voler fer un nou intent mentre durava la finestra de 1969.
Les sondes bessones 6 i 7 de la sèrie Mariner eren una versió millorada de les 3 i 4. Es van provar noves tecnologies que després serien utilitzades en successives missions.

## Dades Mariner 6 i 7

- Data de llançament: 24 de febrer de 1969 (Mariner 6), 27 de març de 1969 (Mariner 7)
- Vector: Atlas-Centaur SLV-3C
- Massa sonda: 412 kg
- Alimentació elèctrica: Panells fotovoltaics 800 W (Terra), 449 W (Mart), i bateria de Níquel-Plata: 1,2 kW/h (energia de reserva, utilitzada mentre les naus romanien en l'ombra del planeta projectada pel Sol)
- Antena: 1 m de diàmetre
- Propulsió: motor coet d'hidracina
- Estructura (Bus): octogonal
- Instruments de navegació: sensor de rastreig dirigit cap a la brillant estrella Canopus, sensors solars, 3 giroscopis.

## Vegeu també

* Llista de missions d'exploració de Mart
# Marià Maspons i Labrós

Marià Maspons i Labrós (Granollers, 23 d'abril de 1840 – Barcelona, 12 de maig de 1885) fou un advocat i polític català, germà dels folkloristes Francesc i Maria del Pilar Maspons i Labrós (Maria de Bell-lloc). El seu origen familiar es troba a Can Masponç, de Bigues, malgrat que només hi residí eventualment alguns estius.

## Trajectòria

Es llicencià en dret civil i canònic el 1865. Fou directiu de l'Acadèmia de Jurisprudència i Legislació de Catalunya i membre del Col·legi d'Advocats de Barcelona, secretari de l'Ateneu Català el 1869 i de l'Ateneu Barcelonès el 1871. També fou president de la Societat de Tramvies de Barcelona i del Banco Franco-Español.
Participà en el comitè de recepció a Barcelona del futur rei Alfons XII el 1875, fou un dels signants del manifest dels conservadors catalans a Cánovas del Castillo el mateix any a Manresa. Alhora fou diputat provincial el 1875-1877. Fou escollit al Congrés dels Diputats del Partit Liberal Conservador pel districte de Granollers a les eleccions generals espanyoles de 1876 i 1879. S'interessà per la integració dels pobles del pla de Barcelona, pel conflicte del gas a Barcelona, i participà en la discussió de la política duanera amb la Gran Bretanya i les bases del codi civil.
També col·laborà a La Renaixensa, Lo Gay Saber i al Diari de Barcelona. El 1885 fou mantenidor dels Jocs Florals de Barcelona i cap de la comissió de redacció del Memorial de Greuges, així com el que va fer els discurs de presentació.

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* «Marià Maspons i Labrós». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Joan Palomas i Moncholi, El rerefons econòmic de l'activitat dels parlamentaris catalans 1875-1885 Arxivat 2014-01-03 a Wayback Machine., p. 503-504
# Mary Edwards

Mary Edwards (c. 1750 – setembre de 1815) va ser una calculadora humana pel British Nautical Almanac i una de les poques dones pagades directament per la Junta de Longitud, i una de les poques a guanyar-se la vida en un treball científic.
Va ser una de les 35 calculadores humanes que van calcular la posició del sol, la lluna i els planetes en diferents moments del dia per als almanacs nàutics anuals utilitzats per a la navegació marítima.
Edwards va tenir la seva presentació al projecte de l'almanac i a Nevil Maskelyne, el cinquè Astrònom Real Anglés, a través del seu marit. John Edwards (c. 1748–1784) havia servit com a calculadora humana per complementar els ingressos familiars i va rebre el pagament per valor de 6 mesos de treball per cada almanac des de 1773 fins a la seva mort en 1784. Es va revelar que Mary havia realitzat la majoria dels càlculs quan va escriure a Maskelyne per demanar-li continuar el treball per mantenir-se a ella i a les seves filles després de la mort del seu marit en 1784.
Amb el temps, la seva reputació de fiabilitat i exactitud va implicar que va poder fer-se càrrec de més treball. Va continuar amb aquest lloc fins a la seva mort en 1815. La seva filla, Eliza (1779-1846), també va treballar com a calculadora, després d'iniciar-se ajudant des d'una edat primerenca i posteriorment de forma independent després de la mort de la seva mare en 1815. Va seguir treballant pel Nautical Almanac fins a 1832, data en la qual el treball de càlcul es va centralitzar a Londres.
El planetoide 12627 Maryedwards va ser nomenat en el seu honor.

## Vegeu també

* Dones en informàtica
* Història de ciència

## Referències

* ↑ «Mary Edwards: Computing for a Living in 18th-Century England.» IEEE Annals of the History of Computing 25 (4): 9-15. October–December 2003 (anglés) doi:10.1109/MAHC.2003.1253886. Consulta el 19 d'octubre del 2012
* ↑ Palimpsests, patronage and (negative) publicity in a Maskelyne cache. Royal Museums Greenwich. 7 d'agost del 2012 Board of Longitude project blog Arxivat 2013-10-29 a Wayback Machine. (anglés) Consulta 19 d'octubre del 2012
* ↑ Lady of longitude. New Scientist. 13 de març del 2004. Volum 181. Número 2438. ISSN 0262-4079
* ↑ Longitude, ladies and computers. Higgitt, Rebekah The Board of Longitude project blog (anglés) Consulta 19 d'octubre del 2012
* ↑ Correspondence [with the Board of Longitude] concerning petitions of Mary Edwards for remuneration in consideration of her past services. Cambridge Digital Library (anglés) Consulta 2 de maig del 2015
* ↑ Papers of Nevil Maskelyne. Royal Greenwich Observatory Archives Arxivat 2013-07-18 a Wayback Machine. (anglés) Consulta 19 d'octubre del 2012
* ↑ Maskelyne: Astronomer Royal. Croarken, Mary Robert Hale Ltd. Londres 2014. Pàgina 150
* ↑ Lutz D. Schmadel, Dictionary of Minor Planet Names: Sixth Revised and Enlarged Edition (Heidelberg)
# Mastí anglès

El mastí anglès o mastiff és una raça de gos.

## Història i origen

Descendent del Mastí del Tibet, va ser portat a Europa pels fenicis; de seguida la seva veritable pàtria va arribar a ser Gran Bretanya, on ha estat molt apreciat. Una de les races més antigues, els Mastiff van ser guardats com un tresor pels babilonis fa més de 4000 anys.

## Descripció

Crani massís, ulls petits i distanciats, orelles petites, potes fortes i rectes, assentades en angle recte en el seu maluc i homoplats, cua alta i llarga.
Pelatge: El pelatge extern és curt i llis, l'intern és dens i tupid. Color préssec, beix o tacat. El musell ha de ser negre.
Alçada: mascles 75 cm., femelles 69 cm.
Pes: De 79 a 86 kg.

## Cures

Necessita exercici diari per a construir el seu port musculós i una alimentació cuidada, molt important fins que finalitzi el creixement, cap als dos anys.

## Temperament

Els diferents creuaments estudiats tècnicament, han eliminat la seva antiga ferocitat, pel que avui és un gos equilibrat, mans, desitjós d'afecte i molt bo amb els nens. Quan se l'ensinistra, pot enfrontar-se amb els delinqüents amb extraordinària agressivitat.

## Entrenament

És un gos una mica tossut (més aviat mandrós), al qui li pot costar un poc d'aprendre. Tanmateix, sí que se'l pot educar per a tasques de defensa.

## Utilitat

Gos de defensa, ensinistrat adequadament. També com a gos de companyia si es té l'espai i el temps suficient per a dedicar-s'hi. No és adequat per a un pis.

## Enllaços externs

* Llistat de races de gossos i descripció a la web d'Affinity.
# Serinus

Serinus és un dels gèneres d'ocells de la família dels fringíl·lids (Fringillidae). A les diferents temptatives que hi ha hagut per a classificar la família, habitualment s'ha inclòs una gran quantitat d'espècies dins el gènere Serinus (63 segons Clements 6a Edició), a més d'altres propers com ara Alario o Pseudochloroptila. Aquesta concentració d'espècies al gènere Serinus, ha sigut objecte de debat. Investigacions genètiques recents permeten suggerir que en realitat aquestes espècies es divideixen en dos clades principals (Serinus sensu stricto i Crithagra) separats per membres del gènere Carduelis, i que per tant deuen ser considerats com dos gèneres diferents.

## Taxonomia

Segons la classificació del IOC (versió 11.1, 2021) el gènere Serinus conté 8 espècies:
* Serinus pusillus - gafarró frontvermell.
* Serinus serinus - gafarró europeu.
* Serinus syriacus - gafarró de Síria.
* Serinus canaria - canari.
* Serinus canicollis - gafarró del Cap.
* Serinus flavivertex - gafarró de coroneta groga.
* Serinus nigriceps - gafarró capnegre.
* Serinus alario - gafarró alario.

## Referències

* ↑ Classificació de Clements 6a Edició Rev. 20-11-2010 (anglès)
* ↑ Elzen, R. van den & H. Nemeschkal (1991): Radiation in African canaries (Carduelidae): A comparison of different classificatory approaches. - Acta XX. Congr. Intern. Orn., Christchurch 1990: 459 - 467. (anglès)
* ↑ Ryan, P.G.; Wright, D.; Oatley, G.; Wakeling, J.; Cohen, C.; Nowell, T.L.; Bowie, R.C.K.; Ward, V. & Crowe, T.M. 2004. Systematics of Serinus canaries and the status of Cape and Yellow-crowned Canaries inferred from mtDNA and morphology. Ostrich 75:288-294. (anglès)
# Perxe de Rasquera

El Perxe de Rasquera és una obra de Rasquera (Ribera d'Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situat dins del nucli antic de la població de Rasquera, al centre del mateix i comunicant el carrer Major amb el carrer Solà. Els perxes són trams de carrer coberts mitjançant embigats amb arcades de pedra que es van formar al créixer les cases damunt dels carrers.

## Descripció

És un passatge cobert ubicat als baixos d'un dels edificis que conformen el nucli antic, ca la Iaia. Està format per dos arcs rebaixats, el del carrer Major bastit en pedra disposada a sardinell, mentre que el del carrer Solà es troba arrebossat i pintat. El tram interior presenta un recorregut curt cobert per un sostre embigat de fusta. Des d'aquí es pot accedir al número 37 del carrer Major mitjançant una porta rebaixada amb llinda de fusta i arc de descàrrega fet de maons. Al costat hi ha un banc corregut de pedra.

## Història

Aquest perxe pertany a l'antiga entrada del recinte emmurallat o vila closa de Rasquera. El castell de Rasquera es documentà per primera vegada l'any 1153 en una donació de Remón Berenguer IV als templers, juntament amb les terres del seu terme i el castell de Miravet i altres diverses possessions. El poble va créixer a l'entorn del castell, però un altre nucli es va anar edificant al Solà.
L'actual carrer major formaria el que durant segles fou una vila closa. Aquesta tenia tres portals com a mínim: un emplaçat entre Ca Piñol i Ca Joan de la Botiga; altre al final de l'actual carrer del Pou i la per acabar, un situat entre Ca Julio i Ca la Modesta, també dit "la porta de Miravet". Aquesta vila closa no estava tancada per muralles sinó per les façanes posteriors de les cases que formaven l'actual carrer Major.
Ara comunica el carrer Major amb el carrer Solà, antiga barriada de Rasquera unificada en edificar la gran bassa i el barranc que els separava.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Perxe de Rasquera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].

## Enllaços externs

* «Perxe de Rasquera». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Mírnoie (Krasnoiarsk)

* Per a altres significats, vegeu «Mírnoie».
Mírnoie (en rus: Мирное) és un poble deshabitat del krai de Krasnoiarsk, a Rússia, que en el cens del 2010 no tenia cap habitant. S'hi troba una estació de recerca àrtica.