OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carmen (pel·lícula de 2003)

Carmen és una pel·lícula espanyola dirigida per Vicente Aranda i estrenada el 2003, basada en la novel·la homònima de Prosper Mérimée.

## Argument

Durant un viatge per Espanya, l'atzar converteix l'escriptor francès Prosper Mérimée en testimoni d'una història apassionant. La naturalesa lliure i enigmàtica d'una dona anomenada Carmen, la seva bellesa meridional, el seu caràcter arrabassat i passional, fan que el sergent José es converteixi en víctima i protagonista d'esdeveniments extraordinaris, d'amors turbulents i passions incontrolables, en una cadena de fatalisme, gelosia i sang. Amb cada nou amant de Carmen, amb cada nou episodi d'amor, passió i gelosia, José fa un pas cap a la marginalitat i la delinqüència. La mort tenyeix una vegada i una altra de vermell les mans de José fins que finalment, després de disparar contra l'últim amant de Carmen, intenta emportar-se-la lluny i començar una nova vida. Però ni les súpliques ni les amenaces no li serveixen de res. En va s'humiliarà davant de Carmen, oferint-li una vida pròspera i feliç. Les apassionades paraules d'amor cauen en el buit i en la més terrible de les indiferències. I la impotència i la passió empenyen una vegada més la mà de José cap a la navalla nua. Quina altra cosa podia fer? Si cada episodi d'amor és una petita mort, com es pot retenir tot l'amor de Carmen, com es pot abraçar el seu foc abrasador?

## Repartiment

* Paz Vega: Carmen
* Leonardo Sbaraglia: José
* Antonio Dechent: El borni
* Joan Crosas: Dancaire
* Jey Beneditt: Próspero
* María Botto: Fernanda
* Ismael Martínez: Antonio

## Comentaris

Pel·lícula basada en fets reals, la llegenda que escriuria Prosper Mérimée en 1846 i atrauria més tard a pintors, músics, dramaturgs i cineastes de totes les èpoques, es mostra en la realitat amb la lucidesa i la força d'una dona molt particular que lluita per tot allò en què creu.
Massa passió i el misteri de Carmen atraparan l'espectador perquè s'endinsi en l'aventura d'aquesta pel·lícula.

## Rebuda

"Superba Paz Vega (...) no menys inspirat Leonardo Sbaraglia (...) superba lliçó de ritme i saviesa narrativa (...) La millor Carmen que aquest cronista hagi vist. "

## Premis i nominacions
### Premis

* 2004. Goya al millor disseny de vestuari per Yvonne Blake

### Nominacions

* 2004. Goya a la millor fotografia per Paco Femenia
* 2004. Goya al millor muntatge per Teresa Font
* 2004. Goya al millor maquillatge i perruqueria per Miguel Sesé i Natalia Sesé
* 2004. Goya a la millor cançó original per José Nieto
* 2004. Goya a la millor direcció artística per Benjamín Fernández
* 2004. Goya a la millor direcció de producció per Ana Vila

## Referències

* ↑ filmaffinity. Carmen (en castellà). filmaffinity.
* ↑ amg. Carmen (en anglès). amg.
* ↑ Torreiro, M. El País.
Viccionari
# Carmen Alba Orduna

Carmen Alba Orduna (Pamplona, 29 de juny de 1967) és una política basca, delegada del Govern espanyol a Navarra entre 2012 i 2018. El seu nomenament va ser fet públic pel Consell de Ministres el 5 de desembre de 2011. El 9 de gener de 2012 va prendre possessió del càrrec en la delegació del govern. Casada i mare de dos fills, és llicenciada en dret per la Universitat de Navarra.
Va ser regidora de l'ajuntament de Pamplona per la Unió del Poble Navarrés (UPN-PP) en dos mandats (1991-1995 i 1998-2003), anys en els quals va exercir de regidora d'Esport i Joventut. Entre 1995 i 1998 va exercir com a advocada, i des de 2003 fins a gener de 2012 –quan va tenir lloc la presa de possessió com a delegada del Govern va realitzar la seva tasca en l'empresa privada. Va substituir el regidor Tomás Caballero a l'ajuntament de Pamplona quan aquest va ser assassinat per ETA el maig de 1998.
Vinculada a la política des d'Alianza Popular, va ser membre del PP des de la seva creació el 1989, on va exercir com a sotssecretària del comitè executiu de Nuevas Generaciones. UPN i PP es van unir fins al 2008, any en el qual es va tornar a crear el Partit Popular a Navarra (PPN). Després de la refundació del PPN en la comunitat foral, va formar part de la comissió constituent i, després del congrés de refundació i en l'actualitat, és membre del comitè executiu.
És filla del coronel d'Infanteria de l'Exèrcit, Antonio Alba Rojas, que va resultar ferit després de sofrir un atemptat d'ETA el març de 1987 a Pamplona. L'atacant el va disparar a l'altura del mentó, i se li va encasquetar la pistola quan es disposava a tornar a disparar-li davant d'una de les seves filles i tres amigues seves.
# Cantó d'Attignat

El cantó d'Attignat (en francés canton d'Attignat) és una divisió administrativa francesa del departament de l'Ain, situat al districte de Bourg-en-Bresse i creat l'any 2015. Té 19 municipis i el cap és Attignat.

## Municipis

* Attignat
* Béréziat
* Buellas
* Confrançon
* Cras-sur-Reyssouze
* Curtafond
* Étrez
* Foissiat
* Jayat
* Malafretaz
* Marsonnas
* Montcet
* Montracol
* Montrevel-en-Bresse
* Polliat
* Saint-Didier-d'Aussiat
* Saint-Martin-le-Châtel
* Saint-Sulpice
* Vandeins

## Consellers departamentals

| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2015 - | Clotilde Fournier | Divers droite | |
| 2015 - | Walter Martin | Divers droite | |

## Referències

* ↑ Decret del 13 de febrer de 2014 (francès)
# Carrer Major (l'Albi)

El Carrer Major és una via pública del municipi de l'Albi (Garrigues). Tant el carrer en el seu conjunt com alguns edificis de manera singular com el número 9 i el número 19 formen part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Carrer Major

Aquest és un dels carrers més importants de la vila, va des de la plaça major fins a la placeta del pou. És un carrer longitudinal que es caracteritza per tenir la banda dreta (baixant) tota porticada amb arcs de mig punt seguint l'esquema de la plaça. La banda esquerra tal vegada segueix la línia de la muralla, obrint-se cap a la meitat del carrer, una arcada apuntada d'accés al carrer del Call.
El carrer té porxades estretes amb un sostre embigat de fusta i el paviment està fet de rajoles convencionals. Les arcades tenen un sòcol de bloc de pedra força pesats i dovelles de carreus. La majoria de les façanes són arrebossades però n'hi ha algunes que conserven l'antiguitat amb portals datats en els segles xvii i xviii.

## Número 9

El número 9 del Carrer Major de l'Albi és una obra inventariada. És una casa unifamiliar de pedra de pedrera de planta baixa i tres pisos. A la façana hi ha una inscripció amb les dates 1661-1678 i 1977 a l'última. Aquests pisos s'han fet en diverses campanyes constructives com ens fan suposar les diveses dates inscrites a la pedra. El sostre és de teula. La casa ha sofert modificacions tot i que s'ha respectat la seva fisonomia.
Els dos primers pisos guarden certes semblances estilístiques, les dimensions dels carreus i l'obertura de finestres és força semblant. La planta baixa és ocupada per un portal adovellat, amb dos arcs, formant un petit porxo de sostre embigat. El porxo està retallat per l'arrebossat de la façana i el seu propi sostre. En general és una façana regular, ordenada i simètrica.

## Número 19

El número 19 del Carrer Major de l'Albi és una obra inventariada. És una casa de pedra de pedrera de grans carreus regulars de planta baixa, primer pis i golfes datada l'any 1623. La coberta està feta de teula. La porta d'entrada es modificà a principis del segle xx. Destaquen les dues finestres amb motllures del primer pis, entre aquestes hi ha gravada la data possiblement la de la seva fundació i a sota, l'anagrama de Crist.
El malnom li posaren perquè era l'antiga casa del boter de la vila.

## Referències

* 1 2 «Carrer Major». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2016].
* 1 2 «Número 9 del Carrer Major». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2016].
* 1 2 «Número 19 del Carrer Major». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2016].
# Carrer Major (la Pobla de Claramunt)

El Carrer Major és un vial al nucli de la Pobla de Claramunt (Anoia) del que s'han catalogat dos portals a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, únic testimoni conservat a la Pobla de portals del segle xvii. Es tracta de dos portals de mig punt, adovellats, un d'ells, tapiat i portant la data de 1661. Les pedres de les dovelles són de turó.

## Notes

* ↑ «PORTALS AL CARRER MAJOR». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Cantó de Tèsa

El cantó de Thèze és un cantó del departament francès dels Pirineus Atlàntics, a la regió d'Aquitània. Està enquadrat al districte de Pau i té 19 municipis: Argelòs, Astís, Aubin, Augar, Auriac, Bornòs, Carrèra, Clarac, Domin, Garraleda e Montdevath, Lalonqueta, Las Claverias, Lème, Miaucenç e Lanuça, Navalhas e Angòs, Poliac, Sevinhac, Tèsa i Vivent.
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Nom | Partit | Qualitat |
| 1961 | François Barreyat | | |
| 1964 | François Barreyat | | |
| 1970 | François Barreyat | | |
| 1976 | Georges Labazée | PS | |
| 1982 | Georges Labazée | PS | diputat |
| 1988 | Georges Labazée | PS | |
| 1994 | Georges Labazée | PS | conseller regional |
| 2001 | Georges Labazée | PS | |
| 2008 | Georges Labazée | PS | |
| Les dades anteriors a 1961 no són conegudes. ||||

## Notes

* ↑ Cantonals 2008 - Resultats del cantó de Thèze

## Enllaços externs

* Mapa del cantó a la pàgina de la prefectura Arxivat 2008-12-05 a Wayback Machine.
# Carl Hellemann

Carl Hellemann (Copenhaguen, 17 de novembre de 1884 - ?) va ser un ciclista danès que es dedicà principalment al ciclisme en pista. Va guanyar la medalla de bronze al Campionat del món de velocitat amateur de 1903 per darrere dels britànics Arthur Reed i Jimmy Benyon.

## Palmarès

* 1902
** Campió de Dinamarca amateur en velocitat

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Carl Heinrich 'Schultzenstein' Schultz

Carl (o Karl) Heinrich Schultz (8 de juliol de 1798 a Altruppin – 22 de març de 1871), conegut com a Carl Heinrich 'Schultzenstein' Schultz, va ser un metge alemany i botànic. La denominació "Schultzenstein" és una referència al seu lloc de naixement; això era necessari distingir-lo del seu contemporani Carl Heinrich 'Bipontinus' Schultz, també un botànic alemany.
A partir de 1817 va estudiar medicina a Friedrich Wilhelms-Institut de Berlín, que té dissenys en una carrera com a metge militar. El 1825 es va convertir en professor associat de medicina. Més tard va viatjar a París, on va ascendir les seves teories que impliquen la circulació de la saba de les plantes. El 1833 va obtenir el títol de professor titular.
Va ser un defensor de la visió mística de Goethe de la "filosofia de la naturalesa" del món natural. En les seves investigacions sobre el sistema vascular en les plantes, va promoure idees en la seva funció anàloga al sistema circulatori dels animals.

## Treballs escrits

* Ueber den Kreislauf des Saftes im Schöllkraut, etc. 1822 (doctoral dissertació) - Sobre la circulació de la saba de la celidònia.
* Cyklose des Lebenssafts, 1841 - Ciclosi de saba vital en les plantes.
* Anaphytose od. Verjüngung der Pflanzen - Anafitosi o rejoveniment de la planta.
* Neuestes Sistema der Morphologie der Pflanzen, 1847 - Últim sistema sobre la morfologia de les plantes.
* Über Dau Verjüngung des menschlichen Lebens, (Segona edició de 1850) - El rejoveniment de la vida humana.
* Dau Verjüngung im Thierreich, 1854 - Rejoveniment en el regne animal.
* Allgemeine Krankheitslehre, (dos volums 1844–45) - Patologia general.
* Dau Heilwirkungen der Arzneien, Berlina 1846 - Els efectes terapèutics dels fàrmacs.

## Referències

* ↑ JSTOR Plant Science
* ↑ Herder Conversations-Lexikon.
# Capelle (Nord)

Capelle és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 167 habitants. Limita al nord-est amb Ruesnes, a l'est amb Beaudignies, al sud amb Escarmain i al nord-oest amb Bermerain.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 159 | 163 | 123 | 122 | 128 | 153 | 167 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Claude Vanesse | |
# Castellnegrar

El Castellnegrar és una muntanya de 632 metres que es troba entre els municipis de Capçanes i Colldejou, a la comarca de la Priorat.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Casa Jansu

Casa Jansu és una casa d'Escunhau al municipi de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de gran alçada, de tres plantes definides per les respectives obertures i "humurau" al capdamunt amb "lucanes". La coberta, a tres aigües, té l'estructura de l'embigat en fusta, i teulada de pissarra. Les llucanes mostren el voladís decorat amb una sanefa de fusta. La "capièra" es paral·lela a la façana, i ambdues s'orienten vers llevant. La porta d'accés, desplaçada cap a la banda dreta, presenta obra de fàbrica i vestigis d'haver estat encalada, amb els muntants ornats per una motllura en esbiaix, i una llinda que duu la següent inscripció: IO[an] SA[la]: [Crismó]: M[e fecit] 1609 (els signes de separació són triangulars).

## Història

És evident que el nom de la casa té a veure amb el del fundador que documenta la llinda, Joan Sala. Sobre el cognom Sala vegeu Çò de Peiròt (Betren).

## Referències

* 1 2 «Casa Jansu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 setembre 2021].
# Grau (símbol)

El símbol del grau és un petit cercle volat que indica tant la temperatura com els graus dels angles. S'usa des del segle xvi i es col·loca a la dreta de la xifra. El seu origen és el jeroglífic egipci que representa el sol, ja que l'any complet solar d'aquesta cultura tenia 360 dies i cada dia era un grau del cercle. En algunes llengües, com el castellà, també s'usa per indicar nombres ordinals (de fet apareix sovint en la mateixa abreviatura de "nombre").

## Referències

* ↑ «Chord Symbols». [Consulta: 16 desembre 2013].
Viccionari
# Geraldine Brooks

Geraldine Brooks és una escriptora i periodista australiana. Va ser guardonada amb el Premi Pulitzer d'Obres de Ficció, de l'any 2006, per la seva novel·la March.

## Biografia

Geraldine Brooks va néixer a Sydney, New South Wales, Austràlia, el 14 de setembre de 1955. Va estudiar al Col·legi Betlem Ashfield i es va graduar a la Universitat de Sydney. Va treballar tres anys com a reportera al diari The Sydney Morning Herald. L'any 1982, va obtenir una beca per anar a la Universitat de Colúmbia de Nova York, a cursar un màster en periodisme. Posteriorment, va treballar pel diari The Wall Street Journal, cobrint els conflictes a l'Orient Mitjà, Bòsnia i a l'Àfrica. L'any 2002 va adquirir la nacionalitat americana, retenint però la nacionalitat australiana.

## Obres
### Ficció

* Year of Wonders: A Novel of the Plague (2001)
* March (2005)
* People of the Book (2008) (Els guardians del llibre. Traducció de Núria Parés Sellarès. Barcelona, La Magrana, 2008)
* Caleb's Crossing (2011)
* The Secret Chord (2015)

### No ficció

* Nine Parts of Desire: The Hidden World of Islamic Women (1994)
* Foreign Correspondence: A Pen Pal's Journey from Down Under to All Over (1997)
* Boyer Lectures 2011: The Idea of Home (2011)

## Referències

* ↑ «Geraldine Brooks: Australia's Pulitzer Prize winner by Julia Baird for ABC Sunday Profile». Abc.net.au. [Consulta: 14 novembre 2016].
* ↑ «Geraldine Brooks». Diputació de Barcelona. [Consulta: 14 novembre 2016].
# Gildeskål

Gildeskål és un municipi situat al comtat de Nordland, Noruega. Té 1,998 habitants (2018) i la seva superfície és de 661.83 km². El centre administratiu del municipi és el poble d'Inndyr. Els altres pobles de Gildeskål són Forstranda, Lekanger, Mevik, Mårnes, Nygårdsjøen, Saura, Storvika, Sørarnøya, Sørfinnset, i Våg.
Gildeskål és un municipi costaner que abasta una part del continent i moltes illes. Les principals illes del municipi són Fleinvær, Fugløya, Nordarnøya, Sandhornøya i Sørarnøya. La part sud del municipi inclou una part de les muntanyes de Saltfjellet i la part nord del municipi limita amb el Saltfjorden i el Vestfjorden. El pont de Sandhornøy connecta l'illa de Sandhornøya amb el continent. Hi ha molts llacs al municipi, entre els quals Fellvatnet, Langvatnet, Litle Sokumvatnet i Sokumvatnet.
Hi ha un transmissor VLF a Gildeskål que s'utilitza per enviar missatges a submarins submergits (indicatiu: JXN, freqüència: 16.4 kHz). Utilitza com a antenes diversos cables filats entre dues muntanyes (foto). L'edifici del transmissor es troba a 66° 58′ 58″ N, 13° 52′ 23″ E﻿ / ﻿66.98278°N,13.87306°E﻿ / 66.98278; 13.87306﻿ (JXN transmitter).

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2018. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 15 desembre 2018].
# Gildardo García

Gildardo García (9 de març de 1954 - 15 de gener de 2021) va ser un jugador d'escacs colombià.

## Biografia

García es va convertir en el segon Gran Mestre de Colòmbia el 1992. La seva màxima puntuació Elo va ser de 2540 (el juliol de 1994) i ocupava el 14è lloc a Colòmbia en el moment de la seva mort.
Va guanyar el campionat nacional colombià 10 vegades, els anys 1977, 1978, 1985, 1986, 1987, 1990, 1991, 1995, 2003 i 2006. El 1974, va guanyar el Campionat Panamericà Júnior d'escacs inaugural. Va jugar nombrosos cops representant Colòmbia a les olimpíades d'escacs.
Va morir de COVID-19 a Medellín el 15 de gener de 2021, durant la pandèmia de COVID-19 a Colòmbia.

## Referències

* ↑ «Garcia, Gildardo FIDE Chess Profile - Players Arbiters Trainers». ratings.fide.com. [Consulta: 25 març 2020].
* 1 2 Tiempo, Casa Editorial El. «Luto en el ajedrez colombiano: muere el Gran Maestro Gildardo García» (en spanish). El Tiempo, 15-01-2021. [Consulta: 15 gener 2021].
* ↑ «Gildardo Garcia chess games and profile - Chess-DB.com». chess-db.com. Arxivat de l'original el 2016-08-26. [Consulta: 25 març 2020].
* ↑ «Campeonato de Colombia de ajedrez». www.ajedrezdeataque.com. [Consulta: 25 març 2020].
* ↑ «Campeones colombianos», 06-02-2012. Arxivat de l'original el 2012-02-06. [Consulta: 25 març 2020].
* ↑ «The chess games of Gildardo Garcia». www.chessgames.com. [Consulta: 19 abril 2020].
* ↑ «San Juan 1974 - 1° Campeonato Panamericano Juvenil». www.brasilbase.pro.br. [Consulta: 19 abril 2020].
* ↑ «Gildardo Garcia - Chess Games». old.chesstempo.com. [Consulta: 19 abril 2020].
# Glacera inferior de Grindelwald

La glacera inferior de Grindelwald (alemany: Unterer Grindelwaldgletscher), igualment coneguda amb el nom de « baixa-glacera de Grindelwald » és una glacera dels Alps Bernesos, situat al sud-est de Grindelwald, al cantó de Berne (Suïssa). Té el seu origen sota l'Agassizhorn i el Strahlegghorn i està connectada a la Glacera de l'Unteraar via el Finsteraarjoch (3.283 m). La glacera inferior de Grindelwald no ha de ser confosa amb la glacera superior de Grindelwald, situada al nord-est.

## Característiques

La glacera inferior de Grindelwald té encara un afluent principal, el Ischmeer (« mar de gel en alemany suís, antigament coneguda sota el nom de « glacera de Grindelwald-Fiescher », alemany: Grindelwald-Fieschergletscher), que és la glacera sobre l'estació Eismeer del Tren de la Jungfrau.
La glacera inferior de Grindelwald mesurava 8,3 km de llarg i cobria una superfície de 20,8 km² l'any 1973. Ha retrocedit considerablement des d'aleshores, tenint una longitud de només 6,2 km l'any 2015, la reculada de 1,9 km ha estat principalment des de 2007.
A la meitat del segle xix, la glacera arribava a la vall de Grindelwald fins a Mettenberg, a una altitud de 983 m, a prop de la confluència de la Lütschine blanca i de la Lütschine negra. L'any 1900, s'estenia encara fins al Rotenflue (1.200 m) i oplia tota la vall des de la seva extremitat actual, el llac glaciar, amb un gruix d'aproximadament 300 m fins a una altitud de 1.700 m, just a sota de l'actual camí de senderisme al voltant del Bänisegg. Al començament dels anys 2000, havia retrocedit fins a la gola entre l'aresta del Hörnli (Eiger) i el Mättenberg.
* Part superior de la glacera sota el Finsteraarhorn. Sobre la dreta, en segon pla, l'Agassizhorn (agost 2008).
* Les glaceres superior (a l'esquerra) i inferior (a la dreta) de Grindelwald amb – d'esquerra a la dreta – el Wetterhorn, el Mättenberg i el Hörnli (Caspar Wolf, 1774).

## Referències

* ↑ Zryd 2008
* ↑ «Vidange du lac du bas-glacier de Grindelwald (2008)» (en francès). planat.ch. Plateforme nationale des dangers naturels (Planat). Arxivat de l'original el 2019-09-17. [Consulta: 30 octubre 2020].
* ↑ No confondre amb la glacera de Fiesch, situada aul sud del Fiescherhorn, en el cantó de Valais.
* ↑ «Unterer Grindelwaldgletscher, Grindelwald (BE)» (en anglès). Swiss Glacier Monitoring Network. VAW Laboratory of Hydraulics, Hydrology and Glaciology, ETH Zürich.

## Bibliografia

* Amédée, Zryd. Livius. Les glaciers en mouvement, 2008, p. 135.
# Glacera salina

Una glacera salina és un flux de sal (normalment halita) que es crea quan un diapir ascendent en un dom salí trenca la superfície. La gravetat causa que la sal flueixi, com una típica glacera de gel, per les valls adjacents.
La major part d'aquests fluxos ocorren a l'hivern, quan la sal està humida, ja que la força de la sal, depèn de forma molt crítica del seu contingut en aigua.
Les formes resultants, que tenen forma de llengües, es poden estendre diversos quilòmetres. Aquests fluxos poden comportar també argila, que els vueleven foscos.

## Monts Zagros

Al sud de l'Iran als (Monts Zagros) hi ha un aflorament salí en què xoquen dos plaques tectòniques, per una banda Àsia i per l'altra banda Arabia. L'aflorament fa que la gravetat faci fluir la sal entre les valls de les muntanyes de forma molt semblant a les glaceres. El resultat són una mena de llengües de 5 quilòmetres de longitud, (la sal d'aquests afloraments flueix a l'hivern que és quan és més fluida).

## Referències

* «Iran's Salt Glaciers». NASA Earth Observatory. Arxivat de l'original el 2008-09-24. [Consulta: 27 -- 12-2008].
* Talbot, C.J. and Rogers, E.A. 1980. Moviments estacionals d'un Gacias salí en Iran. Science, 208, 395-397
* Urai, J.L., Spiers, C.J., Zwart, H.J. & Lister, G.S. 1986. Debilitament d'una roca salina mitjançant aigua durant un llarg període. Nature, 324, 554-557
# Guerra entre Suïssa i la Casa d'Habsburg

La guerra Guerra entre Suïssa i la Casa d'Habsburg 1291-1499 comprèn una sèrie de conflictes armats entre l'emergent Antiga Confederació Suïssa i la Casa d'Habsburg, que va acabar amb la independència de facto de la Confederació.

## Períodes

S'hi poden distingir cinc grans períodes, que no van ser de guerra continuada sinó amb períodes de pau i acords signats entre cada estat confederat i els Habsburg.
* Primera fase: el conflicte amb Albert I (1291)
* Segona fase: guerra de Morgarten (1291-1316)
* Tercera fase: els conflictes de Lucerna i Zuric (1332-1360)
* Quarta fase: guerra de Sempach (1368-1394)
* Cinquena etapa: retirada Habsburg de Suïssa (1415-1469)
* Final: La guerra de Suàbia i la independència de facto (1490-1499) pel tractat de Basilea

## Referències

* ↑ (en anglès) Wilhelm Oechsli, History of Switzerland, 1499-1914, p.14
* ↑ Oechsli, Wilhelm; Paul, Eden; Paul, Cedar. «III, Mercenary Campaigns in Italy». A: History of Switzerland, 1499-1914 (en anglès). Cambridge: Cambridge University Press, 1922, p. 26. OCLC 2884964.