OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Robson Caetano da Silva

Robson Caetano da Silva (Rio de Janeiro, 4 de setembre de 1964) és un atleta brasiler, especialista en esprint. Té el millor temps dels esprintadors brasilers. Ha participat en quatre Jocs Olímpics consecutius (Los Angeles, Seul, Barcelona i Atlanta) i assolit el bronze en 200 l'any 1988 i en relleu 4 × 100 l'any 1996.
És l'actual posseïdor del rècord d'Amèrica del Sud de 100 m amb el seu temps de 10 s 00, establert l'any 1988 a Mèxic.
L'any 2006 participa en Dança dos Famosos, la versió brasilera de Dansa amb les estrelles. En surt gran guanyador.

## Carrera
### Palmarès

Palmarès internacional :
| Data | Competició | Lloc | Resultat | Prova |
| 1985 | Copa del món de les nacions | Canberra | 1er | 200 m |
| 1985 | Copa del món de les nacions | Canberra | 2n | 4 × 100 m |
| 1987 | Campionat del Món d'atletisme en pista coberta de 1987 | Indianapolis | 3r | 200 m |
| 1987 | Jocs panamericans | Indianapolis | 2n | 200 m |
| 1987 | Campionat del Món d'atletisme de 1987 | Roma | 4t | 200 m |
| 1988 | Atletisme als Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 | Seül | 5è | 100 m |
| 1988 | Atletisme als Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 | Seül | 3r | 200 m |
| 1989 | Copa del món de les nacions | Barcelona | 1er | 200 m |
| 1989 | Universiades | Duisburg | 1er | 200 m |
| 1990 | Goodwill Games | Seattle | 2n | 200 m |
| 1991 | Jocs panamericans | L'Havana | 1er | 100 m |
| 1991 | Jocs panamericans | L'Havana | 1er | 200 m |
| 1991 | Campionat del Món d'atletisme de 1991 | Tòquio | 7è | 100 m |
| 1991 | Campionat del Món d'atletisme de 1991 | Tòquio | 4t | 200 m |
| 1992 | Atletisme als Jocs Olímpics d'estiu de 1992 | Barcelona | 4t | 200 m |
| 1992 | Atletisme als Jocs Olímpics d'estiu de 1992 | Barcelona | 4t | 4 × 400 m |
| 1992 | Copa del món de les nacions | L'Havana | 1er | 200 m |
| 1992 | Copa del món de les nacions | L'Havana | 2n | 4 × 100 m |
| 1995 | Campionat del Món d'atletisme de 1995 | Göteborg | 4a | 200 m |
| 1995 | Final mundial | Mònaco | 3r | 200 m |
| 1996 | Atletisme als Jocs Olímpics d'estiu de 1996 | Atlanta | 3a | 4 × 100 m |

### Rècords

Rècords personals :
| Prova | Temps | Lloc | Data |
| 100 m | 10 s 00 | Mèxic | 22 de juliol de 1988 |
| 200 m | 19 s 96 | Brussel·les | 25 d'agost de 1989 |

## Referències

* ↑ «Robson DA SILVA - Olympic Athletics | Brazil» (en anglès), 24-11-2020. [Consulta: 25 novembre 2020].
* ↑ «Robson da Silva - Athletes - Olympic Games Winners». [Consulta: 25 novembre 2020].
* ↑ Trevizan, Karina. Almanaque dos reality shows do Brasil (en anglès). Panda Books, 2014-08-18. ISBN 978-85-7888-133-7.
* ↑ «Dança dos Famosos – Robson Caetano» (en portuguès brasiler). Arxivat de l'original el 2018-12-26. [Consulta: 25 novembre 2020].
# Runovići

Runovići és un poble de Croàcia situat al comtat de Split-Dalmàcia.
En el cens de l'any 2001, el municipi tenia 2.643 habitants, dels quals el 99,21% eren croats. i només el poble tenia 2.071 habitants

## Referències

* ↑ «POPULATION BY ETHNICITY, BY TOWNS/MUNICIPALITIES, CENSUS 2001» (en anglès). [Consulta: 4 gener 2022].
* ↑ «POPULATION BY SEX AND AGE, BY SETTLEMENTS, CENSUS 2001» (en anglès). [Consulta: 4 gener 2022].
# Sabalingis

Els sabalingis (en llatí Sabalingii, en grec antic Σαβαλίγγιοι) eren un poble germànic que Claudi Ptolemeu situa al damunt dels saxons a Quersonès Címbric. Probablement la ciutat de Sabyholm a l'illa de Lolland, els deu el nom.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Sabalingii». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 1r agost 2021].
# Saint-Agathon

Saint-Agathon (en bretó Sant-Eganton) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 1999 tenia 1.783 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 899 | 890 | 1.106 | 1.331 | 1.453 | 1.783 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Daniel Goudigan | |
| 2008- | Lucien Mercier | |
# Saint-Agnan

«Saint-Agnan» té aquests significats:
Municipis francesos:
* Saint-Agnan (Aisne)
* Saint-Agnan (Nièvre)
* Saint-Agnan (Saona i Loira)
* Saint-Agnan (Tarn)
* Saint-Agnan (Yonne)
amb noms compostos:
* Saint-Agnan-de-Cernières
* Saint-Agnan-en-Vercors
* Saint-Agnan-le-Malherbe
* Saint-Agnan-sur-Erre
* Saint-Agnan-sur-Sarthe

## Vegeu també

* Saint-Agnant
* Saint-Aignan
# Salem (Utah)

Salem és una població dels Estats Units a l'estat de Utah. Segons el cens del 2000 tenia 4.372 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Salem tenia 4.372 habitants, 1.128 habitatges, i 1.009 famílies. La densitat de població era de 318,5 habitants per km².
Dels 1.128 habitatges en un 56% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 82,3% hi vivien parelles casades, en un 5,1% dones solteres, i en un 10,5% no eren unitats familiars. En el 9,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,86 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,14.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 40,6% tenia menys de 18 anys, un 10,2% entre 18 i 24, un 25% entre 25 i 44, un 16,4% de 45 a 60 i un 7,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 24 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 54.813 $ i la renda mediana per família de 57.557 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.116 $ mentre que les dones 22.798 $. La renda per capita de la població era de 16.507 $. Entorn del 3,1% de les famílies i el 4,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Salem». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Salem». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Plantilla:Comtat de Utah
# San Filippo del Mela

San Filippo del Mela (sicilià Santu Filippu) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Messina. L'any 2006 tenia 7.159 habitants. Limita amb els municipis de Merì, Milazzo, Pace del Mela i Santa Lucia del Mela.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Giuseppe Cocuzza | Llista cívica |
# San Piero Patti

San Piero Patti (sicilià San Pieru Patti) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Messina. L'any 2009 tenia 3.208 habitants. Limita amb els municipis de Librizzi, Montalbano Elicona, Patti, Raccuja, Sant'Angelo di Brolo i Floresta.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Ornella Trovato | Llista cívica |
# Sausalito

Sausalito és una població dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2000 tenia 7.330 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Sausalito tenia 7.330 habitants, 4.254 habitatges, i 1.663 famílies. La densitat de població era de 1.489,5 habitants/km².
Dels 4.254 habitatges en un 8,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 33,9% hi vivien parelles casades, en un 3,5% dones solteres, i en un 60,9% no eren unitats familiars. En el 45,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,72 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,34.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 7,4% tenia menys de 18 anys, un 2,4% entre 18 i 24, un 39,5% entre 25 i 44, un 38,5% de 45 a 60 i un 12,3% 65 anys o més.
L'edat mitjana era de 45 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,8 homes.
La renda mitjana per habitatge era de 87.469 $ i la renda mitjana per família de 123.467 $. Els homes tenien una renda mitjana de 90.680 $ mentre que les dones 56.576 $. La renda per capita de la població era de 81.040 $. Entorn del 2% de les famílies i el 5,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sausalito». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sausalito». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Segells i història postal de La Agüera

Aquest articles va sobre els Segells i història postal de La Agüera. En juny de 1920 Espanya va emetre segells de la seva colònia existent Río de Oro sobreimpresa "LA AGÜERA", i en va seguir fent el 1922 amb una sèrie de retrats del rei Alfons XIII i la inscripció "SAHARA OCCIDENTAL / LA AGÜERA". Aquests van ser reemplaçats en 1924 per segells de Sahara Espanyol, quan la Güera, va ser incorporada a la colònia espanyola de Río de Oro. Els segells de La Agüera no són rars, generalment costen al voltant d'1 US $ tant usat com sense usar, però a causa de la poca població (probablement menys de 1.000 persones) i el curt període de validesa, és probable que siguin difícils de trobar els usats per finalitat no filatèlica.

## Fonts

* Stanley Gibbons Ltd: diversos catàlegs
* Encyclopaedia of Postal Authorities
* Rossiter, Stuart & John Flower. The Stamp Atlas. London: Macdonald, 1986. ISBN 0-356-10862-7

## Referències

* ↑ Stamp Issuers - La Aguera Stampsofdistinction.com, 24 March 2008
# Sant Llorenç de Saraís

Sant Llorenç de Saraís és l'antiga església parroquial romànica del poble abandonat de Saraís. No va entrar, atès el seu estat, en ruïnes, en el catàleg de monuments historicoartístics de la vall, ni en el de Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO, més recent. Pertany al terme municipal de la Vall de Boí, dins de l'antic terme de Durro, a l'Alta Ribagorça. De l'església romànica, només en queda un fragment de l'absis, inserit en un altre edifici posterior que actualment serveix de cleda per al bestiar. Es tracta d'una obra del segle xi, amb un aparell senzill, però acurat. Es tracta de la base del campanar, conservat fins a uns 2 metres d'alçada, amb una amplada d'1,5 m. És molt probable que la resta de l'església fos aprofitada per a bastir, modernament, l'església que hi ha al costat mateix.

## Bibliografia

* GAVÍN, Josep M. Inventari d'esglésies. 2. Baixa Ribagorça, Alta Ribagorça, Vall d'Aran. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978. ISBN 84-85180-09-7
* JUNYENT I MAYDEU, Francesc, MAZCUÑÁN I BOIX, Alexandre i PUIGFERRAT I OLIVA, Carles. "Sant Llorenç de Saraís", a Catalunya romànica. XVI. La Ribagorça. Barcelona: 1996, Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-412-2511-7.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sant Llorenç de Peracalç

Sant Llorenç de Peracalç és l'església parroquial del poble de Peracalç, a l'antic terme municipal de Montcortès de Pallars i l'actual de Baix Pallars, dins la comarca del Pallars Sobirà.
Està situada en el mateix poble de Peracalç, en el sector de ponent d'aquesta petita població.
És un temple mitjà, d'una sola nau ampla, amb absis que no es destaca del conjunt de la nau i un campanar alt i estret a l'angle sud-est del temple.

## Bibliografia

* Gavín, Josep Maria. Pallars Sobirà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 9). ISBN 84-85180-26-7.
* MADOZ, Pascual. Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar, vol. XII, pág. 796. Madrid: Imprenta del Diccionario geográfico-estadístico-histórico de D. Pascual Madoz, 1849. Edició facsímil: Articles sobre El Principat de Catalunya, Andorra i zona de parla catalana del Regne d'Aragó al «Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar» de Pascual Madoz. Vol. 1. Barcelona: Curial Edicions Catalanes, 1985. ISBN 84-7256-256-5.
* Pagès, Montserrat; Castilló, Arcadi. «Gerri de la Sal - Montcortès de Pallars». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Llorenç de Peracalç en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Sant Martí de Gausac

L'església de Sant Martí o Sant Martin de Tours, és un edifici religiós situat a la part baixa de l'entitat municipal descentralitzada de Gausac, del municipi de Vielha e Mijaran. Exerceix d'església parroquial, està dedicada a Sant Martí de Tours i forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'església, gòtica amb presència d'elements constructius pertanyents a les darreries del romànic, és una de les més notables de la Vall d'Aran.

## Descripció

S'articula en una nau coberta amb volta d'aresta, de tres trams amb capelles laterals, i absis poligonal cobert amb volta de racó de claustre. L'element arquitectònic més destacat el campanar, del segle xv, de planta vuitavada i tres pisos amb obertures per a les campanes al superior, i una coberta piramidal de llicorella, conformant una torre gòtica fortificada que devia haver tingut un ús defensiu. El cos inferior del campanar, de planta quadrada, forma un atri d'entrada al temple, amb volta de nervadura, que dona pas al portal, format per un seguit d'arquivoltes en degradació d'arc apuntat.
A l'interior es conserven dues piques romàniques; una beneitera semicircular encastada al mur i decorada amb estilitzacions vegetals de poc relleu i un cordó trenat a la part inferior, i una pica baptismal, emparentada estilísticament amb les de Vielha, Begós, Escunhau o Betlan, entre d'altres de la vall. La iconografia de la pica se centra en motius de figuració humana completats amb un ritme ondulant d'origen vegetal –tiges i fulles–, amb la inclusió d'estels de cinc i sis puntes. La presència de motius com la flor de lis, d'influència francesa, o la permanència de figures arcaiques més enllà del segle xii, situa aquesta peça cronològicament entre els segles xii i xiii.
A un dels contraforts meridionals del presbiteri hi ha un fragment d'estela funerària romana, un bloc de marbre blanc amb una motllura de tipus clàssic a un dels extrems.

## Referències

* 1 2 «Gausac». Ajuntament de Vielha e Mijaran. [Consulta: 13 setembre 2016].
* 1 2 3 «Sant Martin de Tours de Gausac». Cultura e Politica Lingüistica. Conselh Generau d'Aran. Arxivat de l'original el 23 de setembre 2016. [Consulta: 13 setembre 2016].
* 1 2 3 4 «Església de Sant Martí de Gausac». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 setembre 2016].
# Santa Maria de Vilanova d'Éssera

Santa Maria de Vilanova d'Éssera és una església romànica llombarda del segle xi-XII, situada al municipi de Vilanova d'Éssera, dins de la Franja de Ponent a la comarca de la Ribagorça.
La seva planta és una nau i absis cilíndric amb arcuacions cegues i una capella lateral, amb un campanar en torre quadrada de 3 pisos amb escales d'acces exteriors. La portalada és dovellada de mig punt (renovada). El seu estat és descuidat i actualment no està en ús.

## Referències

* ↑ Fitxa al Portal románico aragonés
# Sant Miquel d'Ansalonga

Sant Miquel d'Ansalonga és una església situada al nucli de població d'Ansalonga, pertanyent a la parròquia d'Ordino, Principat d'Andorra, declarada Bé d'interès cultural. Donava servitud religiosa al petit nucli de població d'Ansalonga i estaba situada enfront del poble, a la riba oposada del Valira del Nord, arran del que antigament era el camí ral i ara és la carretera general. Hi han referències documentals del segle XVIIIs, i va ser rehabilitada a la primera meitat del XIX.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular sense absis aparent a l'exterior.
La coberta és de dos vessants, de llates de fusta recobertes de pissarra i suportada per un embigat interior. Sobre el mur est té un campanar d'espadanya, d'una sola obertura amb arc de mig punt adovellat. La façana principal està orientada a l'est, de cara al poble, i és perpendicular al carener. S'hi obria, originalment, la porta d'entrada, que actualment està cegada. Aquesta porta està flanquejada per dues finestres ferrades. Les tres obertures, porta i finestres, estan rematades amb un arc rebaixat. A la façana sud és on es troba la porta actual, també amb arc rebaixat, i a sobre hi ha una finestra quadrangular protegida per reixes de ferro.
A l'interior hi ha un cor de fusta als peus de la nau i l'absis està cobert amb volta de canó. El terra està empedrat. Acull un retaule obra del pintor Jeroni d'Heredia dedicat a Sant Miquel i datat entre 1620 i 1650, més un davant l'altar i altres peces de mobiliari.

## Referències

* 1 2 «Església de Sant Miquel d'Ansalonga». Cultura. Govern d'Andorra [Consulta: 7 agost 2016].

## Vegeu també

* Llista d'esglésies catòliques d'Andorra

## Enllaços externs

* Interior de San Miquel d'Ansalonga
# Santa Maria della Croce (Crema)

* Aquest article tracta sobre el barri de la ciutat llombarda de Crema. Si cerqueu el santuari en aquest barri, vegeu «Santa Maria della Croce».
Santa Maria della Croce és un barri del nord de Crema al nord d'Itàlia; durant el Risorgimento (1861) tenia 928 habitants; va ser integrat a la ciutat, juntament amb altres municipis, el 1928. El nom d'aquest barri fa referència al santuari de Santa Maria della Croce (segle xv) i és a dos quilòmetres del centre de la ciutat, en el camí a Bèrgam, en un lloc on originalment només hi havia més un petit bosc anomenat Novelletto. Des de 1828 el bisbe de Crema Tommaso Ronna va proclamar oficialment Santa Maria de la Creu com a parròquia independent.

## Referències

* ↑ Regio Decreto 1º aprile 1875, n. 2420
* ↑ Regio Decreto 15 aprile 1928, n. 951
* ↑ Lombardia Beni Culturali

## Enllaços externs

* Lombardia Beni Culturali
# The Boys in the Band

«The Boys in the Band» té aquests significats:
* The Boys in the Band (pel·lícula de 1970)
* The Boys in the Band (pel·lícula de 2020)
# Països megadiversos

Els països megadiversos són 16 països del món que constitueixen menys del 10% de la superfície emergida de la Terra, però que agrupen més del 70% de la biodiversitat terrestre. La majoria d'aquests països es troben entre els tròpics. El 2002, es van reunir a Cancun, Mèxic, els representants de dotze d'aquests països i van signar una declaració per crear una organització per a la cooperació en la preservació i el desenvolupament i l'ús sostenible i responsable dels ecosistemes i la biodiversitat de les regions.
Els països megadiversos són:
| Bolívia Brasil Colòmbia Congo (República Democràtica) Costa Rica Equador | Filipines Índia Indonèsia Kenya Madagascar | Malàisia Mèxic Perú Sud-àfrica Xina EUA |
# Topall

Un topall és un dispositiu fix generalment col·locat en vies ferroviàries terminals, que tenen la missió de detenir la circulació del tren, si per alguna incidència no s'hagués detingut abans.

## Tipologia

Els topalls poden ser de dos tipus: rígids o deformables. Si bé a RENFE els més estesos són els rígids, generalment de formigó i metàl·lics, cada vegada són més freqüents els topalls deformables del tipus de sabates de fricció. Quan un tren insuficientment frenat xoca contra aquest tipus de topall, el deforma empenyent-lo diversos metres. En aquesta carrera de detenció, el topall arrossega una sèrie de mordasses, les sabates de les quals subjecten fortament la capçalera del carril, funcionant així com a frens. L'energia cinètica del tren es transforma, per tant, en calor en les referides sabates, disminuint la seva velocitat fins a detenir-lo.
Aquestes instal·lacions ferroviàries d'absorció d'energia permeten detenir trens de 1200 tones, a velocitats de 10 km/h, sense que es produeixin danys de consideració sobre el passatge. Per això, aquest tipus d'instal·lació rep el nom de IFAE, acrònim d'Instal·lació Ferroviària d'Absorció d'Energia.

## Referències

* ↑ «Topall». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
Viccionari
# Topal Osman Paixà

* Aquest article tracta sobre el gran visir del segle XVIII. Si cerqueu l'home d'estat otomà i gran governador de Bòsnia del segle XIX, vegeu «Topal Şarif Osman Paixà».
Topal Osman Paşa —de vegades transcrit Topal Othman Pasha— (1663-1733) fou un gran visir otomà del 21 de setembre de 1731 al 12 de març de 1732.
Osman Paixà va néixer a la Morea otomana però d'una família originària de Konya. Va entrar jove al servei de l'estat i va ocupar algunes funcions. Segons Van Hammer als 24 anys va ser nomenat berglerbegi i enviat a Egipte però no va arribar a prendre possessió, ja que fou fet presoner a la costa egípcia per un corsari i enviat a Malta (1698); fou alliberat a canvi d'un rescat i va poder tornar a Istanbul on va rebre el mal nom de Topal (el Coix) a causa de la ferida que havia patit. Després va participar en algunes campanyes: Prut (1711) i Morea (1714-1715) i va ocupar alguns càrrecs menors fins a ser governador del sandjak de Tirhala; a la campanya d'Hongria del 1716 va proveir a les tropes; després va reprimir una revolta a Morea de la que fou nomenat serasker (1716-1717) i on va lluitar contra els venecians. El 1720 fou nomenat governador de Bòsnia i el 1721 de Rumèlia (fins al 1727); el 1727 va tornar a Bòsnia com a governador i a més comandant de Nish; el 17289 tornava a ser nomenat pel govern de Rumèlia i altre cop al de Bòsnia el 1730 en aquest cas per lluitar contra els partidaris de Patrona Khalil molts dels quals van fugir a Albània; va ser governador sis mesos en els quals va reprimir la revolta (maig del 1731) i llavors va retornar al govern de Rumèlia breument, ja que el 10 de setembre fou cridat per exercir com a gran visir, rebent el segell el dia 21. Va exercir sis mesos i va acabar de liquidar la revolta, va estabilitzar el cost de la vida i va assegurar els proveïments a Istanbul.
Després fou nomenat governador de Trebisonda, i al cap de poc de Tiflis, i finalment serasker d'Anatòlia. El 19 de juliol de 1733 va obtenir una victòria sobre les forces perses de Nadir Shah que havien entrat a l'Iraq. Poc després en un nou atac persa a la part nord de l'Iraq, va morir en un combat prop de Kirkuk. Un fill, Ahmed Ratib Pasha estava casat amb una filla d'Ahmet III anomenada Aysha Sultana.

## Bibliografia

* Histoire de l'Empire ottoman, depuis son origine jusqu'à nos jours, par J. von Hammer; traduit de l'allemand par J. J. Hellert, Volum 1 a 18
* I. Raouf, Mosul diring the Ottoman Era. The period of Local Government 1726-1834, Najaf, 1975
Gran visir otomà :
# Tradicionàrius

El Tradicionàrius, nom amb el qual és conegut el Festival de Música Tradicional i Popular Tradicionàrius, és un festival de música tradicional catalana creat a Barcelona el 1987, gràcies a l'impuls d'un col·lectiu de música folk encapçalat per Jordi Fàbregas (1951-2021).
En la seva 37a edició, que se celebrà al Centre Artesà Tradicionàrius de Barcelona com a seu principal, comptà amb 55 espectacles, entre ells el retorn de Mesclat als escenaris, i l'assistència de més de 10.500 persones.

## Referències

* 1 2 Cervantes, Xavier. «"Poble que canta mai no mor", el lema que reivindica el Tradicionàrius 2024». Ara, 11-01-2024. [Consulta: 26 març 2024].
* ↑ «Més de 10.500 persones assisteixen al Tradicionàrius 2024». Betevé, 21-03-2024. [Consulta: 26 març 2024].
# Torghud-Eli

Torghud-Eli (Torghud Ili o Terra de Torghud) fou el nom d'una comarca d'Anatòlia, a l'extrem nord-oest, donada vers 1300 per Osman I al seu general Torghud Beg o Torghud Alp, formada per İnegöl a l'est de Bursa, que el general havia conquerit o almenys havia ajudat a la seva conquesta.
El nom va desaparèixer al segle xvi.

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, X, 612 i 613