OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Encarnación López

Encarnación López o Damayanti (Madrid, 1902-1975) Va ser una ballarina espanyola, filla de l'actriu i ballarina Pepita Sevilla.
Filla de Pepita Sevilla, Va debutar al Teatre Lara en 1916 als catorze anys, de vegades és confosa amb Encarnación López Julves, més coneguda com La Argentinita.

## Referències

* ↑ Trancart, Vinciane «Las tocaoras de flamenco en el escenario público a finales del siglo XIX: esplendor y miseria de una paradoja» (en anglès). Resistir o derribar los muros. Mujeres, discurso y poder en el siglo XIX.
* ↑ «Hemeroteca Digital. Biblioteca Nacional de España». [Consulta: 26 abril 2020].
# Far de Barbaria

El far de Barbaria és un far situat a l'illa de Formentera, construït el 1971. Té una altura de 78 m i un abast màxim de llum intermitent de 18 milles. No disposa de construccions auxiliars propers i es troba a prop de la torre de defensa d'es Garroveret i la cova Foradada. El Cap de Barbaria, on es troba el far, és una àrea amb una llarga història a Formentera. Tot i que el far es va projectar el 1924, no es va construir fins al 1971.
El Cap de Barbaria és una àmplia porció de Formentera, una comarca o vénda que pertany a la parròquia de Sant Francesc Xavier. És un territori que va estar habitat pels primers pobladors de l'illa (a la prehistòria) fa quatre mil anys.
Durant la repoblació de Formentera, a finals del segle xvii, la major part del Cap de Barbaria es va reservar a la Corona d'Espanya. D'aquí sorgeixen alguns topònims de la zona com el camí del Rei o el pla del Rei. El monarca va fer construir (1760) la torre del cap de Barbaria, també anomenada torre d'es Garroveret, a prop del far del cap de Barbaria (1971).

## Referències

* ↑ «Faro de Cap de Barbària – Berbería | Fars de Balears | Faros de Baleares | Lighthouses in Balearics», 14-05-2011. Arxivat de l'original el 2011-05-14. [Consulta: 19 desembre 2022].
* ↑ «Libro de Faros y Señales de Niebla» (en cas). armada.defensa.gob.es, 13-12-2022. [Consulta: 19 desembre 2022].
# Far de Camarinal

El Far de Camarinal, abans anomenat Torre Vieja o Torre del Cap de Gracia, era una torre de guaita que el 1990 es va convertir en far. Es troba al municipi de Tarifa (Cadis). Està declarat Bé d'Interès Cultural, sota el nom 'Torre del Cap de Gracia'.

## Localització

El far se situa sobre el cap de Gracia, que pertany al parc natural de l'Estret i que es troba entre la platja de los Alemanes i la del Cañuelo. Tot i coincidir en el nom, la punta Camarinal es localitza a l'est, al costat de la platja de Bolonia. S'accedeix al far per un camí asfaltat que surt de la urbanització Atlanterra. La població més pròxima és Zahara de los Atunes.

## Construcció

A l'origen, el far de Camarinal era una torre alimara. Va ser una de les torres de vigilància costanera construïdes el segle XVI per ordre de Felip II per a protegir la costa gaditana enfront de les accions de pillatge dels pirates barbarescos. Posteriorment, el 1990 va ser restaurada i habilitada com a far.

## Referències

* ↑ «Faro de Camarinal» (en castellà). El Faro de Luisu. Arxivat de l'original el 2013-02-18. [Consulta: 10 juny 2022].
* ↑ Aragón Fernández, A.: Asaltos de piratas berberiscos al litoral gaditano de La Janda. Tarifa, 2009
* ↑ Sancho de Sopranis, H.: El viaje de Luis Bravo de Laguna y su proyecto de fortificación de las costas occidentales de Andalucía de Gibraltar a Ayamonte. Archivo del Instituto de Estudios Africanos. Año IX. Núm. 42. Madrid, 1957.
# Etheostoma occidentale

Etheostoma occidentale és una espècie de peix pertanyent a la família dels pèrcids.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: els Estats Units.

## Referències

* ↑ Rafinesque C. S., 1819. Prodrome de 70 nouveaux genres d'animaux découverts dans l'intérieur des États-Unis d'Amérique, durant l'année 1818. J. Phys. Chim. Hist. Nat. v. 88. 417-429.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Powers, S.L. & R.L. Mayden, 2007. Systematics, Evolution and Biogeography of the Etheostoma simoterum Species Complex (Percidae: Subgenus Ulocentra). Bulletin of the Alabama Museum of Natural History, 25: 1-23.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Estació de Gilet

Mapa Rodalies València línia C-5 :
Gilet és una estació de la línia C-5 de la xarxa de Rodalies Renfe de València situada a l'est del nucli urbà de Gilet a la comarca del Camp de Morvedre de la província de València. L'estació forma part de la línia Saragossa-València.
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Rodalies València de Renfe |||||
| València-Nord Sagunt | Sagunt | C-5 | Estivella - Albalat dels Tarongers | Caudiel |

## Vegeu també

* Línia 5 (Rodalies València)
* Rodalies València (xarxa ferroviària)
* Renfe Operadora
# Fayette (Utah)

Fayette és una població dels Estats Units a l'estat de Utah. Segons el cens del 2000 tenia 204 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fayette tenia 204 habitants, 64 habitatges, i 49 famílies. La densitat de població era de 164,1 habitants per km².
Dels 64 habitatges en un 46,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 70,3% hi vivien parelles casades, en un 3,1% dones solteres, i en un 21,9% no eren unitats familiars. En el 21,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,19 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,78.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 36,8% tenia menys de 18 anys, un 10,3% entre 18 i 24, un 19,6% entre 25 i 44, un 20,1% de 45 a 60 i un 13,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.750 $ i la renda mediana per família de 36.500 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.750 $ mentre que les dones 23.750 $. La renda per capita de la població era de 17.459 $. Entorn del 4,8% de les famílies i el 9,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fayette». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fayette». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Fayetteville (Ohio)

Fayetteville és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 372 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fayetteville tenia 372 habitants, 142 habitatges, i 93 famílies. La densitat de població era de 287,3 habitants/km².
Dels 142 habitatges en un 33,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,1% hi vivien parelles casades, en un 10,6% dones solteres, i en un 34,5% no eren unitats familiars. En el 26,8% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,62 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,28.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29% tenia menys de 18 anys, un 10,8% entre 18 i 24, un 32% entre 25 i 44, un 19,9% de 45 a 60 i un 8,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.375 $ i la renda mediana per família de 50.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.694 $ mentre que les dones 26.667 $. La renda per capita de la població era de 18.717 $. Aproximadament el 7,6% de les famílies i el 8,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fayetteville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fayetteville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Eusebi Cort i Mestres

Eusebi Cort i Mestres (Reus, 1840 - Madrid, 1892) fou un escriptor, periodista i traductor català.
Després d'estudiar magisteri, treballà com a periodista a Buenos Aires i al Principat. El 1869 anà a viure a Barcelona dos anys i després a Montevideo. El 1881 treballà com a mestre a L'Espluga de Francolí. Va ser un dels escriptors més actius a l'Eco del Centro de Lectura on hi publicà poemes seus i, l'any 1862, traduccions de Virgili, Tommaso Grossi, Vicente Barrantes, Eulogio Florentino Sanz i una trentena de poemes de Victor Hugo. Posteriorment també n'edità algunes a La Ilustració Catalana i a La Pàtria Catalana, de Valls, els anys 1880 i 1881. A Buenos Aires publicà el 1880 un recull de traduccions de Victor Hugo. L'erudit reusenc Joaquim Santasusagna diu que aquestes traduccions de Victor Hugo són molt belles, i que el català de Cort agafa aires de normalitat en adaptar-se al francès. Va escriure també sobre temes d'ensenyament, textos que publicà a revistes de la península i d'Amèrica. Un germà seu, Jaume Cort, va ser músic i director de corals.

## Referències

* ↑ Montserrat Bacardí i Pilar Godayol. Diccionari de la traducció catalana. Pàg. 155, Eumo Editorial 2011. ISBN 978-84-9766-396-0
* 1 2 Santasusagna, Joaquim. Reus i els reusencs en el renaixement de Catalunya fins al 1900. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1982, p. 162-164.
* ↑ «La Renaixença literària de Catalunya i l'aportació dels reusencs». Revista del Centre de Lectura, Any XIV, núms. 246-248, octubre, novembre, desembre 1933, pàg. 264.
# Font Vella (Sant Ramon)

La Font Vella és una font del poble de Portell, al municipi de Sant Ramon (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un antic pou d'aigua subterrani situat a l'entrada del nucli. El pou del Portell es construí per a cobrir les aigües freàtiques que s'han acumulat per filtració i el seu nivell varia segons les pluges. Presenta una porta exterior de ferro, col·locada recentment, on s'hi accedeix mitjançant una graonada descendent que al mateix temps condueix cap a l'interior del pou cilíndric, la qual queda parcialment inundada segons el nivell en que es troba l'aigua. El pou està realitzat amb paredat i cobert per volta de canó amb la presència d'un arc de mig punt a l'entrada exterior.

## Referències

* ↑ «Font Vella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 març 2019].
# Faròidies

Pharoideae és una subfamília de poàcies. Vien a l'ombra en els boscos tropicals i temperats càlids.

## Tribu

* Phareae Stapf

## Gèneres

Segons NCBI Taxonomy Browser:
* Leptaspis
* Pharus

## Referències

* ↑ Grass Phylogeny Working Group; Nigel P. Barker, Lynn G. Clark, Jerrold I. Davis, Melvin R. Duvall, Gerald F. Guala, Catherine Hsiao, Elizabeth A. Kellogg and H. Peter Linder «Phylogeny and Subfamilial Classification of the Grasses (Poaceae)». Annals of the Missouri Botanical Garden. Missouri Botanical Garden Press, 88, 3, 2001, pàg. 373–457. DOI: 10.2307/3298585.
* ↑ http://www.ncbi.nlm.nih.gov/Taxonomy/Browser/wwwtax.cgi?mode=Tree&id=147374&lvl=3&p=has_linkout&lin=f&keep=1&srchmode=1&unlock
# Expedició 38

L'Expedició 38 va ser la 38a estada de llarga durada a l'Estació Espacial Internacional.

## Tripulació

| Posició | Primera Part (Novembre de 2013) | Segona Part (Novembre de 2013 a març de 2014) |
| Comandant | Oleg Kótov, RSA Tercer vol espacial | Oleg Kótov, RSA Tercer vol espacial |
| Enginyer del vol 1 | Sergey Ryazansky, RSA Primer vol espacial | Sergey Ryazansky, RSA Primer vol espacial |
| Enginyer del vol 2 | Michael S. Hopkins, NASA Primer vol espacial | Michael S. Hopkins, NASA Primer vol espacial |
| Enginyer del vol 3 | | Koichi Wakata, JAXA Quart vol espacial |
| Enginyer del vol 4 | | Richard A. Mastracchio, NASA Quart vol espacial |
| Enginyer del vol 5 | | Mikhaïl Tiurin, RSA Tercer vol espacial |

### Font

JAXA, NASA, ESA

## Referències

* ↑ JAXA. «Astronaut Koichi Wakata Selected as Member of ISS Expedition Crew». [Consulta: 17 febrer 2011].
* ↑ «NASA And Partners Name Upcoming Space Station Crew Members». NASA. [Consulta: 19 febrer 2011].
* ↑ «ESA astronaut Luca Parmitano assigned to 2013 Space Station mission». ESA. [Consulta: 20 febrer 2011].

## Enllaços externs

* Pàgina de la NASA sobre les Expedicions a l'Estació Espacial
# Expedició 35

L'Expedició 35 va ser la trenta-cinquena missió de llarga duració a l'Estació Espacial Internacional (ISS). L'expedició va començar el 13 març de 2013, quan la tripulació de l'Expedició 34 va sortir de la ISS. Aquesta va ser la primera vegada que un astronauta canadenc, el Coronel Chris Hadfield, estava al comandament de l'estació. L'Expedició 35 també va ser la segona vegada que una tripulació de la ISS no és dirigida per un astronauta de la NASA, ni cosmonauta del Roscosmos, després de l'Expedició 21 en el 2009, quan l'astronauta de l'ESA, Frank de Winne, estava al comandament.

## Tripulació

| Posició | Primera Part (Març del 2013) | Segona Part (Març del 2013 a Maig del 2013) |
| Comandant | Chris Hadfield, CSA Tercer vol espacial | Chris Hadfield, CSA Tercer vol espacial |
| Enginyer de vol 1 | Thomas Marshburn, NASA Segon vol espacial | Thomas Marshburn, NASA Segon vol espacial |
| Enginyer de vol 2 | Roman Romanenko, RSA Segon vol espacial | Roman Romanenko, RSA Segon vol espacial |
| Enginyer de vol 3 | | Christopher Cassidy, NASA Segon vol espacial |
| Enginyer de vol 4 | | Pàvel Vinogràdov, RSA Quart vol espacial |
| Enginyer de vol 5 | | Aleksandr Missurkin, RSA Primer vol espacial |

### Font

NASA

## Referències

* ↑ NASA. «NASA and Its Partners Announce a New Space Station Crew». [Consulta: 2 setembre 2010].
* ↑ «NASA And Partners Name Upcoming Space Station Crew Members». NASA. [Consulta: 19 febrer 2011].

## Enllaços externs

* Pàgina web de les Expedicions de l'Estació Espacial a la NASA
# Formatge de l'Alt Urgell i la Cerdanya

El Formatge de l'Alt Urgell i la Cerdanya és un formatge català de llet de vaca frisona, elaborat a la Seu d'Urgell (Alt Urgell, Catalunya). Concretament l'elabora la Cooperativa Lletera del Cadí sota el nom d'Urgèlia. És l'únic formatge de Catalunya amb denominació d'origen protegida.

## Origen i identificació

L'elaboració de formatges ha estat una activitat tradicional catalana durant molts segles, especialment arrelada a les valls pirinenques. En el cas de l'Alt Urgell, va ser l'evolució de l'agricultura i la ramaderia durant la primera meitat del segle xx que va propiciar la formació d'una important indústria làctia, en el marc de la qual es van desenvolupar tant aquest producte com la Mantega de l'Alt Urgell i la Cerdanya. Es tracta, doncs, d'un formatge elaborat seguint procediments industrials i tècniques modernes de producció formatgera.
El Formatge de l'Alt Urgell i la Cerdanya gaudeix d'una Denominació d'Origen Protegida (DOP), per la qual cosa l'elaboració es troba sotmesa al reglament de la denominació. Aquest reglament preveu la identificació del producte amb les informacions que exigeix la legislació vigent, és a dir, el nom del producte "Formatge de l'Alt Urgell i la Cerdanya. Denominació d'Origen Protegida" i el logotip de la denominació, a més del logotip europeu de les DOP.

## Àrea d'elaboració

Malgrat que la legislació de la DOP preveu com àrea d'elaboració tant la comarca de l'Alt Urgell com la de la Baixa Cerdanya, el cert és que la totalitat de la producció es concentra en la Seu d'Urgell i que aquesta és realitzada per una sola empresa, la Cooperativa Lletera del Cadí. La llet, però, procedeix de totes dues comarques.

## Característiques bàsiques

Es tracta d'un formatge tendre (per tant, la curació té lloc durant un màxim d'un mes) i de pasta tova, elaborat amb llet sencera pasteuritzada. La part interior presenta petits foradets i una coloració blanquinosa tipus marfil, mentre que l'exterior presenta una coloració vermellosa ataronjada. La forma se cilíndrica i plana, el diàmetre és ampli i l'alçada escassa. El pes no és superior a 2 quilograms. Es comercialitza en peces senceres, que després poden ser tallades en els establiments de venda al detall. Els seus únics ingredients són la llet de vaca, quall animal, ferments làctics i clorur de sodi.
Pel que fa al sabor, destaca per la lleugeresa i un regust salí, que deixa uns aromes secundaris intensos i persistents.

## Referències

* ↑ «www.cuina.cat/». Arxivat de l'original el 2016-03-06. [Consulta: 5 març 2016].
* ↑ «La Cooperativa Cadí exporta un 25% de la producció a França». Diari Bondia Lleida, 15-10-2010. Arxivat de l'original el 15 de maig 2014. [Consulta: 15 octubre 2010].

## Vegeu també

* DOP Mantega de l'Alt Urgell i la Cerdanya
* IGP Vedella dels Pirineus Catalans
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :
# Wilhelm Kuhnert

Friedrich Wilhelm Kuhnert (Oppeln, 18 de setembre de 1865 – Flims, 11 de febrer de 1926) fou un pintor alemany, autor i il·lustrador, que es va especialitzar en pintures animals.

## Vida personal

Kuhnert va néixer en Oppeln el 1865. El 1894, es va casar amb Emilie Caroline Wilhelmine Ottilie Alvine Herdikerhoff, de 18 anys. Van tenir una filla, Emilie. La parella es va divorciar el 1909 mentre Emilie estava estudiant a Ceilan. Kuhnert contragué matrimoni per segon cop amb Gerda Jankowski el 1913. Gerda morí el 1925, el dia del 60è aniversari del seu marit. Kuhnert va morir l'11 de febrer de 1926 durant una estada de recuperació en Flims, Suïssa. La seva tomba és en el Südwestkirchhof Stahnsdorf, a Berlín.

## Vida professional

Després de finalitzar un aprenentatge tècnic-comercial a l'edat de 17 anys, Kuhnert va estudiar amb beques a la Universitat de les Arts de Berlín entre 1883 i 1887. Des de casa seva a Berlín, es va embarcar en viatges a Escandinàvia, Egipte, Àfrica de l'Est i Índia per fer estudis sobre paisatge i animals. El seu motiu preferit era el lleó africà. El 1901, Kuhnert va ser il·lustrador del llibre Animal Life on Earth del zoòleg Johann Wilhelm Haacke. El 1903 es va convertir en un dels nombrosos artistes seleccionats per oferir il·lustracions i dissenyar targetes comercials per a la companyia xocolatera Stollwerck de la ciutat de Colònia. També va produir algunes il·lustracions per l'edició de 1900 pel llibre Thierleben (Vida animal) d'Alfred Brehm.
Contràriament a la pràctica dels seus companys, Kuhnert es va distingir dibuixant animals tropicals a la natura, no en zoològics. Va fer pintures mitjançant esbossos, gravats, aquarel·la, i pintura d'oli. Kuhnert és considerat un dels pintors d'animals alemanys més importants del seu temps. Era un caçador entusiasta i expert; va tornar a Àfrica any rere any a la caça de trofeus animals i de temes per a les seves pintures.

## Llibres de Kuhnert

* Animal Portraiture (Text de Richard Lydekker). Frederick Warne & Co. Londres 1912
* Im Lande meiner Modelle (En la Terra dels meus Models). Leipzig 1918. Reeditat per HardPress (2013) ISBN 1-3149-4590-4 1-3149-4590-4
* Meine Tiere: Dau Radierungen Wilhelm Kuhnerts (Els meus Animals: Els Aiguaforts de Wilhelm Kuhnert). Berlín 1925
* Vollständiger Katalog der Originalradierungen des Künstlers (Catàleg Complert d'Aiguaforts Originals per l'Artista). Berlín 1927

## Llibres sobre Kuhnert

* Angelika Grettmann-Werner: Wilhelm Kuhnert (1865-1926). Tierdarstellung zwischen Wissenschaft und Kunst. Hamburg 1981
* Hansjörg Werner: Wer war Wilhelm Kuhnert. Der grosse deutsche Tiermaler. ISBN 3-939119-09-1

## Referències

* ↑ Lorenz, Detlef. Reklamekunst um 1900 (Advertising Art in the 1900s). Künstlerlexikon für Sammelbilder, Reimer-Verlag, 2000. ISBN 978-3-496-01220-7.
* ↑ «Wilhelm Kuhnert (German, 1865-1926)» (en anglès). [Consulta: 17 desembre 2020].
# Casa Rectoral (Bellvei)

La casa Rectoral és un edifici de Bellvei (Baix Penedès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

En destaca l'escalinata d'accés que mena cap a la porta principal. L'edifici, totalment arrebossat i emblanquinat, presenta tres plantes. Els baixos tenen una portalada d'arc de mig punt, la clau del qual té una mitra dibuixada. La planta noble consta d'un balcó a la part central amb barana de ferro, porta balconera i la data de 1805 a la llinda. A cada banda hi ha una finestra amb ampit. La segona planta, les golfes, té finestres rectangulars, dues de les quals estan totalment tapiades amb maó i la tercera, a la dreta, tan sols ho és parcialment.

## Història

La casa data del 1805, o potser d'abans, ja que no es coneix cap notícia al respecte.

## Referències

* 1 2 «Casa Rectoral». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Casa Rectoral». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Cryptotis monteverdensis

Cryptotis monteverdensis és una espècie d'eulipotifle de la família de les musaranyes. És endèmica de Costa Rica, on viu a altituds d'aproximadament 1.550 msnm. Es tracta d'una espècie de Cryptotis de mida mitjana. Té una llargada de cap a gropa de 80 mm i una cua de 46 mm. El seu pelatge és de tons foscos. Com que fou descoberta fa poc, encara no se n'ha avaluat l'estat de conservació.

## Referències

* ↑ Woodman, N.; Timm, R. M. «A new species of small-eared shrew in the Cryptotis thomasi species group from Costa Rica (Mammalia: Eulipotyphla: Soricidae)». Mammal Research, 2016, pàg. 1–13.
# Hablamos esta noche

Hablamos esta noche és una pel·lícula dirigida per Pilar Miró el 1982.

## Argument

Víctor és l'enginyer de la posada en marxa de la Central nuclear de Zapater. La inauguració és imminent. Als lògics problemes que emanen del seu treball s'uneixen els que li planteja la seva situació familiar: un matrimoni anterior dissolt, un fill adolescent, una relació sentimental actual no satisfactòria, l'aparició d'una nova dona. Quan falten a penes uns dies, per a la inauguració, Luis María, íntim amic de Víctor, enginyer també de la Central, persona sensible i humana però responsable d'un greu accident laboral en el passat i addicte a l'alcohol li adverteix de les possibilitats d'una falla en el funcionament de la planta. No hi ha seguretat que sigui cert el que apunta Luis María, però per a esbrinar-ho ha de parar-se el procés de posada en marxa i suspendre la inauguració.

## Producció

El llargmetratge va comptar amb un pressupost de quaranta milions de pessetes i es va rodar en exteriors de Cantàbria i Astúries i en interiors de Madrid, amb guió propi en col·laboració amb Antonio Larreta. Si a Gary Cooper, que estás en los cielos, diu Pilar Miró, el tema estava plantejat des del punt de vista de la dona, a Hablamos esta noche entia la necessitat de fer una reflexió sobre un home en una situació determinada i la visió que dona dels problemes de la dona, des d'unes circumstàncies masculines. Aquest personatge, un enginyer nuclear, viu la ruptura amb la seva parella i l'aparició d'una nova dona, juntament amb un conflicte professional i ètic. És el responsable d'una central nuclear que ha d'entrar en funcionament en una data fixa, però un vell amic seu, també enginyer, li adverteix del descobriment d'una possible fallada en la central. A partir d'aquest moment, es converteix en un personatge absolutament contradictori, que diu una cosa i fa una altra, que dona la imatge de liberal i és un gran conservador".

## Referències

* ↑ Hablamos esta noche a fotogramas.es
* ↑ Pilar Miró termina el rodaje de su última película, titulada 'Hablamos esta noche', El País, 17 de març de 1982

## Enllaços externs

* “Hablamos esta noche” de Pilar Miró: De la quiebra del semblante al aprendizaje de la angustia
* Hablamos esta noche a Historia de nuestro cine, rtve.es