OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castell de l'Alqueria

El Castell de l'Alqueria és una antiga fortificació ubicada prop del lloc de l'Alqueria, al terme municipal de Montanejos (Alt Millars, País Valencià).
Es troba al damunt d'un turó al marge esquerre del riu de Montant, prop de la seua desembocadura al riu Millars. La seua estratègica situació domina la plana que aquest riu forma al seu pas per Montanejos, així com els camins que arribaven des de Cortes d'Arenós i Sucaina, i la població de Montant.
El castell està catalogat, de manera genèrica, com Bé d'Interés Cultural, i presenta codificació, tant al ministeri (R-I-51-0011254), amb data d'anotació 20 de desembre de 2004, com a la Direcció General de Patrimoni Cultural de la Generalitat Valenciana (12.08.079-004).

## Descripció

Actualment, el castell es troba força deteriorat. Hi ha tres estructures diferenciades: dues torres i un aljub. També s'hi conserven alguns trams de muralla.
L'aljub, de planta rectangular i coberta en volta, té les parets impermeabilitzades. Està construït amb pedres unides per argamassa i a la part superior central es pot localitzar el compluvium. A l'interior hi ha una considerable ensulsida.
La torre meridional també és rectangular. A la paret sud hi ha un sòcol fet amb grans blocs de pedra escairats de forma basta. Tot seguit hi ha un tram de pedres regular més menudes, rematades per una filera de pedres planes, on s'inicia la part de maçoneria irregular amb argamassa fosca. No tota la torre presenta aquesta separació per filades de pedres planes.
Finalment, la torre nord és massissa i de planta rectangular, amb maçoneria de pedra irregular i abundant argamassa. Es troba en avançat estat de degradació.

## Referències

* 1 2 URL de la referència: http://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=4675.
* 1 2 3 http://www.cult.gva.es/dgpa/bics/Detalles_bics.asp?IdInmueble=3526
* 1 2 http://comunitatvalenciana.com/donde-ir/castellon/montanejos/monumento/castillo-de-la-alqueria Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* 1 2 3 http://www.montanejos.com/el-castillo/ Arxivat 2015-09-14 a Wayback Machine.
* Aquest article pren com a referència el text del Bé d'Interés Cultural incoat per la Conselleria de Cultura de la Generalitat Valenciana.
# Casc de vol

El casc de vol és un casc rígid (per a protecció contra els cops), integral o obert només per la banda del mentó, que incorpora visera alçable (com a protecció de la vista), així com auriculars i micròfon; s'usa en combinació amb màscara d'oxigen quan aquesta no va incorporada al casc mateix.
El casc de vol és la lligadura protectora usada pels aviadors militars en vol i combat des de mitjan segle xx, quan substituí el tradicional casquet d'aviador en les noves condicions de vol a reacció i supersònic.
Peça d'aspecte inconfusible, el disseny del casc de vol no ha variat gaire, des del punt de vista estètic, d'ençà els anys cinquanta. Tècnicament, en canvi, la seva evolució és incessant, sempre en conjunció amb la indispensable màscara d'oxigen.
Lligadura pensada inicialment per a pilots d'avió, des dels anys seixanta n'hi ha versions menys voluminoses per a ús de pilots d'helicòpter.
Fou a partir del casc de vol que es desenvolupà el casc d'astronauta.

## Bibliografia

* Marzetti, Paolo. Elmetti = Helmets. [4a ed.] Parma: Ermanno Albertelli, 2003

## Enllaços externs

* http://webs.lanset.com/aeolusaero/Articles/A_History_of_US_Aircrew_Flight_Helmets_and_collecting_flightgear_19JUN11.pdf Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* http://webs.lanset.com/aeolusaero/Articles/A_Brief_History_of_Russia_Flight_Helmets_and_Oxygen_Masks_NOV2010.pdf Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Casquet d'aviador
# CapZ

CapZ és una proteïna d'unió a actina (ABP), que encaputxa l'extrem + (rom) dels filaments. Estructuralment es tracta d'un heterodímer, format per una subunitat alfa i una subunitat beta. La unió de CapZ als filaments d'actina estabilitza l'extrem +, per tant hi ha una disminució de la velocitat de creixement dels filaments.
La proteïna CapZ es troba present a la banda Z dels sarcòmers de la musculatura estriada. La seva funció és estabilitzar els filaments d'actina, juntament amb la tropomiosina i la tropomodulina.
S'han descrit quatre gens codificants per a CapZ en humans, tres dels quals per a subunitats alfa i un per a subunitats beta: CAPZA1, CAPZA2, CAPZA3 i CAPZB.

## Referències

* 1 2 Alberts, Bruce; Et. Al.. Biología molecular de la célula. Barcelona: Omega, 2010. ISBN 978-84-282-1507-7. (castellà)
* ↑ National Library of Medicine - Medical Subject Headings (anglès)
* ↑ CAPZA1
* ↑ CAPZA2
* ↑ CAPZA3
* ↑ CAPZB

## Enllaços externs

* CapZ Actin Capping Protein, MeSH Descriptor Data 2018
# Carl Chun

Carl Chun (1 d'octubre de 1852 – 11 d'abril de 1914) va ser un biòleg marí alemany.
Chun nasqué a Höchst, actualment part de Frankfurt, i estudià zoologia a la Universitat de Leipzig, on va ser ajudant de Rudolf Leuckart. Va treballar a Königsberg (1883-1891) i Breslau (1891-1898), i després tornà a Leipzig com a professor de zoologia. Dirigí l'expedició alemanya al mar profund (1898/99 "Expedició Valdivia"), que explorà els mars subantàrtics. Chun es va especialitzar en els cefalòpodes i en el plàncton. Descobrí el "calamar vampir" (Vampyroteuthis infernalis)

## Algunes obres

* Aus den Tiefen des Weltmeeres, Jena 1900.
* Allgemeine Biologie, Leipzig 1915.
* Die Cephalopoden, 2 volumes., Jena 1910.

## Referències

* 1 2 3 UNI Leipzig Professorenkatalog (biographical sketch)

## Enllaços externs

* books by Carl Chun Llibres Arxivat 2008-10-12 a Wayback Machine.
# Cefalù

Cefalù (en sicilià Cifalù, en català medieval Xifal·ló) és una antiga ciutat i actual municipi de la ciutat metropolitana de Palerm, a la regió de Sicília, Itàlia. Està situada a la costa nord entre Palerm i Messina, té uns 50.000 habitants i és una de les grans atraccions turístiques en la regió. És una ciutat tranquil·la i plena d'història amb meravelloses platges que s'omplen a l'estiu. Port de pesca i seu d'un bisbat. Limita amb els municipis de Castelbuono, Gratteri, Isnello, Lascari i Pollina.

## Llocs d'interès

* La catedral va començar a construir-se en 1131, sota el patronatge de Roger II de Sicília. Més correctament, aquest estil d'arquitectura normanda s'hauria de denominar Romànic Sicilià. Dos grans torres de pedra flanquegen el pòrtic, que té 3 arcs (reconstruïts el 1400) corresponents a les 3 naus. Un absis semicircular es troba en la part est del mur posterior. Els contraforts estan construïts com columnes per a alleugerir el seu aspecte. Els mosaics estan entre els més famosos del món.
* El Palau d'Osterio Magno, que va ser la residència preferida de Roger II abans de passar a ser propietat dels Ventimiglia.

## Història

Cefalù es deia en grec Kephaloidion i en llatí Cephaloedium. Tucídides diu que Hímera era l'única colònia grega en aquesta part de l'illa, de manera que se suposa que fou d'origen fenici i que, abandonada, va ser convertida en fortalesa (phrouphion) per la gent d'Hímera, que més tard la van poblar quan la seva ciutat fou destruïda.
Apareix esmentada el 396 aC, amb motiu de l'expedició cartaginesa dirigida pel general Himilcó, que va fer un tractat amb Hímera i Cefalù (Kephaloidion). Després de la derrota cartaginesa, Dionís de Siracusa se'n va apoderar. Més tard, fou independent i aliada a Cartago. Per això, Agàtocles l'atacà el 307 aC. A la Primera Guerra Púnica, el 254 aC fou reduïda per la flota romana dirigida per Atilius Calatinus i Scipio Nasica, gràcies a una traïció.
Sota els romans, va prosperar i va gaudir de privilegis municipals. En temps de Ciceró era una civitas decumanae que pagava amb moresc a l'estat romà. Va patir els abusos de Verres. Després ja no s'esmenta cap fet especial, però va subsistir com a ciutat.
El 858 fou ocupada pels àrabs, que la van conservar fins al 1063, quan la va ocupar el normand Roger I. El segle xii Roger II de Sicília, fill de Roger I, va traslladar la ciutat a una posició més forta i fàcil de defensar i amb un bon port. La catedral es va iniciar el 1131.
Romanen algunes restes de l'antiga ciutat, entre ells un edifici amb diversos apartaments, que sembla un palau però construït a l'estil ciclop o poligonal.
El 1285, s'hi va signar el Tractat de Cefalù, entre Carles de Salern i Pere el Gran de la Corona d'Aragó, pel qual Carles, presoner de Pere a Cefalù, renunciava a l'illa de Sicília en favor de Jaume, germà del futur Alfons el Cast de la Corona d'Aragó, i a canvi era alliberat. També s'establí el casament de Jaume amb una filla de Carles, i el de la princesa catalana Violant amb un dels fills de Carles. Tot i que Carles el va ratificar després de ser alliberat, però encara en territori català, ni França ni el Papa van reconèixer el tractat.
# Cefalà Diana

Cefalà Diana (sicilià Cifalà Diana) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Palerm. L'any 2007 tenia 992 habitants. Limita amb els municipis de Marineo, Mezzojuso i Villafrati.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Luigi Calderone | Llista cívica |
# Carthage (Carolina del Nord)

Carthage és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 1.871 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Carthage tenia 1.871 habitants, 653 habitatges i 440 famílies. La densitat de població era de 124,1 habitants per km².
Dels 653 habitatges en un 28,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49% hi vivien parelles casades, en un 14,9% dones solteres, i en un 32,6% no eren unitats familiars. En el 29,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,42 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,02.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,5% tenia menys de 18 anys, un 7,9% entre 18 i 24, un 26,5% entre 25 i 44, un 21,9% de 45 a 60 i un 22,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.050 $ i la renda mediana per família de 43.594 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.305 $ mentre que les dones 23.603 $. La renda per capita de la població era de 17.343 $. Entorn del 8,1% de les famílies i el 14,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Carthage». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Carthage». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Casa Raül Mir

La Casa Raül Mir és una obra eclèctica de Sant Sadurní d'Anoia (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de planta baixa i dos pisos, amb terrat. La façana presenta una composició simètrica d'inspiració classicista. En són elements remarcables els permòdols de fullatges clàssics, la balustrada amb gerros de ceràmica i l'encoixinat simulat. El llenguatge constructiu de l'obra és l'eclecticisme.

## Referències

* ↑ «Casa Raül Mir». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 maig 2020].
# Charles I d'Albret

Charles d'Albret († el 25 d'octubre de 1415) va ser Conestable de França entre 1402 i 1411, i de nou entre 1413 i 1415. va comandar l'exèrcit francès a la batalla d'Agincourt, on va morir a mans de les forces angleses comandades pel rei Enric V.

## Biografia

Va néixer a una vella gascona, fill d'Arnaud, Senyor d'Albret i de Margarida de Borbó. De jove lluità amb Bertrand du Guesclin. El 1402 va ser nomenat Conestable de França per Carles VI, però va ser rellevat quan la facció borgonyona guanyà poder a la cort. Tornà al seu càrrec el 1413 quan la facció Armanyac tornà a guanyar poder.
Tot i que nominalment era comandant de l'exèrcit francès a la campanya d'Agincourt conjuntament amb el mariscal Boucicaut, els dos soldats professionals no podien exercir un control efectiu sobre els nobles francesos d'alt rang el dia de la batalla. El Condestable d'Albret va ser mort durant la batalla d'Agincourt el 25 d'octubre de 1415 contra les tropes numèricament inferiors angleses comandades pel rei Enric V.

## Família

Va ser el tercer marit de Maria de Sully, filla de Lluís de Sully i Isabel de Craon el 27 de gener de 1400. d'aquesta unió nasqueren:
* Joana d'Albret (1403-1433), casada el 1422 amb Joan I, comte de Foix.
* Carles II d'Albret (1407-1471), casada amb Anna d'Armanyac, filla de Bernat VII d'Armanyac, comte de Charolais i Bonna de Berry. La reina Joana III de Navarra n'era descendent.
* Guillem d'Albret, Senyor d'Orval
* Joan d'Albret
* Caterina d'Albret, casada amb Jean de Montagu, vídam de Laon i fill il·legítim de Carles V de França.

## En la cultura popular

El Condestable Charles d'Albret té un paper important a l'obra Enric V de William Shakespeare, com un dels principals enemics dels anglesos. La seva mort apareix de maneres diferents a les adaptacions cinematogràfiques de l'obra. El Condestable d'Albret va ser interpretat per Leo Genn a la versió de 1944 dirigida per Laurence Olivier; apareixent com el millor militar dels francesos, però amb una forma de menyspreu i amb una "aparença inhumana i ferotge", amb una armadura negre amb un visor en punta. És mort en combat singular amb Enric. La seva armadura negre és agafada i lluïda per Ancient Pistol.
A la versió de 1989, dirigida per Kenneth Branagh, és interpretat per Richard Easton. La mort del condestable d'Albret és àmpliament descrita, sent rescatat mortalment ferit del camp de batalla, només per morir en una vergonya desesperada enmig d'altres aristòcrates francesos sorpresos.

## Referències

* 1 2 Charles Cawley, Medieval Lands, Gascony, Dukes and Nobility
* ↑ Cawley, Charles (2010). Medieval Lands, France, Gascony, Sires d'Albret.
* ↑ Encyclopædia Britannica Online. Retrieved 14-11-10
* ↑ Charles Cawley, Medieval Lands, Gascony
# Casa Rectoral (Altafulla)

Casa Rectoral és un edifici del municipi d'Altafulla inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Coneguda avui amb el nom de "Fòrum", fou construïda l'any 1716 amb la intenció que fos l'habitatge per al senyor rector de la parròquia de la vila. Pensem que la seva situació respecte de l'església parroquial no pot ser més apropiada, la dita casa es troba a la dreta de l'església.
El seu interior, acuradament restaurat, ha estat transformat en sala d'exposicions.

## Descripció

Formalment la casa és força senzilla: planta baixa, pis i golfes. Té una característica que fa que es diferenciï de les altres cases de la vila closa i és que està feta de manera que la seva estructura és quadrada.
Només té una porta d'accés amb forma arquitravada i emmarcada per dovelles que s'alternen segons les seves dimensions.
Als baixos de la casa hi ha cinc sales a diferents nivells, amb tres arcs gòtics i un altre d'estil català del segle xvi.
El segon pis és el més guarnit i presenta un balcó central i dues finestres simètriques que l'emmarquen. Aquest balcó té una inscripció al centre de la llinda on es pot veure la data "1742". També és de destacar l'artístic balcó de ferro forjat. Les finestres que emmarquen el primer pis són amb llindes amb tota la façana i tenen un rebaix motllurat que sobresurt.
A les golfes hi ha dues petites finestres quadrades.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Casa Rectoral». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 abril 2013].
* ↑ «Casa Rectoral». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Castell de Pena (Cases de Pena)

El Castell de Pena és un castell medieval d'estil romànic dels segles XII-XIV situat en el terme comunal de Cases de Pena, a la comarca del Rosselló (Catalunya Nord).
Està situat dalt d'un esperó rocós enlairat a la dreta de l'Aglí, a prop i al sud-oest del poble de Cases de Pena.
Les restes del castell estan molt desfetes, i en part reaprofitades per a l'ermita de Nostra Senyora de Pena, que ocupa el lloc on va ser el castell.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «32-Cases de Pena». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatébia-Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Les Cases de Pena». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Castellví, Jordi. «Cases de pena: Castell de Pena». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ «El Castell de Pena en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-09-19. [Consulta: 13 setembre 2016].
# Casa de las Américas

La Casa de las Américas és una institució cultural amb la seva seu radicada a la ciutat de l'Havana (Cuba).

## Orígens

La institució fou fundada a la ciutat de l'Havana el 28 d'abril de l'any 1959 (Llei Nº 229), poc després de la Revolució cubana, i és una institució depenent del Ministeri de Cultura de Cuba.
La seva tasca principal és desenvolupar i ampliar les relacions culturals entre els pobles de Llatinoamèrica i el Carib així com la seva difusió a Cuba i la resta d'Amèrica. Per a això busca estimular la producció i la investigació cultural. A més de difondre el material artístic i literari d'Amèrica i el Carib mitjançant activitats de promoció, concerts, concursos, exhibicions, festivals o seminaris, realitza una important tasca de difusió i col·laboració científica i cultural.
L'any 2004 fou guardonada, juntament amb la libanesa Nadia Al-Jurdi Nouaihed, amb el Premi Internacional Simón Bolívar, concedit per la UNESCO i el govern de Veneçuela.

### Direcció

* 1959-1980: Haydée Santamaría
* 1980-1986: Mariano Rodríguez
* 1986-actualitat: Roberto Fernández Retamar

## Publicacions i premis

Publica les revistes Casa de las Américas (1960); Conjunto, dedicada al teatre llatinoamericà (1964); Boletín música (1970-1990 i novament des de 1995); i Anales del Caribe (1981) amb textos en castellà, anglès i francès.
Aquesta institució atorga des de la seva creació, i de forma anual, el Premi Literari Casa de las Américas. Anomenat originalment l'any 1960 Concurso Literario Hispanoamericano ("Concurs Literari Hispanoamericà"), el 1964 adquirí el nom de Concurso Literario Latinoamericano ("Concurs Literari Llatinoamericà") i des de 1965 rep el nom actual. Les principals categories del premi són poesia, conte, novel·la, teatre i assaig, posteriorment s'hi afegí testimoniatge (1970), literatura per a nens i joves (1975), literatura caribenya d'expressió anglesa (1975), literatura caribenya francòfona (1979), literatura brasilera (1980) i literatura indígena (1994).
Així mateix la Casa de las Américas també concedeix diversos premis més: des de 1966 el Premio El Gallo de la Habana ("Premi El Gall de L'Habana") a la producció teatral; des de 1979 el Premio de Musicología ("Premi de Musicologia"); des de 1981 el Premio de Ensayo Fotográfico ("Premi d'Assaig Fotogràfic"), i des de 1987 el Premio La Joven Estampa al millor gravat.

## Referències

* ↑ «Casa de las Américas». EcuRed [Consulta: 24 setembre 2017].

## Bibliografia

* Cantón Navarro, José; Duarte Hurtado, Martín. 42 años de revolución : cronología histórica. La Habana: Ed. de Ciencias Sociales, 2006. ISBN 959-06-0906-6.

## Enllaços externs

* (castellà) Pàgina Oficial de la Casa de las Américas Arxivat 2015-11-22 a Wayback Machine.
* (castellà) "La Ventana", Portal informatiu de la Casa de las Américas
# Caterina de Rússia

Caterina de Rússia és el nom dels següents personatges:
* Caterina de Rússia (duquessa de Mecklenburg-Schwerin) (1691 - 1733).
* Caterina de Rússia (reina de Württemberg) (1788 - 1819).
* Caterina de Rússia (duquessa de Mecklenburg-Strelitz) (1827 - 1894).
* Caterina II de Rússia (Stettin 1729 - Sant Petersburg 1796).
# Castell de Bouchout

El castell de Bouchout, situat a Flandes al municipi de Meise, província del Brabant flamenc, és una fortalesa de plana belga del que l'origen es remunta al segle xii.
Originàriament el castell era una fortalesa de la línia de defensa del ducat de Brabant creada per Guillem de Craaynem per tal de frenar les vel·leïtats del Senyor de Grimbergen que posseïa també un castell a Meise a una propietat contigua. Són els descendents de Guillem de Craaynem (Kraainem) que al segle xiv van construir la torre quadrada.
Després del segle xv, el castell esdevindrà propietat dels La Mark, dels Assonville i finalment dels Roose.
El 1683, el castell és assetjat per les tropes de Lluís XIV i resulta fortament malmès. La família Roose emprèn importants restauracions durant els anys que segueixen el desastre.
Al segle xix, el castell passa per matrimoni a la família Beauffort. El 1832, Amédée de Beauffort hi comença importants reconstruccions d'estil neogòtic, a la moda d'aquesta època. El 1849, el revèn a Leopold II de Bèlgica. Poc temps després, Leopold II fa l'adquisició del castell veí de Meise i del seu parc i els engloba en una sola propietat on instal·la la seva germana Carlota de Bèlgica, vídua de l'emperador Maximilià d'Habsburg després de la tràgica expedició de Mèxic.
El 1938, l'Estat belga comprà la finca de Bouchout per a crear-hi el que va esdevenir més tard el Jardí botànic nacional de Bèlgica.

## Enllaços externs

* Vista satèl·lit del castell
* Jardí botànic nacional de Bèlgica
# Casciana Terme

Casciana Terme és un antic municipi situat al territori de la Província de Pisa, a la regió de la Toscana, (Itàlia).
Casciana Terme limitava amb els municipis de Chianni, Lari, Lorenzana, Santa Luce i Terricciola.
L'1 de gener 2014 es va fusionar amb el municipi de Lari creant així el nou municipi de Casciana Terme Lari, del qual actualment és una frazione.

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2020-03-19 a Wayback Machine.
* Web oficial pel Turisme a Casciana Terme
* casciana.net Arxivat 2013-03-29 a Wayback Machine.
* destinazionevaldera.com Arxivat 2011-02-02 a Wayback Machine.