OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Manfred Matuschewski

Manfred Matuschewski (Weimar, 2 de setembre de 1939) és un atleta alemany, especialista en curses de mig fons, que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant la Dècada de 1960.
En el seu palmarès destaquen tres medalles en la cursa dels 800 metres al Campionat d'Europa d'atletisme, d'or el 1962 i 1966 i de bronze el 1969. També guanyà setze campionats nacionals, deu en proves individuls: 800 (1960 a 1966 i 1969) i 1500 metres (1969); i sis en proves de relleus, 4x800 metres i 3x1000 metres.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on fou sisè en la cursa dels 800 metres del programa d'atletisme. Quatre anys més tard quedà eliminat en sèries en la mateixa prova.
Entre 1972 i 1985 va exercir d'entrenador nacional de mitja i llarga distància a la RDA. El 1990 va ser sancionat per la seva suposada implicació en el dopatge sistemàtic de la República Democràtica Alemanya.

## Millors marques

* 800 metres. 1' 45.7" (1969)
* 1.500 metres. 3' 40.2" (1967)

## Referències

* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 2020-10-26. [Consulta: 1r juliol 2020].
* ↑ «East German Championships». [Consulta: 8 gener 2022].
* 1 2 3 «Olympedia – Manfred Matuschewski». [Consulta: 8 gener 2022].
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Sportclub Austria Lustenau

L'Sportclub Austria Lustenau és un club de futbol austríac de la ciutat de Lustenau, Vorarlberg.

## Història

El club va néixer el juny de 1914 amb el nom Fußballabteilung des Turnerbundes Lustenau (FA Turnerbund Lustenau), com a secció de futbol del club poliesportiu. El 1920 fou membre fundador de la Vorarlberger Fußball-Verband, on guanyà el primer campionat el 1930. Aquest mateix any fou segon del campionat amateur per darrere del Kremser. Durant aquests anys destacà la gran rivalitat amb l'altre equip ciutadà, el Lustenau 07. L'any 1937 adoptà el nom Sportclub Austria Lustenau.
Després de la Segona Guerra Mundial, després de diversos campionats regionals, ascendí a l'Arlbergliga i a la Regionalliga, segona categoria estatal. L'agost de 1965, Austria Lustenau i Dornbirn s'uniren formant el SVg Lustenau/Dornbirn. Després de la temporada 1965-66 a la Regionalliga la unió es va dissoldre.
Acabada la temporada 1993-94 ascendeix a l'Erste Liga, com a campió de la Regionalliga West, jugant per primer cop en una categoria professional. La temporada 1996-97 assolí l'ascens a la Bundesliga. La temporada 2010-11 arribà a la final de la Copa nacional, que va perdre per 0-2 davant el Ried.

## Palmarès

* Erste Liga (Segona Divisió): 1
** 1996-97
* Regionalliga: 1
** 1993-94
* Campionat de Vorarlberg: 9
** 1920-30, 1936-37, 1945-46, 1948-49, 1964-65, 1976-77, 1977-78, 1979-80, 2004-05
* Copa de Vorarlberg: 6
** 1935-36, 1948-49, 1950-51, 1957-58, 1979-80, 1998-99

## Referències

* ↑ «Austria Foundation Dates (until 1920)». RSSSF, 13-06-2013. [Consulta: 20 octubre 2013].
* ↑ «Austria 1996/97 - 2.Bundesliga». RSSSF. [Consulta: 20 octubre 2013].
* ↑ «ÖFB Cup». RSSSF. [Consulta: 20 octubre 2013].
* 1 2 Títol guanyat per l'equip amateur.

## Enllaços externs

* (alemany) Lloc web oficial del club
* (alemany) Perfil a la Bundesliga Arxivat 2012-10-03 a Wayback Machine.
# Quint Cassi Longí (llegat)

Quint Cassi Longí (en llatí Quintus Cassius Longinus) va ser un magistrat i militar romà. Se l'esmenta únicament com Quint Cassi, però probablement era fill de Quint Cassi Longi (Quintus Cassius Longinus) del que va ser llegat el 48 aC a Hispània. Formava part de la gens Càssia i era segurament de la família dels Cassi Longí.
Probablement és el mateix Quint Cassi que va rebre el govern d'Hispània de Marc Antoni el 44 aC.

## Referències

* ↑ Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
# Obliterador

Es diu obliterador, estampilla o mata-segells a la marca tintada, dita obliteració, emprada pels serveis de correus per a invalidar un segell de manera que no es torni a utilitzar.
Amb el naixement dels segells a mitjan segle xix va aparèixer el problema d'haver d'evitar que s'utilitzessin en ocasions successives eludint així l'obligació del seu pagament. Per això es va crear un segell o timbre que en l'argot postal espanyol es diu «matasellos».
És una de les marques postals que els serveis de Correu estampen o estampaven sobre els efectes postals franquejats. Altres poden ser les marques de certificat, les taxes, els portejos o els datadors. Totes aquestes marques poden ser manuscrites, tot i que el més usual és que provinguin de l'estampació d'un encuny.
Limitant-nos a la funció d'obliteració, l'encuny emprat pot ser un d'específic o bé un datador; en aquest cas la seva estampació complia un doble objectiu: la obliteració i el registre de la data de sortida de l'efecte postal.
A l'estat espanyol el primer obliterador nascut amb aquesta funció exclusiva va ser l'anomenat 'Aranya', al 1850, tot i que també s'utilitzava el datador d'origen prefilatèlic 'Baeza', que data de 1842.
D'aleshores ençà s'han dissenyat i emprat multitud d'encunys manuals (i també sistemes mecànics d'anul·lació, com els rodets) que han tingut vigències limitades.
Podem classificar els obliteradors en els següents tipus:
* Muts. Les parrilles, les reixetes, els diferents rombos de punts, etc.
* Numerals. Incorporen un número indicatiu de l'estafeta o administració postal d'origen.
* Datadors. Descriuen la oficina/estafeta d'origen i la data de sortida de l'efecte cap el seu destí

## Abreviatures utilitzades en els obliteradors

* OP: Oficina Principal (de correus a la localitat en qüestió)
* PD: Publicitat Directa

## Referències

* ↑ mot normatiu recollit a «mata-segells». Diccionari de la llengua catalana. IEC. [Consulta: 12 juny 2021].
* ↑ si bé calc inadmissible del castellà com defensa Marquet, Lluís. Novetat i Llenguatge (pdf). Quarta sèrie. Institut d'Estudis Catalans, 2011, p. 7.
* ↑ «0269340.xml Obliterador». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* «Mata-segells». Wiki Filatèlic. Filaposta. Fòrum de Filatèlia i Amistat. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 23 febrer 2013].
* «Mata-segells». Curset sobre Filatèlia. Arxivat de l'original el 2009-01-31. [Consulta: 7 febrer 2009].
# Campionat de Moldàvia de ciclisme en ruta

El Campionat de Moldàvia de ciclisme en ruta s'organitza anualment des de l'any 1997 per determinar el campió ciclista de Moldàvia en la modalitat.
El títol s'atorga al vencedor d'una única carrera en ruta. El vencedor obté el dret a portar un mallot amb els colors de la bandera moldava fins al campionat de l'any següent quan disputa proves en ruta.

## Palmarès masculí

| Any | Primer | Segon | Tercer |
| 1997 | Ruslan Ivanov | Igor Bonciucov | Igor Pugaci |
| 1998 | Ruslan Ivanov | Igor Bonciucov | Alexei Nazarenco |
| 1999 | Igor Pugaci | Dmitri Ciudacov | Artiom Saraev |
| 2000 | Ruslan Ivanov | Igor Pugaci | Igor Bonciucov |
| 2001 | Igor Bonciucov | Igor Pugaci | Ruslan Ivanov |
| 2007 | Oleg Berdos | Sergiu Catan | Alexandr Braico |
| 2008 | Alexandr Pliuschin | Sergiu Cioban | Oleg Berdos |
| 2009 | Oleg Berdos | Alexandr Braico | Sergiu Catan |
| 2010 | Alexandr Pliuschin | Alexandr Braico | Serghei Tvetcov |
| 2011 | Alexandr Pliuschin | Oleg Berdos | Sergiu Cioban |
| 2012 | Alexandr Pliuschin | Sergiu Cioban | Alexandr Braico |
| 2013 | Alexandr Braico | Sergiu Cioban | Veaceslav Verciuc |
| 2014 | Sergiu Cioban | Alexandr Braico | Cristian Raileanu |
| 2015 | Maxim Rusnac | Cristian Raileanu | Nichita Lunin |
| 2016 | Cristian Raileanu | Maxim Rusnac | Oleg Bimbash |
| 2017 | Nicolae Tanovitchii | Maxim Rusnac | Cristian Raileanu |
| 2018 | Maxim Rusnac | Nicolae Tanovitchii | Cristian Raileanu |
| 2019 | Cristian Raileanu | Andrei Vrabii | Andrei Sobennicov |
| 2020 | Cristian Raileanu | Vladislav Korotas | Andrei Sobennicov |
| 2021 | Andrei Sobennicov | Cristian Raileanu | Nicolai Bumbu |

### Palmarès sub-23

| Any | Primer | Segon | Tercer |
| 2015 | Cristian Raileanu | Nichita Lunin | Andrei Covalciuc |
| 2016 | Andrei Covalciuc | Nichita Lunin | Dumitru Bumbu |

## Vegeu també

* Campionat de Moldàvia de ciclisme en contrarellotge

## Referències

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
# Corydoras pygmaeus

Corydoras pygmaeus és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes que es troba a Sud-amèrica: conca del riu Madeira.
Els mascles poden assolir els 2,1 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 «Corydoras pygmaeus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Manfred Preußger

Manfred Preußger (Krásná Lípa, 10 de juliol de 1932) és un atleta alemany, ja retirat, especialista en el salt de perxa, que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
En el seu palmarès destaca una medalla de plata en el salt de perxa al Campionat d'Europa d'atletisme de 1958, rere Eeles Landström. Durant la seva carrera va millorar el rècord d'Europa del salt de perxa en cinc ocasions, passant dels 4,52 metres el 1947 a 5,15 metres el 1964, sent el primer europeu en superar els 5 metres el 21 de juny de 1962.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu, en què destaquen la quarta posició aconseguida a Tòquio, el 1964, i la vuitena a Melbourne, el 1956, sempre en la prova del salt de perxa del programa d'atletisme.

## Millors marques

* Salt de perxa. 5.15 metres (1965)

## Bibliografia

* Klaus Amrhein: Biographisches Handbuch zur Geschichte der Deutschen Leichtathletik 1898–2005. 2 Bände. Darmstadt 2005 publiziert über Deutsche Leichtathletik Promotion- und Projektgesellschaft

## Referències

* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 13 maig 2020].
* ↑ «European Championships (Men)». [Consulta: 29 novembre 2021].
* ↑ García, José María. rfea.es. Progresión de los Récords de Europa al Aire Libre Progression of the European Outdoor Records (cerrado a / as at 31.10.2016) (en castellà, anglès), p. 23. Arxivat 2022-02-20 a Wayback Machine.
* ↑ «Olympedia – Manfred Preußger». [Consulta: 8 desembre 2021].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 8 desembre 2021].
# Quint Caci

Quint Caci (llatí: Quintus Catius) va ser un magistrat romà del segle iii aC.
Era edil plebeu l'any 210 aC amb Luci Porci Licí. Va celebrar uns jocs esplèndids i va erigir algunes estàtues amb els diners recollits amb multes, vora el temple de Ceres. Va servir com a llegat a l'exèrcit del cònsol Gai Claudi Neró en la seva campanya contra Àsdrubal Barca l'any 207 aC i el 205 aC va formar part d'una delegació enviada a Delfos per presentar algunes ofrenes amb el botí capturat a Àsdrubal.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XVII, 6, 43; XXVIII, 45
# Ocupació anglesa de Menorca

L'ocupació anglesa a Menorca començà amb la conquesta austriacista de Menorca durant l'enfrontament entre els austriacistes i els borbònics en el marc de la guerra de successió espanyola. Aquesta ocupació deixà empremta en la llengua menorquina amb la "catalanització" de paraules angleses com per exemple boínder (bow window).
Els anglesos ocuparen Menorca en tres períodes diferents:
* La primera del 1708 fins al 1756.
* La segona del 1763 fins al 1782.
* La tercera del 1789 fins al 1802.
Durant la primera fase de dominació britànica, els anglesos envaïren Menorca de mans dels austriacistes en 1708. El nou governador anglès fou Richard Kane, qui va fer uns canvis molt grans a tota l'illa. Principalment, canvià la capital de Menorca, històricament establerta a Ciutadella, per Maó. Millorà l'administració local, la indústria, el comerç i donà noves regles per la protecció i regulació de la ramaderia i l'agricultura de l'illa. També és coneguda la carretera que el governador anglès creà i que duu el seu nom: Kane's Road o camí d'en Kane.
El 1713 es firmà el Tractat d'Utrecht, pel qual Gran Bretanya assumí la sobirania de l'illa de Menorca, de forma oficial, en contra dels desitjos de la nova Espanya borbònica.
El 1756 els francesos envaïren Menorca, obligant els 300 soldats anglesos que protegien l'illa a rendir-se a la França borbònica. Començà la dominació francesa a Menorca.
El 1763 es firmà el tractat de París, pel qual Menorca tornà a mans dels britànics fins al 1782. Durant aquest període, Kane morí sent governador de l'illa de Menorca el 31 de desembre de 1776, després de 25 anys de serveis a la corona britànica.
El 1782 i fins a 1789 Espanya envaí Menorca, apropiant-se de l'illa per a la corona dels Borbons.
El 1789 i fins al Tractat d'Amiens de 1802, els anglesos dominaren Menorca, obligant els espanyols a tornar-los-la.
D'aquesta època és la casa construïda per a l'amant de l'almirall Nelson, Lady Emma Hamilton, que encara és visitada a prop de la ciutat de Maó.
Hi ha una referència del dia 12 d'octubre de 1800 en què l'almirall anglès, Horatio Nelson visità el Port de Maó.

## Referències

* ↑ Salavert Fabiani, Vicent L. Tècnica militar i projectisme en els plans de recuperació de Menorca furant el segle xviii (en anglès). Institut d'Estudis Catalans, 1994, p. 406. ISBN 8472832694.

## Enllaços externs

* http://www.telefonica.net/web2/terronponce/Obras/Articulos/Nelson.htm Arxivat 2008-11-07 a Wayback Machine.
# Campionat del món d'escacs femení de 1962

El campionat del món d'escacs femení de 1962 fou guanyat per Nona Gaprindaixvili, qui va batre la campiona regnant Ielizaveta Bíkova en el matx pel títol.

## Torneig de Candidates, 1961

El Torneig de Candidates es va celebrar a Vrnjačka Banja entre l'octubre i el novembre de 1961 i fou dominat per la nova estrella emergent Gaprindaixvili, que va estar tot el torneig imbatuda, i acabà dos punts sencers per damunt de la seva rival més propera.
    Torneig de Candidates, 1961 Jugadora1234567891011121314151617PuntsDesempat 1 Nona Gaprindaixvili (Unió Soviètica)-1½½1111½11½½½11113 2 Valentina Borissenko (Unió Soviètica)0-0½111½1½½½½111111 3 Kira Zvorykina (Unió Soviètica)½1-½10010½1½1101110 4 Verica Nedeljković (Iugoslàvia)½½½-00½½1½½1½½1119½68.00 5 Milunka Lazarević (Iugoslàvia)0001-10½110½1111½9½67.75 6 Tatiana Zatulovskaya (Unió Soviètica)00110-100½01111119½64.00 7 Alexandra Nicolau (Romania)001½10-11½½½½01½1966.50 8 Larissa Volpert (Unió Soviètica)0½0½½10-11½011011965.00 9 Eva Ladanyike-Karakas (Hongria)½0100100-1½11½½11963.25 10 Elisabeta Polihroniade (Romania)0½½½0½½00-11½10118 11 Henrijeta Konarkowska (Polònia)0½0½11½½½0-½0½½½½7 12 Chantal Chaudé de Silans (França)½½½0½0½100½-10½0½648.75 13 Gisela Kahn Gresser (Estats Units)½½0½00½00½10-11½0646.50 14 Lisa Lane (Estats Units)½00½0010½0½10-101642.25 15 Fenny Heemskerk (Països Baixos)00100001½1½½00-015½40.50 16 Elfriede Rinder (RFA)000000½000½1½11-15½31.00 17 Hundsuren (Mongolia)0000½00000½½1000-2½

## Matx pel Campionat, 1962

El matx pel campionat del món es va diputar a Moscou el 1962. Una Gaprindaixvili de 20 anys va derrotar àmpliament la campiona defensora del títol Bíkova per 9-2, sense perdre ni una sola partida, per esdevenir la cinquena, - i de molt, la més jove - Campiona del món femenina.
    Matx final pel campionat del món, 1962 1234567891011Total  Ielizaveta Bíkova (Unió Soviètica) ½000½00½½002  Nona Gaprindaixvili (Unió Soviètica) ½111½11½½119

## Referències

* ↑ «World Chess Championship (women) : 1961 Candidates Tournament» (en anglès). Mark-weeks.com. [Consulta: 6 desembre 2012].
* ↑ «World Chess Championship (Women) 1965 Gaprindashvili - Kushnir» (en anglès). Mark-weeks.com. [Consulta: 22 febrer 2014].
# Frederic Porta Vila

Frederic Porta Vila (Tarragona, 22 de desembre de 1957) és un periodista tarragoní.
Va començar a treballar al Diari de Tarragona i a Ràdio Popular de Reus. Posteriorment, ja instal·lat a Barcelona, presentà els esports als informatius de TVE Catalunya, mentre col·laborava a El Noticiero Universal i El Periódico de Catalunya. Va viure quatre anys a Madrid, on també va presentar els esports als Telediarios, dirigí el programa Teledeporte, va retransmetre alguna "Vuelta" ciclista a Espanya i va cobrir Mundials de futbol i bàsquet.
Durant set anys, va viure als Estats Units. Després d'un any (1988) a Phoenix (Arizona) com a corresponsal d'El Periódico, treballà sis anys a Nova York com corresponsal de TVE, El Periódico i, durant els últims dos anys, va treballar també a la cadena nord-americana d'esports ESPN (col·laborant en les emissions per a Llatinoamèrica).
En tornar a Barcelona, l'any 1995 es va per càrrec de la secció de política d'El Periódico. L'any següent, dirigí i va copresentar amb Xavier Grasset el programa d'entreteniment de TV3 Bonic Vespre, emès amb un limitat ressò a la franja horària de la tarda-vespre. Aquell mateix any Antena 3 va aconseguir retransmetre en directe partits de la lliga de futbol els dilluns, essent Frederic Porta qui inicialment va fer de comentarista per A3 Catalunya.
Va posar en marxa el portal futbolístic futvol.com, projecte econòmic important que s'esgotà l'any 2003 per manca de renovació amb la Federació espanyola.
L'any 2003 va ser contractat com a Director d'Informació i Continguts del Fòrum Universal de les Cultures de Barcelona (2004), actuant a voltes de portaveu. L'any 2008 va ser subdirector de Programes de Catalunya Ràdio, sota la direcció d'Oleguer Sarsanedas. Actualment, és free-lance dedicat a l'assessoria de comunicació i, entre altres activitats també col·labora en diversos mitjans com, per exemple, el diari esportiu en català El 9 Esportiu on té una columna d'opinió.

## Llibres publicats

* Sempre guanyen els mateixos. S.l. : l'autor, 2007. Recull dels articles periodístics publicats per l'autor al setmanari El 9 entre 2002 i 2007.
* Kubala : l'heroi que va canviar la història del Barça. Barcelona : Salnonar, 2012
* Contes del Camp Vell. Tarragona : Arola, 2012
* De blues i grana : sis personatges tornen del passat. Barcelona : Saldonar, 2013

## Enllaços externs

* Articles publicats al web de Martí Perarnau.
* Articles publicats a la revista Mirall.
* Articles publicats a L'Esportiu.

## Referències

* 1 2 3 4 «Frederic Porta Vila». Membres del Senat de Tarragona. Ajuntament de Tarragona. Arxivat de l'original el 2 de febrer 2014. [Consulta: 22 gener 2014].
* ↑ Europa Press «Frederic Porta nomenat Director de Premsa del Fòrum Barcelona 2004». 23 gener 2003. Europa Press [Consulta: 22 gener 2014].
* ↑ «Frederic Porta». Catalunya Ràdio. Arxivat de l'original el 2 de febrer 2014. [Consulta: 22 gener 2014].
# Corydoras reticulatus

Corydoras reticulatus és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca inferior del riu Amazones.

## Referències

* 1 2 «Corydoras reticulatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Campionat del món d'escacs femení de 1958

El campionat del món d'escacs femení de 1958 fou un matx de revenja entre la defensora del títol Olga Rubtsova i l'excampiona Ielizaveta Bíkova, a qui havia guanyat el títol el 1956.
El matx es va disputar a Moscou. Bíkova va guanyar de manera convincent, obtenint així novament el títol.
    Campionat del món d'escacs femení, 1958 1234567891011121314Total  Ielizaveta Bíkova (Unió Soviètica) 010½0½1111110½8½  Olga Rubtsova (Unió Soviètica) 101½1½0000001½5½

## Referències

* ↑ http://www.mark-weeks.com/chess/58wo$wix.htm
# Futebol Clube Bravos do Maquis

El Futebol Clube Bravos do Maquis és un club esportiu de la ciutat de Luena, Angola.
Anteriorment fou conegut com a Futebol Clube Onze Bravos. Juga a Estádio Jones Cufuna Mundunduleno, inaugurat el 2006. Els seus colors són el blau i el blanc.

## Palmarès

* Copa angolesa de futbol:
** 2015

## Referències

* ↑ «Futebol/Girabola: FC Bravo dos Maquis - O regresso dos "combatentes"» (en portuguès). ANGOP.com, 06-02-2017. [Consulta: 15 febrer 2017].
* ↑ Girabola.com profile
* ↑ Zerozero.pt profile
* ↑ Angola Press – Sports – Mundunduleno stadium prepares to host Girabola2012
* ↑ «Colors del club». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Angola: Bravos do Maquis win Angola Cup». ANGOP.com, 01-11-2015. Arxivat de l'original el 25 de febrer 2016. [Consulta: 18 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Official site Arxivat 2018-02-05 a Wayback Machine.
* Facebook profile
# Corydoras reynoldsi

Corydoras reynoldsi és una espècie de peix de la família dels cal·líctids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Colòmbia.

## Referències

* 1 2 «Corydoras reynoldsi» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
# Loueila Mint El Mamy

Loueila Mint el Mamy és una advocada saharaui especialista en drets humans i estrangeria, resident a les Illes Canàries d'ençà el 1999.

## Referències

* ↑ Villodre, Inés. «España ha sido el principal responsable de nuestra situación y Marruecos es el culpable porque es quien está haciendo por desaparecer nuestra población» (en castellà). Afroféminas, 06-04-2022. [Consulta: 17 agost 2023].
* ↑ «Telecanarias: TVE habla con Loueila Mint El Mamy» (en castellà). RTVE, 30-01-2023. [Consulta: 17 agost 2023].
* ↑ Babiker, Sarah. «¿Cómo me está diciendo a mí la abogacía que no estoy debidamente integrada?» (en local). El Salto, 08-11-2021. [Consulta: 17 agost 2023].
# Soriba Kouyaté

Soriba Kouyaté (Dakar, 23 de desembre de 1963 - París, 13 d'octubre de 2010) va ser un músic senegalès. Es va destacar com a intèrpret de kora (o arpa africana), instrument amb el qual ha interpretat jazz, blues, jazz, funky, reggae, música clàssica o oriental. Kouyaté forma part d'una família de griots (son pare ja era griot). Kouyaté recull aquesta tradició que està present dins de la família cultural i lingüística mandé. El griots eren músics i narradors d'històries ambulants, per això Kouyaté s'ha dedicat a arreplegar les històries tradicionals presents de forma oral en les ètnies com els peul, els malinke o els bamana. De fet, tot i que el centre de la cultura bamana es troba sobretot a Mali, els ha dedicat un dels seus discos Bamana (2001). No obstant això, com ja s'ha indicat, Kouyaté és un músic modern que inclou en els seus discos les influències d'altres músiques, com el jazz, el blues o altres d'arreu del món.

## Discografia

* Djigui, Sowarex, 1997.
* Kanakassi, Act Music, 1999.
* Bamana, Act Music, 2001.
* Live In Montreux, Act Music, 2003.

## Referències

* ↑ «Soriba Kouyaté» (en anglès). [Consulta: 28 octubre 2018].
* ↑ «Soriba Kouyaté, joueur de kora» (en francès). Le Monde.fr.
* ↑ «Soriba Kouyaté - MusicBrainz» (en anglès). [Consulta: 28 octubre 2018].

## Enllaços externs

* Pàgina on es poden escoltar els temes de Soriba Kouyaté Arxivat 2005-11-03 a Wayback Machine..(francès)
* Soriba Kouyaté a MySpace