OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cornella de Tamaulipas

La cornella de Tamaulipas (Corvus imparatus) és un ocell de la família dels còrvids (Corvidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos àrids i terres de conreu al nord-est de Mèxic des de Nuevo León, Tamaulipas i sud de Texas a la zona inferior de la vall del Río Bravo, cap al sud a San Luis Potosí i nord de Veracruz.

## Referències

* ↑ «Cornella de Tamaulipas». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/06/2021(català)
# Giovanni di Tino Malatesta

Giovanni de Tino Malatesta, també anomenat Gianni o Zannetino va ser un noble italià de la família Malatesta.
Va ser fill de Tino i net de Gianciotto Malatesta. Va ser creat cavaller el 1324 amb altres membres de la seva família, a la qual, segons Jones, va servir sempre amb fidelitat. Va viure a la contrada de Santa Maria in Corte.
Va ser membre del consell general de Rimini i governador de la ciutat d'Ascoli, de la qual va ser expulsat el 1355. Va tenir també sota la seva jurisdicció les terres de San Mauro, que el 1361 va fortificar, gràcies al permís del cardenal Albornozzo, per defensar-la de les companyies de mercenaris que hi havia a la Romanya. Alguns autors diuen que va morir el 1373, tot i que posteriorment s'ha dit que la seva mort va ser el 1375.
Es desconeix qui era la seva muller, si bé sense cap autoritat s'ha afirmat que era Violante dalla Faggiuola. En tot cas, va tenir nou fills: Tino, Pandolfo, Galeotto, Malatesta, Ludovico, Carlo, Ramberto, Filippo i Niccola, dels quals cinc d'ells van ser també membres del consell general de Rimini en la seva renovació el 1398.

## Referències

* 1 2 3 Clementini, Cesare. Reccolto istorico della fondatione di Rimino e dell'origine, e vite de' Malatesti (en italià). Rimini: Il Simbeni, 1617, p. 588-589.
* 1 2 3 4 5 Tonini, Luigi. Memorie storiche intorno a Francesca da Rimini... (en italià). Rimini: Tipografia Malvolti, 1870, p. 115-116.
* 1 2 3 4 5 Jones, P. J.. The Malatesta of Rimini and the Papal State (en anglès). Cambridge: Cambridge University Press, 1974, p. 75, 296.
# Annikki

Annikki és un esperit o una deessa de la mitologia finesa, filla de Tapio i Mielikki. De vegades identificada com a deessa dels malsons. Era germana de l'heroi Kullervo, però van ser separats des de molt petits. Com a adults, es van tornar a trobar i van tenir relacions sexuals, però van descobrir tard el seu parentiu i van decidir sucidir-se per vergonya.

## Referències

* ↑ Monaghan, Patricia (2014), Encyclopedia of Goddesses and Heroines, New World Library, ISBN 1608682188 p. 211.
# Frontera entre Moçambic i Tanzània

La frontera entre Moçambic i Tanzània és una línia que limita els territoris de Moçambic i de Tanzània, a Àfrica oriental.
Aquesta línia segueix pràcticament tot el curs del riu Rovuma, que desemboca a l'oceà Índic des del llac Niassa. La línia limítrof comença al marge oriental del llac Niassa i acaba a l'oceà Índic, junt a població moçambiquesa de Namiranga.

## Descripció

La frontera comença als marges del llac Malawi i després pren una direcció est-oest. Passa breument per les Muntanyes Livingstone i després segueix el riu Rovuma (o Ruvuma) fins a la seva desembocadura a l'oceà Índic al nord de Cabo Delgado.

## Història

Els orígens d'aquesta frontera es remunten al segle xvi. En aquest moment, la costa d'Àfrica Oriental estava dominada pels portuguesos, que havien establert factories. La incursió dels corsaris otomans dues vegades en 1585 i 1589 en aquestes costes així com la invasió de la tribu interior dels zamba durant el mateix període empeny els portuguesos a organitzar millor les seves possessions. Creen la capitania de Mombasa en 1593 que limita amb la capitania de Sofala a través de la de Cabo Delgado, i aquesta demarcació es considera per tant la base del límit actual com una de les més antigues de les fronteres africanes.
El traçat de la frontera actual s'estableix entre la colònia portuguesa de Moçambic, i la colònia alemanya de Tanganyika al final del segle xix durant el repartiment d'Àfrica per les potències europees.

## Passos fronterers

L'encreuament de la frontera es produeix majoritàriament al llarg de la costa entre la ciutat tanzana de Mtwara i la ciutat moçambiquesa de Quionga. No es permet a cap edificació travessar el riu, però s'ha construït el pont de la Unitat de 600 metres entre les dues viles.

## Poblacions

La població local es compon principalment de Wa yao de confessió musulmana i ngonis, prop del llac Malawi.

## Referències

* ↑ (anglès) M. D. D. Newitt. A history of Mozambique. Indiana University Press, p. 167. ISBN 0253340063.
* ↑ Page web du constructeur.
* ↑ Jean Sellier, Atlas des Peuples d'Afrique, La découverte, Paris, 2003, p. 187.
# Fundão

Fundão és un municipi portuguès, situat al districte de Castelo Branco, a la regió del Centre i a la subregió de Cova da Beira. L'any 2006 tenia 31.176 habitants. Es divideix en 31 freguesias. Limita al nord amb Covilhã, Belmonte i Sabugal, a l'est amb Penamacor i Idanha-a-Nova, al sud amb Castelo Branco, al sud-oest amb Oleiros i a l'oest amb Pampilhosa da Serra.

## Població

Població del concelho de Fundão (1801 – 2004) :
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 14658 | 15821 | 35248 | 42932 | 47593 | 32089 | 31687 | 31482 | 31297 |

## Freguesies

* Alcaide
* Alcaria
* Alcongosta
* Aldeia de Joanes
* Aldeia Nova do Cabo
* Alpedrinha
* Atalaia do Campo
* Barroca
* Bogas de Baixo
* Bogas de Cima
* Capinha
* Castelejo
* Castelo Novo
* Donas
* Enxames
* Escarigo
* Fatela
* Fundão
* Janeiro de Cima
* Lavacolhos
* Mata da Rainha
* Orca
* Pêro Viseu
* Póvoa de Atalaia
* Salgueiro
* Silvares
* Soalheira
* Souto da Casa
* Telhado
* Vale de Prazeres
* Valverde
# Fundània (esposa de Varró)

Fundània (en llatí Fundania) va ser una dama romana del segle i aC. Era filla de Gai Fundani i esposa de Marc Terenci Varró. Formava part de la gens Fundània, una gens romana d'origen plebeu.
Era propietària d'una gran finca en la qual Varró va compondre els seus tres llibres de De Re Rustica, com a manual per la seva gestió. El primer dels tres llibres, titulat De Agricultura, el va dedicar a la seva dona.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/199?view=image&size=100Smith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Londres:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 189. ]
# Lucien Febvre

Lucien Paul Victor Febvre (Nancy, 22 de juliol de 1878 - Saint-Amour, Jura, 26 de setembre de 1956), més conegut com a Lucien Febvre, va ser un dels més importants historiadors francesos, fundador amb Marc Bloch de l'escola dels Annales.

## Biografia

Educat en un ambient refinat i culte, des de molt jove s'interessa per la història i la literatura. Stendhal és una de les seves principals referències. En aquesta època el seu interès es decanta per la història econòmica i per totes aquelles matèries que afecten l'estudi de l'ésser humà. Va ser influït en un primer moment per l'obra de Vidal de la Blache, durant la seva estada en l'École Normale Supérieure (1899-1902), i va guanyar el doctorat en història el 1911 amb la tesi Philippe II et la Franche-Comté. Étude d'histoire politique, religieuse et sociale. Poc temps després va treballar en la Universitat de Dijon.
Febvre va lluitar en la Primera Guerra Mundial i inicià les seues activitats en la càtedra a la Universitat d'Estrasburg el 1919, quan la província va tornar a domini francès. En aquest centre faria una estreta relació amb l'elit intel·lectual del moment i una bona amistat amb Marc Bloch. Els dos es mostren completament d'acord amb renovar alguns aspectes en l'estudi de la història. El 1929, ell i Marc Bloch van fundar la revista Annales d'histoire économique et sociale, del títol de la qual va sortir el nom del seu estil distintiu de fer història. L'objectiu d'aquesta publicació era abastar la història des de tots els punts de vista possibles i sense traves. En altres paraules, convertir aquesta matèria en un mètode multidisciplinari. El 1933 Febvre va aconseguir una càtedra en el Col·legi de França.
Va publicar molts títols durant els anys 30 i inicis dels 40, però la Segona Guerra Mundial va interrompre el seu treball. Amb la mort de Marc Bloch, afusellat per la Gestapo, va dirigir tot sol l'escola dels Annales en el període de la postguerra; el seu major deixeble i continuador de l'escola dels Annales fou l'historiador Fernand Braudel.

## Obra

* Philippe II et la Franche-Comté. Etude d'histoire politique, religieuse et sociale, 1911.
* Notes et documents sur la Réforme et l'Inquisition en Franche-Comté, 1911.
* Histoire de la Franche-Comté, 1912.
* La Terre et l'évolution humaine, 1922.
* Un destin. Martin Luther, 1928.
* Civilisation. Evolution d'un mot et d'un groupe d'idées, 1930.
* Le Rhin. Problèmes d'histoire et d'économie, 1935.
* (dir.): Encyclopédie française, 11 volums apareguts entre 1935 i 1940.
* Le problème de l'incroyance au XVIe siècle. La religion de Rabelais, 1942.
* Origène et Des Périers ou l'énigme du Cymbalum Mundi, 1942.
* Autour de l'Heptaméron. Amour sacré, amour profane, 1944.
* Les classiques de la liberté: Michelet, 1946.
* Combats pour l'histoire, 1953.
* Au coeur religieux du XVIe siècle, 1957.
# Bainbridgeïta-(YCe)

La bainbridgeïta-(YCe) és un mineral de la classe dels carbonats que pertany al grup de la mckelveyïta. Rep el nom en honor de Michael Bainbridge, fotògraf i col·leccionista de minerals d'Ontario (Canadà).

## Característiques

La bainbridgeïta-(YCe) és un carbonat de fórmula química Na₂Ba₂YCe(CO₃)₆·3H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2020, i publicada en el mes de febrer de 2024. Cristal·litza en el sistema triclínic. Es presenta en forma de cristalls hemimòrfics pseudotrigonals i pseudohexagonals que mostren un hàbit laminar, columnar, tabular, en forma de con, en forma de barril, en forma de plat o en forma de fus. Sovint formen agregats de creixements apilats o paral·lels, rosetes i grups de cristalls radiants. Els cristalls solen tenir una mida inferior a 1 mm.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu Canadenc de la Natura, al Quebec (Canadà), amb el número de catàleg: cmnmc 46324.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera Poudrette, situada al mont Saint-Hilaire, dins el municipi regional de comtat de La Vallée-du-Richelieu, a Montérégie (Quebec, Canadà). Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Bainbridgeite-(YCe)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 març 2022].
* 1 2 3 Lykova, Inna; Rowe, Ralph; Poirier, Glenn; Friis, Henrik; Helwig, Kate «Mckelveyite group minerals – Part 3: Bainbridgeite-(YCe), Na2Ba2YCe(CO3)6  ⋅  3H2O, a new species from Mont Saint-Hilaire, Canada». European Journal of Mineralogy, 36, 1, 09-02-2024, pàg. 183–194. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-183-2024 [Consulta: 12 febrer 2024].
# Convent de Sant Francesc (Calaf)

El Convent de Sant Francesc és un edifici davant l'Estació de Calaf, el convent de Sant Francesc ocupa el solar de l'antic Priorat Canonical de Sant Jaume de Calaf. Erigit el 1069 com a filial de l'abadia canonical de Sant Vicenç de Cardona.
Fou construït pels frares franciscans, entre els anys 1715 i 1729 i l'església fou acabada al voltant del 1750. El convent fou exclaustrat el 1822 —durant el Trienni Liberal— i definitivament el 1835, i l'edifici fou venut a particulars. Fou abandonat el 1939, quan s'inaugura la nova església parroquial a la plaça.
Té una arquitectura típicament monacal, d'edificis disposats al voltant del claustre, el qual és d'estil barroc de tendència classicista. Es conserva la façana de l'església, encara que l'interior fa temps que ha perdut les seves voltes. L'església és construïda amb pedra saulonenca, ben treballada i ben escairada, mentre que la resta d'edificis conventuals són fets d'obra més tosca i més popular. Es conserva el claustre i algunes dependències que eren utilitzades com a habitatge particular.

## Notes

* 1 2 «Convent de Sant Francesc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].

## Bibliografia

* Barraquer y Roviralta, Cayetano. «Capítulo Séptimo. Franciscos. Artículo Octavo. San Francisco, de Calaf, de Villafranca del Panadés». A: Las Casas de religiosos en Cataluña durante el primer tercio del siglo XIX ( PDF) (en castellà). Barcelona: Imprenta Francisco J. Altés y Alabart, 1906, p. 503-504 [Consulta: 19 octubre 2015].
# Parietal

L'os parietal (o simplement parietal) és un os parell de la volta cranial, d'origen membranós.
# Fundus albipunctatus

Es denomina fundus albipunctatus a una malaltia ocular hereditària en la qual es produeix falta de visió en condicions de poca lluminositat (ceguesa nocturna) i un aspecte característic del fons d'ull, amb nombrosos punts de color blanquinos situats a la retina, la porció de l'ull en la qual es troben les cèl·lules sensibles a la llum, és a dir els cons i els bastons. Aquest trastorn ha de diferenciar-se de la retinitis punctata albescens, que és una altra malaltia ocular diferent i de major gravetat, si ben alguns estudiosos creuen que tots dos patiments estan relacionats.
S'hereta segons un patró autosómico recessiu, la qual cosa significa que els dos pares han de portar el gen anòmal perquè el seu fill presenti la malaltia. La mutació es localitza en el gen RDH5 que està situat al braç llarg del cromosoma 12 i codifica l'enzim 11-cis-retinol-deshidrogenasa.
Els símptomes estan presents des de la infància i no canvien en intensitat amb el pas del temps, la visió nocturna és deficient i l'adaptació a la foscor està demorada, no obstant això l'agudesa visual en condicions de bona lluminositat ambiental és gairebé normal i es conserva el camp visual. El patiment no és greu ni progressiu, per la qual cosa no impedeix el desenvolupament de les activitats de la persona afectada que pot desenvolupar-se en la vida diària amb relativa normalitat. No existeix cap tractament establert per guarir l'afecció.

## Referències

* ↑ Mauricio Turati Acosta, Patricia Culebro, José Luis Díaz Rubio, Mario Turati Fernández: Fundus albipunctatus. Informe de un caso. Acta Pediatr Mex 2006; 27(4): 223-5. Consultado el 24 de mayo de 2013
* ↑ Fundus albipunctatus. Hereditary ocular diseases. Consultado el 24 de mayo de 2013
* ↑ Katsanis N, Shroyer NF, Lewis RA, Cavender JC, Al-Rajhi AA, Jabak M, Lupski JR.: Fundus albipunctatus and retinitis punctata albescens in a pedigree with an R150Q mutation in RLBP1. Clin Genet. 2001 Jun;59(6):424-9.
* ↑ Yamamoto, H., Simon, A., Eriksson, U., Harris, E., Berson, E. L., Dryja, T. P.: Mutations in the gene encoding 11-cis retinol dehydrogenase cause delayed dark adaptation and fundus albipunctatus. Nature Genet. 22: 188-191, 1999.
# Lucien Favre

Lucien Favre (pronunciació francesa: ​; nascut el 2 de novembre de 1957) és un exfutbolista i actualment entrenador de futbol suís. Entrena actualment el club alemany Borussia Dortmund. Favre va jugar com a migcampista creatiu per diversos clubs suïssos i francesos, especialment pel Servette FC, amb el qual va guanyar la lliga. Com a entrenador, va guanyar la Copa de Suïssa i també la lliga amb el Servette i el FC Zürich. A Alemanya, Favre va reviure el Hertha BSC i el Borussia Mönchengladbach. És reconegut com un hàbil tàctic i un perfeccionista.

## Referències

* ↑ Das Favre-Rätsel Arxivat 2019-04-13 a Wayback Machine., 11freunde, 2018-05-22.

## Enllaços externs

* Lucien Favre a National-Football-Teams.com (anglès)
* Lucien Favre Fitxa a Fussballdaten
* Lucien Favre at Igang3.ch (alemany)
# Llengües siouan

Les Llengües siouan o Siouan–Catawba són una família lingüística d'Amèrica del Nord que es troba principalment en les Grans Planes d'Amèrica del Nord amb uns pocs idiomes atípics a l'est.

## Nom

Els autors que anomenen tota la família sioux distingeixen les dues branques com a Sioux occidental i Sioux orientals o com sioux propis i Catawba. Altres restringeixen el nom 'sioux' a la branca occidental i usen el nom sioux-Catawba per a tota la família. Generalment, però, el nom 'sioux' s'utilitza indistintament.

## Fonologia

Hi ha certa quantitat de treball comparatiu en llengües sioux-catawba. Wolff [1950-1951] va fer un dels primers i més complets treballs sobre el tema. Wolff reconstrueix el sistema del proto-siouan, i això va ser modificat per Matthews (1958). El sistema generalment acceptat és:
| | Labial | Alveolar | Palatal | Velar | Glotal |
| Oclusiva | *p | *t | | *k | *ʔ |
| fricativa | | *s | *ʃ | *x | *h |
| nasal | *m | *n | | | |
| aproximant | *w | *r | *j | | |
Pel que fa a les vocals, estan sent reconstruïdes cinc vocals orals /*i, *e, *a, *o, *u/ i tres vocals nasals /*į, *ą, *ų/. Wolff també reconstruí alguns grups consonàntics /*tk, *kʃ, *ʃk, *sp/.

## Relacions externes

L'isolat yuchi podria estar força relacionat a les llengües sioux–catawba.
En el segle xix Robert Latham suggerí que les llengües siouan estaven relacionades amb les llengües caddo i les llengües iroqueses. En 1931, Louis Allen presentà la primera llista de correspondències sistemàtiques entre un conjunt de 25 elements lèxics sioux i iroquesos. En la dècada de 1960 i 1970 Wallace Chafe va estudiar més a fons el vincle entre les llengües sioux i caddo. En la dècada de 1990 Marianne Mithun va comparar la morfologia i la sintaxi de totes les tres famílies. Actualment, aquesta hipòtesi macro-sioux no es considera provades, i les similituds entre les tres famílies es poden deure, en canvi, perquè les seves protollengües havieh format part d'un sprachbund.

## Referències

* ↑ Mithun, Marianne. 1999. The languages of native North America. p.305. Cambridge, UK: Cambridge University Press.

## Enllaços externs

* Siouan languages mailing list archive Arxivat 2005-10-25 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Parks, Douglas R.; & Rankin, Robert L. (2001). "The Siouan languages." In R. J. DeMallie (Ed.), Handbook of North American Indians: Plains (Vol. 13, Part 1, pp. 94–114). W. C. Sturtevant (Gen. Ed.). Washington, D.C.: Smithsonian Institution. ISBN 0-16-050400-7.
# Barbus tetrastigma

Barbus tetrastigma és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5,8 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la conca del riu Congo.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Osornophryne sumacoensis

Osornophryne sumacoensis és una espècie d'amfibi que viu a l'Equador.

## Referències

* Coloma, L.A., Ron, S., Cisneros-Heredia, D. & Almandáriz, A. 2004. Osornophryne sumacoensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 12 d'abril del 2008.
# Fundània

Fundània és el nom dels següents personatges:
* Gens Fundània, família romana plebea
* Fundània (esposa de Varró), esposa de Marc Terenci Varró
# Graulinster

Graulinster (en luxemburguès: Grolënster; en alemany: Gaulinster) és una vila de la comuna de Junglinster, situada al districte de Grevenmacher del cantó de Grevenmacher, una part de la vila està situada en la comuna de Bech, pertanyent al cantó d'Echternach. Està a uns 18 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Graulinster». [Consulta: 26 setembre 2015].
# Manel Risques Corbella

Manel Risques Corbella (Barcelona 1952) és un historiador i professor universitari català.

## Biografia

Va néixer el 1952 a la ciutat de Barcelona. Va estudiar història a la Universitat de Barcelona, on es va llicenciar i doctorar en història contemporània i de la qual n'és professor. Ha desenvolupat la seva tasca d'investigació en àmbits diversos entre els quals destaquen la política d'ordre públic, la violència, la repressió i les forces policials als segles XIX i XX; les polítiques de memòria; o l'ús de la fotografia en la història. Les seves darreres publicacions, les col·laboracions a Diccionario de la Memoria Colectiva (2018) i Història Mundial de Catalunya (2018) i el llibre Catalunya, 1980-2015. Història en fotografies (2018). Ha comissariat exposicions diverses, com Franco, Victòria, República. Espai urbà i impunitat (2016-17). Premi Ciutat de Barcelona (1994) per l'obra El Govern Civil de Barcelona al segle XIX i Premi Nacional de Patrimoni Cultural (2004) pel guió de l'exposició Les presons de Franco.

## Recerca historiogràfica

Interessat especialment en la història contemporània, i especialment dels moviments populars durant la Revolució Liberal i la relació entre poder civil i el poder militar. Ha publicat diversos estudis sobre aquests temes a revistes especialitzades en temes d'història com "Recerques", "L'Avenç", "Revista de Catalunya" o "Trienio".
És autor, entre d'altres, de diversos llibres:
* 1995: El Govern Civil de Barcelona al segle XIX
* 1998: Història de la Catalunya Contemporània
* 2000: Les ruptures de 1939
* 2001: Temps d'amnistia
* 2001: Procés a la Guàrdia Civil. Barcelona, 1939
* 2002: El triomf de la memòria. La manifestació de l'11 de setembre de 1977
Així mateix ha destacat com a comissariat de les exposicions "Catalunya sota el franquisme", organitzada per la Universitat de Barcelona el 1985, i "1939. Barcelona, any zero", organitzada pel Museu d'Història de Barcelona el 1999.
Juntament amb Ricard Vinyes l'any 2000 fou guardonat amb el Premi Nacional de Patrimoni Cultural, concedit per la Generalitat de Catalunya, pel comissariat de l'exposició "Les presons de Franco", presentada al Museu d'Història de Catalunya, i al "projecte OVNI (Observatori de Vídeo No Identificat)".

## Referències

* ↑ «Manel Risques Corbella». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].

## Enllaços externs

* (català) Informació de l'Exposició "Les presons de Franco"
# Barbus taeniopleura

Barbus taeniopleura és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba als rius tributaris del llac Tanganyika, però no al mateix llac.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lévêque, C.; Daget, J. «Cyprinidae». A: Daget, J.; Gosse, J.-P.; Thys van den Audenaerde, D. F. E.. Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA) (en anglès). Volum 1. Institut de Recerca per al Desenvolupament (Orstom) i Museu Reial de l'Àfrica Central (MRAC), 1984, p. 217–342.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.