OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Abdullah Al-Mayouf

Abdullah Ibrahim Al-Mayouf (en àrab: عبد الله المعيوف; Al-Riyad, 23 de gener de 1987) és un jugador de futbol de l'Aràbia Saudita, que actualment juga de porter l'Al-Hilal FC.

## Biografia

Abdullah Al-Mayouf va pujar al primer equip de l'Al-Hilal, però un any més tard va marxar a l'Al-Ahli, el 2007. El 2009 va debutar al futbol professional, convertint-se en jugador regular de l'equip durant la temporada 2013-14. La temporada següent va aconseguir el seu primer títol, la Copa del Príncep de la Corona. La temporada 2015-16 va guanyar els títols de lliga i copa, però posteriorment va decidir no renovar amb l'Al-Ahli per raons personals.
El 13 d'agost de 2016 Abdullah va tornar a l'Al-Hilal després de nou anys a l'Al-Ahli, signant un contracte per dos anys. El 13 d'agost d'aquell any va debutar amb l'equip en un partit de lliga contra l'Al-Batin, on va aconseguir mantenir la seva porteria a zero en la victòria dels seus per 2-0. Finalment, disputaria tots els partits de lliga del seu equip de la temporada 2016-17. També va disputar la final de la copa, que van vèncer contra l'Al-Hilal, el seu antic equip, per 3-2, enduent-se el títol.

## Palmarès
### Al-Ahli

* Copa Federació saudita (1): 2007
* Copa del Príncep de la Corona saudita (2): 2006-07, 2014-15
* Lliga de Campions del Golf (1): 2008
* Copa del Rei (3): 2011, 2012, 2016
* Lliga saudita (1): 2015-16

### Al-Hilal FC

* Lliga saudita (1): 2016-17
* Copa del Rei (1): 2017

## Referències

* ↑ «2018 FIFA World Cup Russia – List of Players» (PDF). Fédération Internationale de Football Association, 04-06-2018. Arxivat de l'original el 6 de desembre 2019.
* ↑ http://www.alarabiya.net/ar/mob/sport/saudi-sport/2016/07/01/المعيوف-يرفض-البقاء-في-الأهلي-والهلال-يحاول-استعادته.html Arxivat 2019-12-10 a Wayback Machine.
* ↑ http://alkhaleejonline.net/articles/1468410582085922900/عبد-الله-المعيوف-يعود-للهلال-السعودي-بعقد-لمدة-عامين/
* ↑ https://us.soccerway.com/matches/2017/05/18/saudi-arabia/champions-cup/al-ahli-jeddah/al-hilal-riyadh/2451709/
# Càntabre (parla)

El càntabre o muntanyès (cántabru en asturlleonès) és una variant de transició entre l'asturlleonès i el castellà emprada a l'occident de Cantàbria i en algunes zones de les valls del Pas i el Soba, a la part oriental. És característic, doncs, de les comarques de muntanya de Cantàbria, i d'aquí el seu nom.
El càntabre és una variant de l'asturià, llengua procedent del llatí que manté una gran vitalitat en les diverses comarques d'Astúries així com algunes de la província de Lleó. No té regulació ni cap grau de reconeixement en el seu domini lingüístic.

## Variants

El càntabre té dues subvariants: l'occidental i l'oriental. La divisòria entre ambdues està entre els rius Saja i Pas. El pasiego pertany a la variant oriental, amb la particularitat que està especialment ben conservat.

## Referències

* ↑ Fernández Juncal, Carmen. Variación y prestigio: estudio sociolingüístico en el oriente de Cantabria (en castellà). Editorial CSIC, 1998, p. 14. ISBN 8400077725.
* ↑ «¿Parlas la lingua cántabra?» (en castellà). El Diario Montañes, 28-10-2011. [Consulta: 27 maig 2016].
# Jochen Summer

Marco Haller (Dietersdorf am Gnasbach, Estíria, 28 de maig de 1977) va ser un ciclista austríac, professional del 2000 al 2009.
El seu pare Hans també es dedicà al ciclisme.

## Palmarès

* 1999
** 1r a l'Internationale Ernst-Sachs-Tour
* 2002
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Grècia
* 2005
** 1r al Poreč Trophy
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Àustria

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Kärlis Zalts

Kärlis Zalts (Burtnieki, 10 de març de 1885 - Riga, 1953) va ser un matemàtic, filòsof i folklorista letó.

## Vida i Obra

De família pagesa, es va graduar el 1904 a l'institut de secundària de Jelgava (uns 50 km al sud de Riga) i se'n va anar a estudiar a la universitat de Kíiv quan totes aquestes poblacions encara formaven part de l'Imperi Rus. Es va graduar com enginyer el 1912 i va romandre al Politècnic de Kíev com a professor fins al 1921. En aquesta data, quan Letònia ja era un país independent, va tornar a Riga per ser professor de la universitat de Letònia. També va encapçalar l'oficina estadística de l'Estat.
Durant la Segona Guerra Mundial, va ser oligat ples nazis a treballar a Dresde en un laboratori d'òptica amb finalitats militars. Quan Dresde va ser lliberada per l'Exèrcit Roig, va fer d'interpret per ells fins que va ser traslladat a Moscou on va ser consultor científic del departament de construcció.
El 1946 va retornar a Riga, però no era una persona ben vista per les noves autoritats soviètiques, per les seves anteriors publicacions filòsofiques i flokloriques, tot i que va continuar amb les seves classes de matemàtiques a la universitat, ja no va poder publicar ni promocionar.
A més dels seus treballs matemàtics, també va ser molt conegut pels seus estudis del folklore letó.

## Referències

* ↑ Taimina i Henina, 1997, p. web.
* 1 2 Ļegeņkaja, web .
* ↑ Briedis, web .

## Bibliografia

* Taimina, Daina; Henina, Ingrida «Some Notes on Mathematics in Latvia Through the Centuries» (en anglès). Cornell University, 1997.
* Taimina, Daina «History of mathematics in Latvia» (en anglès). British Society for the History of Mathematics. Newsletter, Vol. 12, Num. 3 Newsletter 35, 1997, pàg. 44-47. DOI: 10.1080/09629419708000031. ISSN: 2637-5451.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Kärlis Zalts» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Ļegeņkaja, Ilona. «LU mācībspēku nozīmīgākie dāvinājumi LU Centrālajai bibliotēkai 20. gs. 20. - 40. gados». Latvijas Universitātes e-resursu repozitorijs. [Consulta: 21 juny 2020]. (letó)
* Briedis, R. «Kārlis Zalts». Garamantas LV. Latviešu folkloras krātuves (LFK) digitālais arhīvs. [Consulta: 21 juny 2020]. (letó)
Categoria:Folkloristes europeus
# El príncep valent

«El príncep valent o Prince Valiant» té aquests significats:
* Príncep Valent és un personatge de ficció de còmic
* El príncep valent (pel·lícula de 1954), dirigida per Henry Hathaway
* El príncep valent (pel·lícula de 1997), dirigida per Anthony Hickox
# El príncep valent (pel·lícula de 1954)

El príncep valent (títol original en anglès: Prince Valiant) és una pel·lícula dels Estats Units (inspirada en els dibuixos animats del mateix nom, dirigida per Henry Hathaway, estrenada el 1954. Ha estat doblada al català.

## Argument

El jove príncep viking Valiant és enviat pel seu pare a la cort del Rei Artús per ser armat cavaller, després d'un estricte ensinistrament. El seu objectiu és estar preparat per enfrontar-se al tirànic Slaigon que ha usurpat el tron del seu pare exiliat. Cuidada producció que adapta un personatge de còmic.

## Repartiment

* James Mason: Sir Brack
* Janet Leigh: Princesa Aleta
* Robert Wagner: príncep Valiant
* Debra Paget: Ilene
* Sterling Hayden: Sir Gauvain
* Victor McLaglen: Boltar
* Donald Crisp: Rei Aguar
* Barry Jones: Rei Luc, pare d'Aleta
* Tom Conway: Sir Keu
* Howard Wendell: Messire Todd, metge del Rei
* Neville Brand: cap Viking
* Brian Aherne: rei Artús
* Mary Philips: la reina Mare
* Primo Carnera: Sligon
* Don Megowan: Lancelot del llac
* Carleton Young: Mariscal
* Ben Wright: Senescal De Sligon
* John Davidson (no surt als crèdits): Patriarca

## Referències

* ↑ esadir.cat. El príncep valent. esadir.cat.
* ↑ «Prince Valiant». The New York Times.

## Vegeu també

* El príncep valent (pel·lícula de 1997)
# El príncep valent (pel·lícula de 1997)

El príncep valent (títol original en anglès: Prince Valiant) és una pel·lícula inspirada en els dibuixos homònims, dirigida per Anthony Hickox, estrenada l'any 1997. Ha estat doblada al català.

## Argument

Mentre el rei Arthur s'afanya a enfrontar-se als escocesos que ell sospita que han robat l'espasa Excalibur, el príncep Valent, fent-se passar pel seu mestre Gawain, és encarregat d'escortar la dama Ilene fins al regne del seu pare, emprenent una aventura per salvar el seu país i coneix el misteriós secret del seu passat. El jove haurà d'usar la seva espasa per defensar a Camelot dels invasors vikings.

## Repartiment

* Stephen Moyer: Príncep Valent
* Katherine Heigl: Ilene
* Thomas Kretschmann: Thagnar
* Edward Fox: el rei Artús
* Udo Kier: Sligon
* Joanna Lumley: la fada Morgana
* Warwick Davis: Pechet
* Ron Perlman: Boltar
* Anthony Hickox: Príncep Gawain

## Referències

* ↑ «El príncep valent». esadir.cat.
* ↑ «Prince Valiant». Allociné.

## Vegeu també

* El príncep valent (pel·lícula de 1954)
# El príncipe encadenado

El príncipe encadenado (en italià Il principe dei vichinghi) és una pel·lícula dramàtica coproducció hispano-italiana de 1960 dirigida per Luis Lucia Mingarro. Es tracta d'una adaptació de l'obra La vida es sueño de Pedro Calderón de la Barca seguint els esquemes tradicionals del cinema "de qualitat", amb decorats de Sigfrido Burmann.

## Repartiment

* Anastasio Campoy
* Juan Cortés
* Alfonso de la Vega
* Javier Escrivá
* Margarita Laos
* Katia Loritz
* Javier Loyola
* María Mahor
* Ángel Menéndez
* Antonio Molino Rojo
* Luis Morris
* Paul Naschy - Cap mongol
* Pedro Osinaga
* Luis Prendes
* Antonio Queipo
* Luis Rico
* Lorenzo Robledo
* Pedro Rodríguez de Quevedo
* Antonio Vilar

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Pel·lícules |
| 1960 | Millor pel·lícula | |
| 1960 | Millor director | Luis Lucia Mingarro |
| 1960 | Millor actriu principal | María Mahor |
| 1960 | Millors decorats | Sigfrido Burmann |
| 1960 | Millor fotografia | Alejandro Ulloa |

## Referències

* ↑ El príncipe encadenado a fotogramas.es
* ↑ Bentley, Bernard. A Companion to Spanish Cinema. Boydell & Brewer, 2008. p. 149
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1960». CEC. Arxivat de l'original el 2016-01-24. [Consulta: 8 gener 2016].
# Dècada del 1390

La dècada del 1390 comprèn el període d'anys entre el 1390 i el 1399, tots dos inclosos.

## Esdeveniments

* Es construeix el principal temple de Tenochtitlan
* Aldarulls contra els jueus a les principals ciutats de Catalunya i les Illes Balears
* Cisma a l'església, amb un Papa a Roma i un a Avinyó (antipapa)
* Nou sistema econòmic a l'Imperi Otomà: els timars, mitjançant el qual els cavallers poden administrar part de les terres que conquereixen
* 1397 - Unió de Kalmar:Dinamarca, Noruega i Suècia formen un sol regne
* Rússia s'expandeix cap a l'est
# Dècada del 1380

La dècada del 1380 comprèn el període d'anys entre el 1380 i el 1389, tots dos inclosos.

## Esdeveniments

* Guerra civil a Suècia
* Edició de llibres a Itàlia amb el corrent de l'humanisme

## Necrològiques

* Joan VI Cantacuzè, emperador romà d'Orient (ca. 1292-1383)

## Personatges destacats

* John Wyclif
* Joan el Caçador
# Dècada del 1250
## Esdeveniments

* S'autoritza la tortura per part dels inquisidors per combatre l'heretgia
* Cristianisme: neix l'orde de les clarisses
* Expansió de l'Imperi Mongol
* 1254 - Tractat entre Portugal i Castella per delimitar les terres de cadascú
* 1258 - Carta Consular (Carta consulatius riparie Barchinone), precursora del Consolat de Mar
* L'erupció d'un gran volcà a Sud-amèrica afecta l'agricultura europea
* Caiguda de la fortalesa d'Alamut, de la secta dels assassins
* S'aïlla l'arsènic per primer cop
* Sorgeix el purgatori com a dogma de fe
* Apogeu de la cultura ioruba

## Personatges destacats

* Jaume I
* Tomàs d'Aquino
* Sant Albert Magne
# E04

* No s'ha de confondre amb E004.
La ruta europea E04, E4 o E-4 passa per Finlàndia i Suècia. Comença a la ciutat de Tornio, al nord de Finlàndia, i de fet, només transcorre per aquest país 800 m. Després travessa la frontera cap a Suècia, on continua cap al sud al Golf de Bòtnia fins a la ciutat de Gävle. Des d'aquí segueix una ruta més interior també cap al sud fins a Estocolm. D'allà gira cap al sud-oest fins al llac Vättern des d'on va cap al sud fins a acabar a la ciutat de Helsingborg a Suècia, al port d'on surt el ferri cap a Helsingør a Dinamarca. En el nou sistema de numeració de les rutes europees estava planejat que formés part de la E55, però va mantenir l'antiga nomenclatura perquè els costos del canvi dels senyals en el llarg tram de Suècia eren massa alts. Des de Helsingborg fins a Björklinge la ruta transcorre quasi completament per autopista. Aquesta autopista està ampliada fins a Gävle i és previst que s'obri al trànsit el 2007.
A Suècia, aquesta ruta passa per aquestes ciutats Haparanda, Luleå, Skellefteå, Umeå, Örnsköldsvik, Härnösand, Sundsvall, Hudiksvall, Söderhamn, Gävle, Uppsala, Märsta, Estocolm, Nyköping, Norrköping, Linköping, Jönköping, Ljungby, Helsingborg.
# Editorial Ekin

Editorial Ekin va ser fundada a Buenos Aires (Argentina) el 1942 per exiliats bascos, per a la promoció cultural basca i amb un marcat component polític. Va ser cofundada pels exiliats nacionalistes bascos de la Guerra Civil Espanyola Isaac López Mendizábal i Andrés de Irujo, i comptava com a promotors els també exiliats Manuel de Irujo (germà d'Andrés), Bernardo Estornés Lasa i Sebastián de Amorrortu. Aquest últim procedia de l'emigració durant la primera dècada del segle xx i tenia una empresa d'arts gràfiques.
L'orientació de l'editorial va ser la conseqüència directa del moment polític de l'època. Els exiliats bascos sortien d'una cruenta guerra civil i la nova dictadura franquista establerta en Espanya portava a terme una política restrictiva i negadora de l'euskera i de la cultura basca en general. A més la Segona Guerra Mundial iniciada en 1939 impossibilitava la publicació i difusió d'obres de temàtica basca a Europa. Per això la seva influència s'estenia a tots els països del continent americà on existia una important colònia basca i a partir de 1945, al concloure la Guerra Mundial, a Iparralde, a més de la resta de França i altres països europeus.
El primer nombre de la col·lecció amb la qual es va iniciar de la "Biblioteca de Cultura Basca" (també coneguda com a "Col·lecció Ekin") va ser la reedició de l'obra de Arturo Campión El Genio de Navarra. Va editar nombrosos llibres en euskera i més de cent obres, que reflecteixen una gran varietat de temes que abasten la història, la literatura, el folklore o l'assaig polític. A més, una de les col·leccions, el Boletín del Instituto Americano de Estudios Vascos, s'ha seguit publicant amb regularitat fins a dates molt recents. Inicialment va estar situada en el domicili particular de López Mendizábal i posteriorment al carrer Perú 175 fins a 1970, que va passar a estar en dependències de "Laurak Bat". En l'actualitat la vídua d'Andrés Irujo, María Elena Etcheverry segueix al capdavant de l'editorial Ekin.
No totes les obres que va editar Ekin oferixen la mateixa qualitat, i hi ha moltes que, per diverses raons, no han estat capaces de suportar el pas del temps, però entre els seus llibres importants cap citar:
* De Guernica a Nueva York pasando por Berlín, de José Antonio Aguirre;
* Los Vascos en el Madrid sitiado, de Jesús de Galíndez;
* Los Vascos y la República española, d'A. de Lizarra
* Pedro Garat, orfeo de Francia, d'Isidoro de Fagoag
* Joañixio (1946) de Jon Andoni Irazusta
* Bizitza garratza da (1950)

## Enllaços externs

* Editorial Ekin en Euskonews
* Entrada de la editorial Ekin en la Enciclopedia Digital Ilustrada del País Vasco "Auñamendi" Arxivat 2012-10-20 a Wayback Machine.
# El monte de las brujas

El monte de las brujas és una pel·lícula de terror espanyola de 1972 dirigida i coescrita per Raúl Artigot. Fou protagonitzada per Patty Shepard, Cihangir Gaffari, Guillermo Bredeston, Mònica Randall i Soledad Silveyra. La pel·lícula no va poder ser exhibida als cinemes d'Espanya a causa de la censura, per la qual cosa va veure la seva estrena als Estats Units.

## Sinopsi

Una parella de periodistes s'endinsa en els boscos del nord d'Espanya, pràcticament deshabitats i inhòspits. Els escassos vilatans són personatges estranys i supersticiosos. El que inicialment era una simple reportatge fotogràfic, acaba convertint-se en una experiència sobrenatural on les bruixes són les protagonistes.

## Repartiment

* Patty Shepard - Delia
* Cihangir Gaffari - Mario
* Mònica Randall - Carla
* Guillermo Bredeston
* Soledad Silveyra
* Víctor Israel - Masover

## Recepció

Fou exhibida al VI Festival Internacional de Cinema Fantàstic i de Terror de Sitges de 1973, on va rebre una menció especial.

## Referències

* ↑ «Muere el cineasta aragonés Raúl Artigot a los 78 años» (en castellà). [Consulta: 16 abril 2020].
* ↑ «Patty Shepard, adiós a la americana más española», 09-01-2013. [Consulta: 16 abril 2020].
* ↑ «Adiós al cineasta "del destape" Raúl Artigot» (en castellà). [Consulta: 16 abril 2020].
* ↑ El primer premio para el filme francés «Au rendex-vous de la mort joyeuse», La Vanguardia, 6 d'octubre de 1973

## Enllaços externs

* Tràiler original a YouTube
# E607

La ruta europea E607 és una carretera que forma part de la Xarxa de carreteres europees. Comença a Digoin (França) i finalitza a Chalon-sur-Saône (França). Té una longitud de 90 km. Té una orientació de sud-oest/nord-est.
# Effenbergerita

L'effenbergerita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom en honor de la professora Dr. Herta S. Effenberger, mineralogista i cristal·lògrafa de la Universitat de Viena.

## Característiques

L'effenbergerita és un silicat de fórmula química BaCu[Si₄O$_{10}$]. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1993. Cristal·litza en el sistema tetragonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4 i 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'effenbergerita pertany a «09.EA: Fil·losilicats, amb xarxes senzilles de tetraedres amb 4-, 5-, (6-), i 8-enllaços» juntament amb els següents minerals: cuprorivaïta, gil·lespita, wesselsita, ekanita, apofil·lita-(KF), apofil·lita-(KOH), apofil·lita-(NaF), magadiïta, dalyita, davanita, sazhinita-(Ce), sazhinita-(La), okenita, nekoïta, cavansita, pentagonita, penkvilksita, tumchaïta, nabesita, ajoïta, zeravshanita, bussyita-(Ce) i plumbofil·lita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Wessels, a la localitat de Hotazel, al camp de manganès de Kalahari (Cap Septentrional, Sud-àfrica). Es tracta de l'únic indret on ha estat descrita aquesta espècie.

## Referències

* ↑ «Effenbergerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 11 març 2018].
# El Far (Torrefeta i Florejacs)

* Aquest article tracta sobre l'entitat de població de la Segarra. Vegeu-ne altres significats a «Far (desambiguació)».
El Far és un llogaret, actualment despoblat, del municipi de Torrefeta i Florejacs, a la comarca de la Segarra. Està situat sobre un petit turó de 435 m. d'altitud a l'extrem oriental del terme municipal, a llevant de Bellveí i el Llor; vora el camí de Llor a Comabella i del torrent de l'Oró.
El llogaret té el seu origen en el castell homònim, documentat des de l'any 1040 sota domini dels comtes de Barcelona, durant el segle xii fou propietat de la família Biosca i, des de 1776 fins a l'extinció de les senyories, del bisbat de Solsona. Actualment amb prou feines en resten alguns vestigis, integrats al gran casal de la família Tàssies, documentada al lloc des del segle xvi, època en la qual el castell degué esdevenir casal senyorial.
Altres indrets d'interès del nucli són l'església de Sant Julià, actualment en ruïnes i que havia pertangut a la parròquia del Llor. Al costat de la masoveria del Far, al peu del turó, trobem l'esglesiola de Sant Domènec o Sant Damià. Reconstruïda el segle xix i propietat de la família Tàssies.

## Referències

* ↑ «Torrefeta i Florejacs». IDESCAT. [Consulta: 18 maig 2019].
* 1 2 VV.AA. Atles comarcal i municipal de Catalunya. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2006. ISBN 84-412-1445-X.
* ↑ «[<iframe width='425' height='350' frameborder='0' scrolling='no' marginheight='0' marginwidth='0' src='http://appmaps.icgc.cat/index.html?zoom=6&lon=361332.095&lat=4623794.229'></iframe> Mapa topogràfic ICGC]». ICGC. [Consulta: 18 maig 2019].
* ↑ «Can Tàssies (El Far)». Pobles de Catalunya. [Consulta: 18 maig 2019].
* ↑ «Església de Sant Domènec (o Sant Damià) del Far». Pobles de Catalunya. [Consulta: 18 maig 2019].
# El Rebolledo

El Rebolledo (antigament conegut com a Porta d'Alacant) és una pedania de la ciutat d'Alacant (País Valencià). Té 1.217 habitants (INE 2009), dels quals 914 viuen en el nucli urbà que compta amb 12 km². Es troba a una distància de 13 km d'Alacant i a 18 km d'Elx. El nucli urbà de Rebolledo es troba paral·lel a l'autovia d'Alacant, de manera que s'hi pot accedir des d'aquesta via.

## Festes

El Rebolledo celebra de manera anual les festes de la patrona de la pedania, la Mare de Déu del Carme, que se celebren el 16 de juliol. D'altra banda, també se celebren les tradicionals festes dels Moros i Cristians l'1 de juliol. Malgrat que forma part del municipi d'Alacant, el Rebolledo, igual que les altres pedanies del municipi, no celebra les festes de les Fogueres de Sant Joan, celebrades el 24 de juny.

## Curiositats

El Rebolledo antigament era conegut com la Porta d'Alacant. Per aquesta pedania passa el Camí de Santiago del sud-est.

## Referències

* ↑ «Població del municipi d'Alacant per zones».
* ↑ «El Rebolledo - AlicanteVivo».
* ↑ «Rebolledo (Alicante) - pueblos-espana.com». Arxivat de l'original el 2010-01-09. [Consulta: 4 maig 2015].
# El cantant espanyol

El cantant espanyol és un oli sobre llenç, realitzat el 1860 pel pintor francès Édouard Manet, conservat des de 1949 al Museu Metropolità d'Art de Nova York.

## Descripció

Signat i datat a la dreta: Manet 1860. Va ser pintat en l'estudi de Manet, servint-se d'un model a qui tornaria a utilitzar almenys en una altra pintura.1 La pintura, realista en la seva representació del tema exòtic, mostra la influència que va tenir l'art espanyol en l'estil de Manet, especialment el de Diego Velázquez. Manet, gràcies a aquesta pintura, va obtenir per primera vegada una menció honorífica en el Saló de París de 1861, on també va exhibir el retrat dels seus pares.
El cantant espanyol va merèixer crítiques positives i va guanyar una menció. Va ser apreciat per l'escriptor francès Charles Baudelaire i pel periodista i crític literari Théophile Gautier, qui va lloar la pintura pel seu «color molt veritable » y «pinzellada enèrgica».Manet es va convertir en líder del moviment d'avantguarda i va inspirar un grup d'artistes joves, incloent Henri Fantin-Latour i Carolus Duran, qui va decidir visitar l'estudi de Manet.

## Temes espanyols per Manet al MET

* Salutació de torero 1866–67
* Jove vestit de majo 1863
* Victorine Meurent en vestid de torero1862

## Referències

* 1 2 «The Spanish Singer» (en anglès). THE MET. [Consulta: 30 maig 2017].
* ↑ «Edouard Manet (1832-1883)». [Consulta: 30 maig 2017].
* ↑ Le moniteur universel (3 de juliol de 1861) Théophile Gautier, "Abécédaire du Salon de 1861," Paris, pp. 264–265