OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Caridad García Álvarez

María Caridad García Álvarez (Cartagena, 26 d'agost de 1946) és una política espanyola d'Esquerra Unida (IU).
Procedent del Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE) el 1987 es va incorporar a Esquerra Unida (IU), i es va convertir en regidora de l'Ajuntament d'Alcobendas el 1991. Inclosa al número 5 de la llista d'Esquerra Unida de la Comunitat de Madrid per a les eleccions a l'Assemblea de Madrid de 1999, va resultar escollida diputada per a la cinquena legislatura del parlament regional. Va renovar el seu escó a les eleccions autonómiques de maig de 2003, octubre de 2003 i maig de 2007.
El 2011 es va convertir en diputada per Madrid de la desena legislatura del Congrés dins del Grup Parlamentari de l'Esquerra Plural. Va ser portaveu del seu grup parlamentari a la Comissió d'Educació.
Va repetir com a candidata per a les eleccions municipals a Alcobendas els anys 2011, 2015 i 2019 dins de les candidatures d'Esquerra Unida, Esquerra Unida Comunitat de Madrid-Els Verds (7a.) i Esquerra Unida-Madrid Dempeus (13a.) respectivament.

## Referències

* ↑ «García Álvarez, María Caridad». Congrés dels Diputats. [Consulta: 14 maig 2019].
* ↑ «Contestación a Eddy Sánchez desde Alcobendas». Kaosenlared, 06-07-2014 [Consulta: 14 maig 2019].
* ↑ Junta Electoral Provincial de Madrid: «Elecciones a la Asamblea de Madrid 1999. Candidaturas proclamadas.». Boletín Oficial de la Comunidad de Madrid, 116, 18-05-1999, pàg. 36 [Consulta: 14 maig 2019].
* ↑ «IU exige que Wert dé cuenta en el Congreso de la situación de los profesores interinos». Europa Press, 24-04-2013. [Consulta: 14 maig 2019].
* ↑ «Consulta las listas electorales». La Tribuna de La Moraleja, 27-04-2015 [Consulta: 14 maig 2019].
* ↑ «Nueve partidos políticos en las elecciones municipales 2019 en Alcobendas». MadridNorte24horas, 09-05-2019. Arxivat de l'original el 2019-05-14 [Consulta: 14 maig 2019]. Arxivat 2019-05-14 a Wayback Machine.
# Cantó d'Anglet-Sud

El cantó d'Anglet-Sud és una divisió administrativa francès, situat al departament dels Pirineus Atlàntics i la regió Nova Aquitània.

## Composició

El cantó és format per la part nord de la comuna d'Angelu, que està dividida amb el cantó d'Anglet-Nord.

## Llista dels consellers generals

Llista des consellers generals :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 1982 | Victor Mendiboure | UDF | alcalde d'Angelu |
| 1988 | Michel Bonnet | UDF | |
| 1994 | Michel Bonnet | UDF | alcalde d'Angelu |
| 1999 | Bernard Gimenez | UDF | |
| 2001 | Bernard Gimenez | UDF | |
| 2008 | Guy Mondorge | PS | |
| Les dades anteriors a 1982 no són conegudes. ||||

## Notes

* ↑ Cantonals 2008 - Resultats del cantó d'Anglet-Sud

## Enllaços externs

* Mapa del cantó a la pàgina de la prefectura Arxivat 2008-12-06 a Wayback Machine.
# Casa Camacho

Casa Camacho és una obra de Cervera (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Situada al nucli urbà de Cervera. Casa disposada a la cantonada entre el carrer Santa Anna i la plaça Santa Anna. L'edifici té una distribució de planta baixa, tres pisos i àtic. A la planta baixa, hi ha un local comercial amb un ampli aparador obert a la plaça i l'accés, al carrer Santa Anna. La porta d'accés als habitatges, en canvi, es troba en un extrem de la façana que s'obre a la plaça. Els dos primers pisos tenen sengles tribunes al tram de la cantonada, que esdevenen un balcó al tercer pis. A banda i banda de la tribuna, hi ha finestres d'arc pla i als seus extrems hi ha balconades. La part cantonera de l'àtic culmina amb un frontó triangular, les laterals però, són rectes i motllurades. La coberta del conjunt és de teula àrab amb inclinació composta. El parament es presenta arrebossat i pintat.

## Referències

* ↑ «Casa Camacho». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2021].
# Carrer Major de Cervera

El Carrer Major és un dels carrers més importants de la ciutat de Cervera (Segarra). Al llarg d'aquest carrer s'hi poden observar diverses façanes caracteritzades per obertures d'arc rebaixat, amb la clau central i petites finestres sota teulada. És una clara influència de l'arquitectura de la Universitat i de l'època d'esplendor que va viure la ciutat amb el seu establiment.
Dos dels trams del carrer es caracteritzen pels porxos de les cases, catalogats com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Edificis destacats

* Número 15: Hospital de Sant Joan de Jerusalem (s. XII). Era una casa delmera de l'ordre dels Hospitalers. Damunt una de les seves portes destaca la creu de Malta. La façana va ser remodelada al s. XVIII per Jaume Padró. Actualment, als baixos, hi ha instal·lat el Museu del Blat i la Pagesia.
* Número 64: Conjunt arquitectònic de la Companyia de Jesús. Actualment, acull la residència geriàtrica Mare Janer, l'auditori municipal i la capella de la Mare de Déu de l'Incendi. En aquest espai s'hi reunirem les Corts Catalanes que, presidides per Pere el Cerimoniós, han estat considerades una fita en la creació de la Generalitat de Catalunya. El 1452 s'hi van firmar les capitulacions matrimonials dels Reis Catòlics i en època de la Universitat va ser el Col·legi de Sant Carles que tingué com a hoste Jaume Balmes.
* Número 79: Casa Delmera de la Generalitat. En la llinda d'un dels balcons hi ha l'escut amb la creu.
* Número 92: Casa Joan (s. XVI). Pot apreciar-se la data de 1556 sobre una de les finestres. Les obertures de les golfes són típiques de les cases senyorials catalanes del XVI.
* Número 103: Convent de Sant Agustí (s. XIV-XV), actualment regentat per monges del Sagrat Cor de Maria. Conserva la primitiva fesomia medieval tot i la restauració posterior.
* Número 115: Casa Duran i Sanpere. Casa pairal d'Agustí Duran i Sanpere, amb façana decorada amb esgrafiats. Conserva en el primer pis el mateix mobiliari i roba de principis del s. XX. És la seu principal del Museu Comarcal de Cervera.

## Carrers germans

* Plaça de Santa Anna (entrada nord)
* Carreró del Salí (o carrer de Sau)
* Carreró de les Bruixes
* Carrer de Mare Janer
* Carreró del Sabater
* Plaça Major, a l'entrada sud

## Referències

* ↑ Carrera Major a festacatalunya.cat
* ↑ La literatura envaeix el carrer Major de Cervera, convertida en la segona 'Vila del Llibre' de Catalunya, la Vanguardia, 22 d'octubre de 2016
* ↑ Carrer Major (Cervera - Segarra) a poblesdecatalunya.cat
* ↑ «Porxos del carrer Major de Cervera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ Racons de Cervera; Carrer Major a Lo Carranquer
* ↑ Carrer Major Arxivat 2017-05-05 a Wayback Machine. a turismecervera.cat
# Carrer Major de Bagà

El Carrer Major de Bagà és una via pública del municipi de Bagà (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un carrer estret amb certa pendent del traçat probablement ja del segle XIII. És l'accés principal de la plaça major des de la parroquial i la placeta de la nova casa de la vila. És un carrer curt, flanquejat per cases de planta baixa i dues pisos superiors majoritàriament. En destaquem una d'arrebossada, construïda a principis dels vuitanta del segle XX; així com algunes llindes i brancals esculpits d'altres habitatges. Molts d'ells, però, han estat refets amb el temps.

## Història

El traçat i la parcel·lació del lloc daten del s. XIII. És el 1233 quan s'atorga la carta de fundació i de privilegis per al poblament de la vila. Es pensa que el carrer és fruit d'aquest moment, molt possiblement ideat per Galceran de Pinós, l'aleshores baró del lloc.

## Referències

* 1 2 «Carrer Major de Bagà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 gener 2016].
# Casa al carrer dels Mestres Villà, 27 (el Masnou)

La casa al carrer dels Mestres Villà, número 27 és un edifici del municipi del Masnou (Maresme) protegit com a bé cultural d'interès local.
Es tracta d'un habitatge entre mitgeres que consta de planta baixa, dos pisos i golfes. Té dos eixos d'obertures de llinda plana amb un marcat ritme simètric. Destaca en un parament estucat totalment pla, un esgrafiat en forma de doble garlanda unida amb una corona floral a la part alta de la façana.

## Referències

* ↑ «Casa carrer Mestres Villà, 27». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 setembre 2016].
# Carta de Comunió i Amistat

Carta de Comunió i Amistat és el nom amb què es coneix el privilegi atorgat el 1257 per Jaume I a la ciutat de Barcelona pel qual el rei autoritzava l'organització del sagramental per a lluitar contra bandolers que infestaven, en aquells temps, els pobles del Baix Llobregat.
Jaume I el Conqueridor, juntament amb el Bisbe de la Seu de Barcelona i altres eclesiàstics que tenien Senyoriu jurisdiccional i amb els pro-homes que constituïen el Municipi de la dita Ciutat, davant les accions que duien a terme els lladres en el pla del Llobregat atorgaren la carta en aquesta es disposava que per tal de posar fi als danys s'organitzessin els pagesos per parròquies, és a dir, els de Sant Boi, S. Joan Despí, Santa Maria de Cornellà, Sant Climent, Santa Maria de Sans, Esplugues, Sant Just Desvern, Sant Feliu, Sant Vicenç dels Horts, Santa Creu d'Olorda, Molins del Rei, Santa Coloma, Viladecans, Gavà, Castelldefels i del terme del castell d'Arepunyá.
Així mateix permetia que els pagesos poguessin tenir armes a casa seva, com ballestes, espases i llances, i que si qualsevol d'ells es veia robat toqués la campana, a manera d'alarma, la resta de pagesos eren obligats a respondre i prestar ajuda sota la multa de 20 sous. Per les actuacions del sagramental contra els delinqüents (i el dany que els fessin a aquests) els seus integrants no havien de patir cap càstig ni pagar cap esmena. Així mateix el rei manava al Veguer de Barcelona que a tots els dits pagesos els obligués a tenir a casa una ballesta amb cent tirs o bé llança i espasa.

## Referències

* ↑ Armando Oterino Cervelló El Somatén Armado de Cataluña

## Vegeu també

* Sagramental
* Sometent
# Cantó de Tuèits

El cantó de Tuèits és un cantó francès del departament de l'Ardecha, situat al districte de L'Argentièira. Té 13 municipis i el cap és Tuèits.

## Municipis

* Astet
* Barnas
* Chirols
* Fabras
* Jaujac
* La Levada
* Maires
* Mairàs
* Pont-de-Labeaume
* Pradàs
* Saint-Cirgues-de-Prades
* La Souche
* Tuèits

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1958 | Édouard Froment | SFIO |
| 1958-1964 | M. Coudène | centrista |
| 1964-1973 | M. Delenne | PCF |
| 1973-1976 | M. Marcoux | Divers droite |
| 1976-1982 | René Vidal | PCF |
| 1982-1994 | Jean Moulin | UDF-CDS |
| 1994- | Gérard Bruchet | Divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 6.647 | 7.156 | 7.031 | 6.730 | 6.536 | 6.682 | 7.622 |
# Cantó de Tôtes

El cantó de Tôtes és un cantó francès del departament del Sena Marítim, situat al districte de Dieppe. Té 22 municipis i el cap és Tôtes.

## Municipis

* Auffay
* Beauval-en-Caux
* Belleville-en-Caux
* Bertrimont
* Biville-la-Baignarde
* Bracquetuit
* Calleville-les-Deux-Églises
* Étaimpuis
* La Fontelaye
* Fresnay-le-Long
* Gonneville-sur-Scie
* Imbleville
* Montreuil-en-Caux
* Saint-Denis-sur-Scie
* Saint-Maclou-de-Folleville
* Saint-Pierre-Bénouville
* Saint-Vaast-du-Val
* Saint-Victor-l'Abbaye
* Tôtes
* Val-de-Saâne
* Varneville-Bretteville
* Vassonville

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1979 | M. Lecoeur | Divers droite, després RI, després UDF |
| 1979-1985 | Jean-Marie Leduc | PS |
| 1985-2002 | Michel Bénet | Divers droite |
| 2002- | Chantal Furon-Bataille | Alternance 76 |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2008 |
| 8.509 | 8.982 | 9.294 | 10.113 | 10.618 | 10.937 | 12.170 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Castell de Freixenet

El Castell de Freixenet és un edifici de Sant Agustí de Lluçanès (Osona) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

De l'antiga fortalesa en resten només ruïnes del setial i és visible un fossat. Al costat est queda a la vista un fragment de mur amb espitlleres.

## Història

El 1109 es documenta el primer membre de la família quan Bernat Ermengol de Freixenet rebé de mans de Guillem Bernat de Duocastella la castlania de Duocastella. La família Freixenet segueix apareixent en la documentació fins a finals del segle xiv.

## Referències

* 1 2 3 «Castell de Freixenet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2017].
# Castellina Marittima

Castellina Marittima és un municipi situat al territori de la província de Pisa, a la regió de la Toscana, (Itàlia).
Castellina Marittima limita amb els municipis de Cecina, Chianni, Riparbella, Rosignano Marittimo i Santa Luce.

## Galeria

* Vista de Castellina Marittima
* Ajuntament
* Localització del municipi a la prov. de Pisa
# Casa Sagrera (Palafrugell)

La Casa Sagrera és una obra eclèctics de Palafrugell (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada al nucli de Calella de Palafrugell, al barri d'estiueig del Canadell, és una casa unifamiliar de grans dimensions, formada per planta baixa, pis i terrat. A la façana principal, encarada al mar, hi ha franges ornamentals verticals i horitzontals. En conjunt la decoració és de tipus clàssic (palmetes, pilastres, capitells...); les obertures són rectangulars, la més remarcable és el balcó centrat al primer pis. Davant de la façana hi ha un espai de jardí clos per una tanca que té pilars amb florons decoratius.

## Història

La casa Sagrera és un dels edificis d'estiueig bastits durant el darrer quart segle xix al barri del Canadell al costat de la platja.

## Referències

* 1 2 «Casa Sagrera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2018].
# Casa Sala (Cardona)

La Casa Sala és un element arquitectònic històric (s.XII) que podem trobar a la vila de Cardona.
Situada al capdamunt de les porxades de la plaça del Mercat, aquesta casa va ser construïda al s.XII quan es va procedir a la parcel·lació i edificació del mercadal situat davant el temple romànic de Sant Miquel. Forma part de la galeria coberta a manera de porxades per l'aixopluc de les activitats comercials, formada en el decurs de la baixa Edat Mitjana en el centre de la vila i punt de concentració de les cases dels vilatans més benestants.
L'actual pòrtic és d'època gòtica. L'any 1752 va ser comprada per l'apotecari Domènec Sala, els successors del qual ocupen encara avui l'habitatge i la botiga en una successió ininterrompuda de vuit generacions dedicades a l'exercici de la farmàcia.
Integrat a la casa hi ha un petit oratori de Nostra Senyora de Montserrat.

## Referències

* 1 2 Tríptic de "Cardona centre Medieval", Ajuntament de Cardona
* 1 2 «BCIL de Cardona en un document PDF». Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 28 juliol 2012].
* ↑ Dovella, L'arxiu familiar i patrimonial de la farmàcia Sala del Mercat, de la vila de Cardona (segles XVI-XXI); Andreu Galera i Pedrosa
# Casa Jacomet

La Casa Jacomet, o Casa Jordà, és una casa de la Plaça de la República de la vila de Prada, de la comuna del mateix nom, a la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
Està situada a la Plaça de la República, a la cantonada meridional amb el Carrer del Palau de Justícia, amb l'entrada en el número 1 d'aquest carrer. És pràcticament al davant de l'església de Sant Pere de Prada i al costat septentrional de l'antiga Casa de la Vila.
És una casa de planta baixa, dos pisos i golfes, modernament habilitades com un pis més, on, malauradament, la planta baixa ha estat del tot alterada per la instal·lació d'una oficina bancària. El primer esment d'aquesta casa es troba en un capbreu fet l'any 1504, quan Bartomeu Saura, de Prada, confessà tenir una casa al costat de la plaça d'aquesta població.

## Vegeu també

* Llista de monuments del Conflent

## Bibliografia

* Becat, Joan. «124 - Prada». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Huser, Astrid; Catafau, Aymat. La maison Jacomet de Prades. Contexte historique et étude archéologique d'une maison à pan-de-bois (XVe-XIXe siècles). Prada: Association Culturelle de Cuxa, 2011, p. 120.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Prada». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ La Casa Jacomet en els ortofotomapes de l'IGN

## Enllaços externs

* Blogspot de Viure a la baixa edat mitjana
# Casa Jaume Botey

La Casa Jaume Botey, coneguda també com a Ca l'Amigó, és un edifici modernista de Badalona (Barcelonès), catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una casa torre tardomodernista, que conjuga elements clàssics i medievals, com la torre i els merlets. Consta d'un semisoterrani, baixos i terrat, que actualment està parcialment cobert. El solar està situat en desnivell, de manera que el semisoterrani té sortida al jardí. Els murs són d'estuc que imita maons grocs, i està força ben conservat. Té un porxo d'entrada i un vitrall modernista a la porta.

## Història

Ocupa el lloc de l'antic mas Po-Canyadó, reconstruït a la Conreria (Tiana), i va ser construïda per l'arquitecte Joan Amigó i Barriga per al seu padrastre, el mestre d'obres Jaume Botey i Garriga. Els plànols foren signats per J. Maymó, ja que Amigó aleshores era l'arquitecte municipal. La casa tenia un conjunt de mobiliari fet per Gaspar Homar i Mezquida, actualment traslladat a una masia de Solius, i només en resta in situ un element.
Durant un temps, la casa va estar ocupada per l'Escola Jungfrau. Després va ser restaurada i actualment acull la seu de l'Hospital Municipal de Badalona.

## Restes arqueològiques

L'any 2004, en una intervenció al pati de l'antiga Escola Jungfrau, es confirmà la presència de restes arqueològiques d'època romana de gran entitat i monumentalitat; així ho mostra l'alçada i amplada dels murs documentats i la potent seqüència estratigràfica, a banda de la complexitat urbanística de les restes descobertes. S'ha documentat l'encreuament de dos carrers de la ciutat romana de Baetulo, així com una claveguera que connecta amb un embornal cap a l'oest, i cap a l'est amb el carrer que s'orienta al mar. El carrer que segueix una orientació de muntanya cap a mar es troba delimitat perfectament per dues voreres i una calçada amb marques de rodes.

## Referències

* 1 2 3 4 «Escola Jungfrau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Ca l'Amigó». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* 1 2 «Antiga Escola Jungfrau - Baetulo». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.

## Enllaços externs

* «Ca l'Amigó». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* «Casa per en Jaume Botey». Inventari del Patrimoni Cultural Europeu (IPCE).
# Louis Hasselmans

Louis Hasselmans (París, 25 de juliol de 1878 - San Juan de Puerto Rico, 27 de desembre de 1957) va ser un violoncel·lista i director d'orquestra francès.
Fill d'arpista Alphonse Hasselmans, i germà de Marguerite (pianista). Louis Hasselmans va estudiar el violoncel amb Jules Delsart al Conservatori de París. Va obtenir un primer premi el 1893. Va estudiar amb A. Lavignac, B. Godard i J. Masseenet.
Entre 1904 i 1909, va ser membre del Capet Quartet. Va debutar com a director d'orquestra amb l'Orquestra Lamoureux. Va dirigir l'Opéra-Comique (1909-1911 - 1919-1922), l'orquestra de Montreal, els "Concerts classics de Marseille" (1911-1913) i la Casa de l'Òpera Cívica de Chicago (1918-1919). Convocat per, sota el consell de Camille Saint-Saëns, dirigeix Parysatis i Héliogabale al Théâtre des Arènes a Béziers el 1902 i el 1910. De 1921 a 1936, dirigí l'Òpera Metropolitana de Nova York. De 1936 a 1948, fou professor a l'Escola de Música de la Universitat de Louisiana.
A Louis Hasselmans li va ser dedicada la Sonata del violoncel No 1 de Gabriel Fauré, es va casar amb la mezzo-soprano nord -americana Minnie Egener (1881-1938).

## Referències

* Baker, Theodore; Slonimsky, Nicolas. Dictionnaire biographique des musiciens; Baker's Biographical Dictionary of Musicians (en francès). 2. Paris: Éditions Robert Laffont, 1995, p. 1693. ISBN 2-221-06787-8.
# El Cid

«El Cid» té aquests significats:
* El Cid, sobrenom de Rodrigo Díaz de Vivar (Vivar del Cid, província de Burgos, ~1045 - València, 1099), noble castellà
* El Cid (Corneille), tragèdia teatral estrenada el 1637 i escrita per Pierre Corneille, contemporani de Molière
* El Cid (pel·lícula), pel·lícula èpica italo-americana sobre el personatge de Rodrigo Díaz de Vivar, El Cid, heroi castellà de la Reconquesta
* Avinguda del Cid, via urbana de València a l'oest de la ciutat que comunica l'interior de la ciutat amb la seua eixida direcció oest
* El Cid: La leyenda
# El Solerot (Oristà)

El Solerot és un edifici d'Oristà (Lluçanès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de dos pisos, de planta rectangular i teulat a doble vessant lateral a la façana principal. El conjunt és fruit de diverses construccions que han anat allargant la casa, de manera que actualment està formada per dos cossos centrals rectangulars amb els murs de pedra i dos cossos més a les puntes fets de maó. La construcció de pedra de la part dreta de la façana té les obertures amb llindes de pedra, mentre que la part esquerra les té de fusta. A la part del darrere de la casa, les estructures són menys uniformes que al davant, i estan construïdes en forma de L.

## Història

Pertany a la parròquia de Sant Jaume d'Alboquers (abans Sant Cugat), actualment sufragània de Sant Bartomeu del Grau.

## Referències

* 1 2 «El Solerot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 març 2019].
# Jacint (bisbe d'Urgell)

* Per a altres significats, vegeu «Jacint (desambiguació)».
Jacint (? — 680) és considerat bisbe d'Urgell si bé no hi ha cap documentació referent al seu càrrec episcopal. Fou fet presoner a Llívia per la seva participació en la rebel·lió contra el rei Vamba (672-680).
Viccionari
# Eudox de Rodes

* No s'ha de confondre amb Eudox (poeta còmic), Eudox de Cízic, o Eudox de Cnidos.
Eudox de Rodes (grec antic: Εὔδοξος, llatí: Eudoxus) fou un historiador de l'antiga Grècia natural de l'illa de Rodes. Es desconeix l'època en què va viure i no es conserva res de la seva obra. Solament és conegut per mencions breus d'altres autors antics.

## Referències

* ↑ Smith, William. «Eudoxus 2.». A: A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 83.
* ↑ «Eudoxos 7». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.