OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gustav Tauschek

Gustav Tauschek (* 29. abril de 1899 a Viena ; † 14 Febrer de 1945 a Zúric) va ser un pioner austríac de la tecnologia de la informació i va desenvolupar nombroses millores per a les màquines de càlcul basades en targetes perforades de l'època de 1922 a 1945. Els seus invents inclouen el que ara és l'històric sistema d'emmagatzematge de tambors.

## Biografia

De 1926 a 1930 va treballar per a la Rheinische Metallwaren- und Maschinenfabrik de Sömmerda, on va desenvolupar un sistema complet de comptabilitat de targetes perforades, que mai es va produir en sèrie. El prototip es troba ara a la col·lecció del Museu Tècnic de Viena. Després que la Rheinische Metall- und Maschinenfabrik fundés una filial per al desenvolupament de màquines de targetes perforades, Rheinmetall Lochkarten GmbH, a la primavera de 1928, aquesta es va comprar el mateix any per assegurar la posició de monopoli d'IBM. Tauschek va rebre un contracte de cinc anys i va vendre un total de 169 patents a IBM.
Els nombrosos invents de Gustav Tauschek també inclouen una millora en la màquina de guillotxa i un dispositiu que feia llegible la tipografia normal per als cecs mitjançant l'ús d'una fotocèl·lula per escanejar la tipografia i llavors controlar un dispositiu tàctil.
Tauschek va morir el 14. Febrer de 1945 a un hospital de Zuric d'una embòlia.
Des del 1964, la Tauschekgasse de Viena-Floridsdorf (21. Districte) porta el seu nom. Des del 1r Abril de 2012 hi ha una Gustav-Tauschek-Strasse al sud-est d'Erfurt (Centre de Recerca i Indústria Sud-est).

## Referències

* ↑ «Tauschek, Gustav» (en alemany). Deutsche Biographie. [Consulta: 20 maig 2022].
* ↑ Nationalbibliothek, Österreichische. «ANNO, Kleine Volks-Zeitung, 1935-09-08, Seite 5» (en alemany). ANNO, 08-09-1935. [Consulta: 20 maig 2022].
* ↑ Nationalbibliothek, Österreichische. «ANNO, Wiener Bilder, 1932-01-17, Seite 17» (en alemany). ANNO, 17-01-1932. [Consulta: 20 maig 2022].
* ↑ Nationalbibliothek, sterreichische. «ÖNB-ANNO - Blätter für Geschichte der Technik» (en alemany). ANNO, 30-04-2014. [Consulta: 20 maig 2022].
* ↑ «Wayback Machine». erfurt.de, 13-04-2012. Arxivat de l'original el 2012-04-13. [Consulta: 20 maig 2022].

## Bibliografia

* Martin Helfert, Petra Mazuran, Christoph M. Wintersteiger: Gustav Tauschek und seine Maschinen, Linz: Trauner, 2007. (Schriftenreihe Geschichte der Naturwissenschaften und der Technik; Bd. 10) ISBN 978-3-85499-062-8
* Martin Helfert, Christoph M. Wintersteiger: Gustav Tauschek's Punchcard Accounting Machines, Proceedings of the Workshop on Methodic and Didactic Challenges of the History of Informatics (MEDICHI 2007), OCG 220, Austrian Computer Society, 2007.
* Franz Pichler. Tauschek, Gustav (en alemany). 25. Berlin: Duncker & Humblot, 2013, p. . ; (text complet en línia)

## Enllaços externs

* «Bibliografia relacionada amb Gustav Tauschek» (en alemany). Al catàleg de la Biblioteca Nacional d'Alemanya.
# Gustav Svensson

Karl Gustav Johan Svensson (Göteborg, Suècia, 7 de febrer de 1987) és un futbolista suec que juga en la demarcació de migcampista al Guangzhou City. És internacional amb la selecció de Suècia.

## Trajectòria

Svensson va començar a jugar a futbol a l'Azalea BK suec i a l'ES Le Cannet-Rocheville francès. El 2001 va fitxar per l'IFK Göteborg per acabar de formar-se. El 2005 va debutar amb el primer equip i hi va jugar fins al 2010, marcant un total de 8 gols en 101 partits de lliga. Amb el club gotemburguès va guanyar la l'Allsvenskan, la primera divisió sueca, el 2007, una Copa sueca, el 2008, i una Supercopa sueca, el 2008. El 2010 va fitxar pel Bursaspor Kulübü de la lliga turca. Dos anys més tard, el 2012, va fitxar pel Tavriya Simferopol, de la lliga ucraïnesa. El 2014 va tornar a l'IFK Göteborg, amb el qual va guanyar una altra Copa sueca, el 2015. L'any següent, el 2016, va fitxar pel Guangzhou R&F de la Superlliga xinesa. El 2017 va fitxar pel Seattle Sounders FC de la Major League Soccer estatunidenca.

## Internacional

Svensson ha estat internacional amb la selecció de Suècia. Amb la sub21 va disputar el Campionat d'Europa sub21 de 2009, i amb l'absoluta, la Copa del Món de 2018.

## Palmarès

IFK Göteborg
* Lliga sueca (1): 2006-2007
* Copa sueca (2): 2008, 2015
* Supercopa sueca (1): 2008

## Referències

* 1 2 «#4 Gustav Svensson - Profile» (en anglès). transfermarkt.de. [Consulta: 19 juny 2018].
* ↑ «G. Svensson - Profile» (en anglès). SoccerWay. [Consulta: 19 juny 2018].
* ↑ «Blåvittprofilens bröllopslycka» (en suec). Expressen, 19-11-2016. [Consulta: 19 juny 2018].
* 1 2 Vaquero Rodríguez, Manuel. «Fuerza vikinga para el campeón» (en castellà). Vavel, 31-01-2017. [Consulta: 19 juny 2018].
* ↑ «Los 19 jugadores de la MLS que van a Rusia» (en castellà). Marca, 05-06-2018. [Consulta: 19 juny 2018].

## Enllaços externs

* Gustav Svensson at svenskfotboll.se (suec)
* Gustav Svensson a National-Football-Teams.com (anglès)
* Gustav Svensson, Fitxa a Soccerway
Gustav Svensson amb la selecció sueca - Caixes de navegació :
Selecció de futbol de Suècia – Copa del Món de futbol de 2018
1 Olsen •
2 Lustig •
3 Lindelöf •
4 Granqvist  •
5 Olsson •
6 Augustinsson •
7 Larsson •
8 Ekdal •
9 Berg •
10 Forsberg •
11 Guidetti •
12 Johnsson •
13 Svensson •
14 Helander •
15 Hiljemark •
16 Krafth •
17 Claesson •
18 Jansson •
19 Rohdén •
20 Toivonen •
21 Durmaz •
22 Thelin •
23 Nordfeldt •
Seleccionador: Janne Andersson
Selecció de futbol de Suècia – Eurocopa 2020
1 Olsen •
2 Lustig •
3 Lindelöf •
4 Granqvist (c) •
5 Bengtsson •
6 Augustinsson •
7 Larsson •
8 Ekdal •
9 Berg •
10 Forsberg •
11 Isak •
12 Johnsson •
13 Svensson •
14 Helander •
15 Sema •
16 Krafth •
17 Claesson •
18 Jansson •
19 Svanberg •
20 Olsson •
21 Kulusevski •
22 Quaison •
23 Nordfeldt •
24 Danielson •
25 J. Larsson •
26 Cajuste •
Entrenador: Andersson :
# Guianacara sphenozona

Guianacara sphenozona és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Surinam i, probablement també, Guaiana.

## Referències

* ↑ Kullander, S. O. & H. Nijssen 1989. The cichlids of Surinam. Teleostei: Labroidei. E. J. Brill, Leiden. Cichlids Surinam: i-xxxii + 1-256.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O. (1998). "A phylogeny and classification of the South American Cichlidae (Teleostei: Perciformes)". A L.R. Malabarba, R.E. Reis, R.P. Vari, Z.M. Lucena i C.A.S. Lucena (eds.). Phylogeny and classification of neotropical fishes. Porto Alegre, Brasil: EDIPUCRS. pp. pp. 461-498. ISBN 978-8574300351.
* Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Linke H, Staeck L (1994): American cichlids II: Large Cichlids. A handbook for their identification, care and breeding. Tetra Press. Alemanya. ISBN 1-56465-169-X.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Heterixalus luteostriatus

Heterixalus luteostriatus és una espècie de granota de la família dels hiperòlids que viu a Madagascar.

## Referències

* Nussbaum, R., Andreone, F. & Vences, M. 2004. Heterixalus luteostriatus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 16 d'abril del 2008.
# Heinrich Elmenhorst

Erik Elmenhorst (Parchim, Pomerània, 1632 - Hamburg, 1704) fou un músic del barroc i eclesiàstic alemany.
Estudià a Leipzig i fou diaca de l'església de Santa Caterina d'Hamburg i pastor de l'hospital de Sant Job de la mateixa ciutat. És autor d'un llibre de càntics titulat Geistliches Gesaengbuch mit Franckens musikalischer Composition i d'una obra sobre la història de l'òpera, Dramatologia antiquo-moderna, das ist Bericht von den Opernspielen (Hamburg, 1688).

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Volum núm 19, pàg. 795 (ISBN 84-239-4519-7)
# Hickory

«Hickory» té aquests significats:
* Topònims:
** Hickory (Mississipi), població dels Estats Units a l'estat de Mississipi.
** Hickory (Oklahoma), població dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma.
** Hickory Flat, població dels Estats Units a Mississipi.
** Hickory Grove, població dels Estats Units a Carolina del Sud.
** Hickory Hill, població dels Estats Units a l'estat de Kentucky.
** Hickory Hills (Mississipi), concentració de població designada pel cens dels Estats Units a Mississipi.
** Hickory Valley, població dels Estats Units a Tennessee.
** Hickory Withe, població dels Estats Units a Tennessee.
* Miscel·lània: Hickory Hiram, comèdia muda estrenada el 1918.
# Hippopotamyrus pictus

Hippopotamyrus pictus és una espècie de peix africà del gènere Hippopotamyrus en la família Mormyridae, endèmic de diverses conques hidrogràfiques d'Àfrica, com els rius Baro, Nil, Sassandra, Mono i Sahelo-Sudanese. És nativa de Benín, Burkina Faso, Camerun, República Centreafricana, el Txad, Costa d'Ivori, Etiòpia, Ghana, Guinea, Guinea Bisau, Mali, Níger, Nigèria, el Sudan i Togo.

## Morfologia

En funció de la seva morfologia, pot agrupar-se dins dels denominats «lluços del riu Nil» juntament amb el Brienomyrus, Mormyrops, Marcusenius, Petrocephalus i Pollimyrus.
Posseeix petites barbes i es caracteritza per posseir un cap allargat que pot arribar a mesurar el doble del seu alt. Manquen de l'extensió de l'aparell bucal dels peixos elefant.
Pot aconseguir una grandària aproximada de 300 mm.

## Estat de conservació

Respecte a l'estat de conservació es pot indicar que d'acord amb la UICN aquesta espècie es pot catalogar en la categoria de «risc mínim (LC o LR/lc)».

## Referències

* 1 2 Hippopotamyrus pictus.Llista Vermella de la UICN
* ↑ Bigorne, 1990, p. 122-184.
* ↑ Hippopotamyrus pictus, en Fishbase
* ↑ Marcusen, 1864, p. 153.
* ↑ Taverne, 1971, p. 1-143.
* ↑ Günter, 1866.
* ↑ Stiassny, 2008.
* ↑ Pappenheim, 1906, p. 260-264.

## Bibliografia

* Bigorne, R.; Lévêque, C.; Paugy, D.; Teugels, G.G.. Faune des poissons d'eaux saumâtres d'Afrique de l'Ouest (en francès). París: Faune Trop. 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, and ORSTOM, 1990.
* Günther, Albert. Catalogue of the Fishes in the British Museum (en anglès). The Trustees, 1866.
* Marcusen, J. Die Familie der Mormyren. Eine anatomisch-zoologische Abhandlung (en anglès). Mémoires de l'Académie Impériale des Sciences de St. Pétersbourg, 1864.
* Pappenheim, P. Neue und ungenügend bekannte elektrische Fische (Fam. Mormyridae) aus den deutsch-afrikanischen Schutzgebieten (en alemany). Berlin: Sitzungsberichte der Gesellschaft Naturforschender Freunde, 1906.
* Stiassny, Melanie L. J.; Teugels, Guy G.; Hopkins, Carl. Poissons d'eaux douces et saumâtres de basse Guinée, ouest de l'Afrique centrale (en francès). 1-42. IRD Editions, 2008, p. 799. ISBN 978-27-0991-620-2.
* Taverne, Louis. Ostéologie des genres Marcusenius Gill, Hippopotamyrus Pappenheim, Cyphomyrus Myers, Pollimyrus Taverne et Brienomyrus Taverne (Pisces, Mormyriformes) (en francès). 188, 1971. issn 0378-0953
# Hipposcarus harid

Hipposcarus harid és una espècie de peix de la família dels escàrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 75 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del Mar Roig fins al Canal de Moçambic, Madagascar, les Seychelles, Sri Lanka i les Maldives.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Bruce, R.W. i J.E. Randall, 1984. Scaridae. In W. Fischer and G. Bianchi (editors) FAO species identification sheets for fishery purposes. (Western Indian Ocean fishing area 51). volume 3. [var. pag.] FAO, Roma, Itàlia.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J.E., 1986. Scaridae. p. 706-714. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Hipposcarus longiceps

Hipposcarus longiceps és una espècie de peix de la família dels escàrids i de l'ordre dels perciformes que es troba des de l'est de l'Índic fins a les Illes de la Línia, les Tuamotu, les Illes Ryukyu, la Gran Barrera de Corall i Nova Caledònia.
Els mascles poden assolir els 60 cm de longitud total.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
# Günther Happich

Günther Happich (Viena, 28 de gener de 1952 - Viena, 16 d'octubre de 1995) fou un futbolista austríac de la dècada de 1970.
Fou internacional amb la selecció de futbol d'Àustria.
Pel que fa a clubs, destacà a Wiener Sport-Club i SK Rapid Wien.

## Referències

* ↑ «Copa do Mundo da FIFA Argentina 1978». Arxivat de l'original el 2012-03-23.
* ↑ Günther Happich a National-Football-Teams.com (anglès)
# I mongoli

I mongoli és una pel·lícula d'aventures italiana del 1961 dirigida per André De Toth, Leopoldo Savona i Riccardo Freda, aquest darrer com a especialista en les escenes de batalles. Malgrat ser una pel·lícula italiana, fou protagonitzada per Jack Palance i Anita Ekberg. Va participar en la selecció oficial del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1961.

## Argument

El 1240 els genets mongols van envair Europa de l'Est dirigit pel cruel Ogodai, fill de Gengis Khan. Esteve de Cracòvia intenta negociar amb els mongols, però Ogodai el fa presoner. És alliberat per Igor, líder dels partisans polonesos. Un altre cop és fet presoner per Ogodaï, i Esteve és alliberat per la seva promesa Amina. Ogodai només pensa a continuar la guerra i finalment les tropes mongoles, emboscades per Esteve en un pantà, seran destruïdes. Amina es casarà amb Esteve.

## Repartiment

* Jack Palance - Ogadai
* Anita Ekberg - Hulina
* Antonella Lualdi - Amina
* Franco Silva - Esteve de Cracòvia
* Gianni Garko - Enric de Valois
* Roldano Lupi - Genghis Khan
* Gabriella Pallotta - Lutezia
* Gabriele Antonini - Temugin
* Pierre Cressoy - Igor
* Mario Colli - Boris

## Referències

* ↑ Roberto Curti Riccardo Freda: The Life and Works of a Born Filmmaker, p. 171
* ↑ Pel·lícules a la selecció de 1960 al web del Festival

## Enllaços externs

* I Mongoli, pel·lícula sencera a Youtube
# Heinrich Freiherr von Stackelberg

Heinrich Freiherr von Stackelberg (Moscou, 1905-Madrid, 1946) fou un economista alemany que va contribuir a les teories del joc i de l'oligopoli.
Fill d'una família noble balto-alemanya, després de la Primera Guerra Mundial emigraren a Alemanya, on va estudiar matemàtiques i economia a la Universitat de Colònia. El 1941, esdevé professor d'economia a la Universitat de Bonn. El 1944, Stackelberg marexà d'Alemanya cap a Espanya, on fou professor visitant a Madrid i morí d'un limfoma el 1946. El seu principal treball, Marktform und Gleichgewicht (publicat el 1934) en el qual descriu els seus models de duopoli, fou més conegut a la seva mort, ja que en l'Alemanya Nazi hi havia una política econòmica anticompetitiva i no interessava pas.
Va proposar un model de duopoli on una de les empreses ho sap tot sobre el comportament de l'altra, que continua actuant seguint el model de Antoine-Augustin Cournot. El primer duopolista s'anomena director i integra en els seus plans la informació que té sobre el segon, anomenat seguidor, i efectuarà una oferta que maximitzi el seu benefici. Aquest model és evidentement superior als resultats obtinguts en el cas de fer les conjectures a l'estil Cournot per raó del seu avantatge informatiu sobre l'altra empresa, que veurà minvat el seu benefici.
El principal interès del duopoli de Stackelberg és que modelitza un comportament elaborat, el del director. I el principal inconveniene és en seu caràcter completament asimètric, on una empresa coneix tot sobre l'altra mentre aquesta s'acontenta a observar les ofertes efectuades, sense preguntar res.

## Obres

* Grundlagen einer reinen Kostentheorie (Fonaments de la teoria de les despeses), Viena 1932
* Marktform und Gleichgewicht (Mercat i equilibri), Viena 1934
* Grundlagen der theoretischen Volkswirtschaftslehre (Principis de teoria Econòmica), 2. Aufl., Berna 1951
* Theorie der Vertriebspolitik und Qualitätsvariation (Teoria de la política de distribució i diferenciació de qualitat), in: Ott, A. E., Preistheorie, Köln 1965, S. 230-318

## Referències

* ↑ Faccarello, Gilbert; Kurz, Heinz D. «Heinrich von Stackelberg (1905-1946)». A: Handbook on the History of Economic Analysis Volume I: Great Economists Since Petty and Boisguilbert. Edward Elgar Publishing, 27 de juliol de 2016, p. 621–624. ISBN 978-1-78536-664-2.
# Hell-Cat Maggie

Hell-Cat Maggie (1820-1845) va ser el pseudònim d'una criminal dels Estats Units i primer membre dels Dead Rabbits. Era una coneguda personalitat del districte de Five Points de Manhattan i era una lluitadora destacada, amb les dents esmolades en punta i els dits adornats amb llargues ungles de llautó semblants a unes urpes.
Va lluitar al costat dels Dead Rabbits i altres grups de Five Points contra bandes nativistes rivals de Bowery, sobretot els Bowery Boys, durant els primers anys de la dècada de 1840. Tot i que hi ha poca informació sobre la seva vida, és una de les primeres delinqüents femenines de l'època de les "bandes de Nova York" i ha estat comparada amb altres delinqüents femenines com Gallus Mag i Battle Annie, aquesta última líder de les dones auxiliars de la Banda Gopher durant la dècada de 1870.
Un personatge compost basat en Hell-Cat Maggie, Sadie the Goat (l'existència històrica de la qual ha estat posada en dubte) i Gallus Mag va ser interpretat per Cara Seymour en l'adaptació cinematogràfica del 2002 de Gangs of New York de Herbert Asbury dirigida per Martin Scorsese. També va aparèixer a la novel·la històrica del 2003 A Passionate Girl, de Thomas J. Fleming.
La Phillips Distilling Company va comercialitzar una marca de whisky irlandès conegut com Hell-Cat Maggie, en homenatge a la vida i la ferocitat de la famosa combatent urbana.

## Referències

* ↑ Burrows, Edwin G. and Mike Wallace. Gotham: A History of New York City to 1898. Nova York: Oxford University Press, 2000. (p. 634); ISBN 0-19-514049-4
* ↑ Asbury, Herbert. The Gangs of New York: An Informal History of the New York Underworld. New York: Alfred A. Knopf, 1928. (pp. 27-28, 47, 236) ISBN 1-56025-275-8
* ↑ English, T.J. Paddy Whacked: The Untold Story of the Irish American Gangster. New York: HarperCollins, 2005. (p. 19) ISBN 0-06-059002-5
# Illa Pyramid (Alaska)

Pyramid (en anglès Pyramid Island) és una petita illa del grup de les illes Rat, un subgrup de les illes Aleutianes, a l'estat d'Alaska, als Estats Units. És una caldera d'un antic volcà que va ser destruït majoritàriament al Terciari com a conseqüència d'una erupció explosiva. Es troba entre les illes Davidof i Khvostof. El seu punt més alt es troba a 164 msnm. Va rebre el seu nom el 1935 de la tripulació de l'USS Oglala per la seva forma.

## Referències

* ↑ «Aleutian Islands - Davidof, Pyramid, Lopy and Khvostof», 23-02-2012. Arxivat de l'original el 2012-02-23. [Consulta: 28 octubre 2022].
* 1 2 «Geographic Names Information System». [Consulta: 28 octubre 2022].
# Hostal del Santuari de Pinós

Hostal del Santuari de Pinós és un edifici del municipi de Pinós (Solsonès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Adossat al santuari de Santa Maria de Pinós, l'hostal és considerat la fonda/restaurant més antic de Catalunya que no ha tancat mai les portes car l'establiment porta obert ininterrompudament d'ençà el 1524.

## Situació

Es troba a la carena de la serra de Pinós, molt a prop del seu punt culminant, considerat el centre geogràfic de Catalunya. Al costat del Santuari, tanca pel sud la plaça de Pinós i, junt amb la creu de terme de Pinós, molt propera, forma un notable conjunt monumental. S'hi puja des d'Ardèvol per una carretera asfaltada de 3 km. o bé, pel sud, des del nucli de Pinós, en 1,6 km.

## Descripció

La porta de l'Hostal de Pinós és una invitació a la devoció popular. Plena de símbols marians, la Verge queda resguardada en un petit nínxol que duu la inscripció "Nostra Senyora de Pinós" i l'acompanyen els símbols del món a banda i banda.
La llinda de la porta és totalment plena d'inscripcions, sempre referents a la devoció mariana de la comarca: "Alabat sia lo santíssim sagrament per a sempre/ Veritat es que ostal sense diners no donen res. M (signe marià) i la Immaculada Concepció de Maria Santíssima concebuda sense màcula de pecat original. L'any 1677. Aquesta inscripció està ocupant tota la llinda i a banda i banda hi ha els símbols del Sol i la Lluna

## Història

Centre de devoció comarcal, el santuari de Pinós s'alça a 904 metres d'altitud, dominant una magnífica panoràmica. El Santuari fou edificat pels templers l'any 1312 i molt aviat passà als Hospitalers. Centre de devocions fou objecte d'importants deixes al llarg dels segles XV i XVI, segle en què la gran devoció popular i l'administrador M. Arcís Garriga iniciaren la construcció de l'actual edifici, així com la casa i l'hostal

## Referències

* ↑ «Un miracle al restaurant més antic de Catalunya», 13-11-2022. [Consulta: 14 novembre 2022].
* 1 2 3 «Hostal del Santuari de Pinós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 març 2015].