OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nadius indonesis

El terme nadius indonesis, o també pribumi (literalment, 'els primers sobre el sòl'), s'utilitza per distingir aquells indonesis les arrels ancestrals dels quals es troben a l'arxipèlag d'aquells que tenen una ascendència (pot ser parcial) coneguda estrangera, tals com els indonesis xinesos, els indonesis àrabs, els indonesis indis o els indoeuropeus (eurasiàtics).
# Estrella FU Orionis

Una estrella FU Orionis o estel FU Orionis, també anomenades objectes FU Orionis (FU Ori), són estrelles preseqüència principal que mostren un canvi molt acusat de magnitud i tipus espectral. Un exemple il·lustratiu és l'estrella V1057 Cygni, que va arribar a ser 6 magnituds més brillant i el tipus espectral va canviar de DKE a supergegant F. Els prototips d'aquesta classe són: FU Orionis-que dona nom al grup-, V1057 Cygni i V1515 Cygni; recentment s'ha afegit al grup la protoestrella V1647 Orionis, que va entrar en erupció el gener del 2004.
El model actual associa les flamarades de les estrelles FU Orionis a una abrupta transferència de massa des d'un disc d'acreció a una jove estrella T Tauri de baixa massa. La taxa d'acreció per aquests objectes s'estima en:
${\dot {M}}\approx 10^{-4}{\frac {M_{\bigodot }}{any}}$
L'erupció té lloc al llarg de ~ 1 any, però pot ser molt més llarga. La durada d'aquesta fase d'alta lluminositat és de l'ordre de dècades. No obstant això, tot i la seva curta durada relativa, encara no s'ha observat la conclusió d'aquesta fase en un objecte FU Orionis. Comparant el nombre d'esclats FU Ori amb l'índex de formació estel·lar en el veïnatge del Sol, s'estima que una jove estrella mitjana experimenta aproximadament 10-20 erupcions FU Ori en el transcurs de la seva vida.

## Variables confirmades

Variables de tipus FU Orionis confirmades :
| Estrella | Data de l'erupció | Temps característics | Temps característics | Magnituds | Magnituds |
| Estrella | Data de l'erupció | Creixement (anys) | Decreixement (anys) | V (mag) | K (mag) |
| FU Orionis | 1937 | 1 | 100 | 8,9 | 5,2 |
| V1057 Cygni | 1970 | 1 | 10 | 11,7 | - |
| V1515 Cygni | 1950 | 20 | 30 | 12,4 | 7,4 |
| V1735 Cygni | 1957-1965 | < 8 | > 20 | 15,0 | 7,0 |
| V346 Normae | després de 1984 | < 5 | > 5 | 16,3 | 7,2 |
| BBW 76 | abans de 1930 | — | 40 | 12,2 | 7,8 |

## Referències

* 1 2 Hartmann & Kenyon (1996), Table 1
* ↑ Reipurth et coll. (2002), Table 3.
* ↑ M.F. Skrutskie, R.M. Cutri, R. Stiening, M.D. Weinberg, S. Schneider, J.M. Carpenter, C. Beichman, R. Capps, T. Chester, J. Elias, J. Huchra, J. Liebert, C. Lonsdale, D.G. Monet, S. Price, P. Seitzer, T. Jarrett, J.D. Kirkpatrick, J. Gizis, E. Howard, T. Evans, J. Fowler, L. Fullmer, R. Hurt, R. Light, E.L. Kopan, K.A. Marsh, H.L. McCallon, R. Tam, S. Van Dyk, S. Wheelock «The Two Micron All Sky Survey (2MASS)». aj, 2006, pàg. 1163. SCR06.(anglès)

## Vegeu també

* Estrella pre-seqüència principal
* Estrella T Tauri
# Joan el Secretari

Joan el Secretari (en llatí Joannes Augustus o Ioannes) va ser un usurpador del tron imperial romà (423-425) contra Valentinià III.
A la mort de l'emperador Honori (15 d'agost del 423), Teodosi II va dubtar en anunciar la mort del seu oncle i en l'interregne un patrici d'Honori, Castí, va proclamar emperador a un alt càrrec de la cort (primicerius notarius), Joan, conegut per Joan el Secretari. Procopi elogia la seva suavitat, intel·ligència i habilitat. A diferència de Teodosi va tolerar totes les sectes cristianes sense perseguir-ne a cap.
De bon començament el seu govern va ser insegur. El seu prefecte pretorià a les Gàl·lies, va morir en una revolta dels soldats a Arle i el comes Bonifaci, que governava Àfrica i que no va reconèixer Joan com a emperador, va tallar els subministraments de gra a Roma.
Joan esperava arribar a un acord amb Teodosi però quan aquest va proclamar a Valentinià III com a cèsar i després com august, sota la probable influència de la mare Gal·la Placídia, va comprendre que havia de lluitar. A finals del 424 va enviar a un dels seus oficials, el jove Aeci, a una ambaixada als huns, per demanar suport militar, i mentre Aeci era en aquesta missió, l'exèrcit oriental va sortir de Tessalònica i va arribar a Itàlia, on va establir els seus quarters a Aquileia. El resultat de les lluites que van seguir no van ser determinants per cap part, fins que la guarnició de Ravenna va acordar entregar a Joan a una força dirigida per Flavi Ardabur Aspar, fill del comandant de les forces orientals. Encara que la major part de les fonts diuen que Ravenna va caure en ser assaltada, Joan d'Antioquia, l'historiador romà d'Orient, diu que un pastor va guiar l'exèrcit d'Aspar per entre els aiguamolls de manera segura i així van entrar a la ciutat.
Joan va ser portat a Aquileia on se li va tallar una mà i després el van passejar en un ase per l'hipòdrom on va rebre els insults del poble, i finalment va ser decapitat el juny o juliol de l'any 425.
Tres dies després de la seva mort Aeci va tornar al front d'un fort contingent d'huns però després d'alguns xocs, Placídia i Aeci van arribar a un acord; els huns van rebre diners per tornar als seus territoris, i Aeci va ser nomenat magister militum (comandant en cap) de l'exèrcit romà.

## Referències

* ↑ Procopi. De Bellus III.3.6
* ↑ Steward, Irvin Oost. Galla Placidia Augusta: A biographical essay. Chicago: The University of Chicago Press, 1968, p. 186-189.
* ↑ Goldsworthy, Adrian. The Fall of the West: The Slow Death of the Roman Superpower. Londres: Phoenix, 2010, p. 305 i 436. ISBN 9780753826928.
# Fibrat d'espinors

Un fibrat d'espinors és un fibrat vectorial de tipus SO (p, q) sobre una varietat diferenciable M dotada amb una tètrada de signatura (p, q) tal que les seves fibres són una representació espinorial de Spin (p, q) ("double cover" coberta doble de SO (p, q)).
Els fibrats d'espinors hereten una connexió d'un altra connexió al fibrat vectorial V (vegeu tètrada). Realment, quan p+q ≤ 3, hi ha algunes altres possibilitats de grup de coberta del grup ortogonal i es poden tenir fibrats molt interessants com els "fibrats anyon".

## Bibliografia

* Lawson, H. Blaine; Michelsohn, Marie-Louise. Spin Geometry. Princeton University Press, 1989. ISBN 978-0-691-08542-5.
* Friedrich, Thomas. Dirac Operators in Riemannian Geometry. American Mathematical Society, 2000. ISBN 978-0-8218-2055-1.
# Bisbat de Gracias

El bisbat de Gracias (llatí: Dioecesis Gratiensis) és una demarcació eclesiàstica d'Hondures sufragània de l'arquebisbat metropolità de Tegucigalpa. El seu origen és del segle xxi amb capital a la ciutat de Gracias.
El bisbat es correspon amb el territori dels departaments de Lempira i Intibucá a la part occidental del país. La seu del bisbat és la ciutat de Gracias, on es troba la catedral de Sant Marc. El territori se subdivideix en 21 parròquies.
Va ser establert el 27 d'abril de 2021, a partir del territori del bisbat de Santa Rosa de Copán.

## Bisbes destacats

* Walter Guillén Soto, S.D.B. des del 27 d'abril de 2021

## Estadístiques

Segons les dades del cens de 2021, el bisbat tenia una població aproximada de 574.693 habitants.
| any | població | població | població | sacerdots | sacerdots | sacerdots | sacerdots | diaques | religiosos | religiosos | parròquies |
| any | batejats | total | % | total | clergat secular | clergat regular | batejats por sacerdot | diaques | homes | dones | |
| 2021 | ? | 574.693 | ? | 28 | | | | | | 22 | 21 |

## Referències

* Annuario pontificio del 2021 i edicions anteriors, registrats a a la pàgina
* ↑ «Honduras tiene nueva Diócesis: la Diócesis de Gracias» (en castellà). radioprogresohn.net, 27-04-2021. Arxivat de l'original el 2021-05-06. [Consulta: 6 maig 2021].
* ↑ «Rinunce e nomine. Erezione della Diocesi di Gracias (Honduras) e nomina del primo Vescovo» (en italià). press.vatican.va, 27-04-2021. [Consulta: 6 maig 2021].

## Vegeu també

* Arquebisbat de Tegucigalpa
# Las Salças

Las Salças (en francès Les Salces) és un municipi del departament francès del Losera a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de la Losera
# Catàlisi heterogènia

Catàlisi heterogènia és un terme químic que descriu la catàlisi quan el catalitzador es troba en una fase diferent (és a dir sòlid, líquid i gasós, però també entre l'oli i l'aigua) als reactius. Els catalitzadors heterogenis proporcionen una superfície en la que hi pugui haver la reacció.

## Catàlisi heterogènia

En el cas de la catàlisi heterogènia els catalitzadors es troben en una fase diferent als reactius i productes. El cas més habitual és l'ús d'un catalitzador sòlid amb reactius i productes gasós i/o líquid. Els reactius són adsorbits a la superfície específica del catalitzador, de manera que alguns enllaços químics s'afebleixen permetent l'evolució cap a productes.
L'avantatge d'aquest tipus de catàlisi, que s'utilitza per al 80% dels processos industrials catalitzades, és la facilitat d'implementació. Els reactius passen al catalitzador immobilitzat en un suport. La reacció es pot dur a terme de forma contínua.
Perquè es produeixi la reacció, un o més dels reactius ha de difondre's a la superfície del catalitzador i absorbir-se en ells. Després de la reacció, els productes han de desabsorbir-se de la superfície i difondre's lluny de la superfície del sòlid.
La catàlisi heterogènia asimètrica es pot utilitzar per a sintetitzar compostos químic quirals enantiomèricament purs utilitzant catalitzadors heterogenis. Aquest camp ha donat dos Premis Nobel: Irving Langmuir el 1932 i Gerhard Ertl el 2007.
Una classe de catalitzadors heterogenis són els anomenats "imitadors dels enzims", la superfície reactiva dels quals imita el lloc actiu d'enzims biològics.

## Exemples

* La síntesi de l'amoníac és un exemple de catàlisi heterogènia:
    3H₂(g) + N₂(g) ↔ 2NH₃(g) – catalitzada per Fe(s).
* L'ús del níquel en la hidrogenació d'olis vegetals per a produir margarina mitjançant la següent reacció catalitzada per níquel finament dividit:
    -CH=CH- + H₂ → -CH₂-CH₂-

## Convertidors catalítics

Usats sovint en els automòbils. Tres reaccions principals estan catalitzades per convertidors catalítics.
L'oxidació del monòxid de carboni a diòxid de carboni.
    2CO(g) + O₂(g) → 2CO₂(g)
La reducció del monòxid de nitrogen a nitrogen.
    2NO(g) + 2CO(g) → N₂(g) + 2CO₂(g)
L'oxidació dels hidrocarburs a aigua i diòxid de carboni. Això pot ocórrer en qualsevol hidrocarburs, tanmateix, es fa principalment en la gasolina o el gasoil.
    2C₆H₆(g) + 15O₂ → 12CO₂(g) +6H₂O(l)

## Vegeu també

* Catàlisi homogènia
* catàlisi

## Referències

* ↑ Heitbaum, Glorius, Escher, Asymmetric heterogeneous catalysis, Angew. Chem. Int. Ed. 2006, 45, 4732.
# Miquel Pujol i Lozano

Miquel Pujol i Lozano (Ripollet, 1951) és un historietista, il·lustrador, animador, guionista i director d'animació català.
La seua trajectòria professional comença als anys 70 com a dibuixant de còmic (primer a la revista Strong, i després per a les revistes Disney d'Alemanya i Dinamarca) i com il·lustrador de contes per a infants. També ha realitzat treballs publicitaris.
El 1977 començà a treballar per a l'Studio Recreo, on continuaria dibuixant els personatges Disney per a Centreuropa però també Itàlia i França. El 1985 abandona l'Studio Recreo i esdevé director artístic d'una altra empresa que realitzava còmics Disney: Comicup Studio. El 1995 abandonaria Comicup per centrar-se en l'altre camp on ha treballat: l'animació.
L'any 1989 Miquel Pujol va fundar Acció Studios, empresa ideada per realitzar projectes per a televisió i cinema. La primera sèrie televisiva per a la qual va elaborar el guió i va dirigir va ser 10+2, emesa originalment per Televisió de Catalunya.
L'any 2009 dirigí la pel·lícula d'animació catalana més cara de la història anomenada Cher ami.

## Referències

* ↑ «S'estrena la pel·lícula catalana 'Cher ami'». Avui.

## Enllaços externs

* Miquel Pujol a inducks.org (anglès)
* Miquel Pujol a lambiek (anglès)
# Al cafè

Al cafè és una pintura a l'oli realitzada per Édouard Manet el 1878 i actualment pertany al Museu Oskar Reinhart.
L'escena s'ambienta a la Brasserie Reichshoffen del boulevard Rochechouart de París. El cavaller amb barret és el gravador Henri Guérard, marit d'Eva Gonzales, model i alumna de Manet. Al seu costat l'actriu Ellen Andrée, que havia posat en L'absenta, de Degas. La dona que apareix de perfil ens és desconeguda. A la vidriera s'aprecia el cartell que anuncia l'espectacle dels Hanlon Lees, uns famosos acròbates que actuaven al Folies Bergère.
Als darrers anys de la seva vida, Manet fa un bon nombre d'escenes de cafès i locals nocturns, entesos com els temples de la modernitat. El contacte amb els impressionistes, especialment amb Degas, motiva el canvi en la seva temàtica, que pocs anys després influirà en el postimpressionisme de Toulouse-Lautrec.
L'artista va realitzar una gran tela sobre el cafè concert Reichshoffen, que més tard seria dividit en dues parts: aquesta que veiem i La cambrera. L'estil difuminat de Manet motiva que avui dia semblin dues obres independents. De nou recorre Manet, com havia fet a La pruna, a situar l'escena en un primeríssim pla per convidar a l'espectador a participar-hi. Fins i tot la dona somriu i ens ofereix una cadira. El seu estil mostra la influència dels joves artistes en emprar una pinzellada ràpida, deixant les figures difuminades per crear l'efecte atmosfèric d'un local tancat. Malgrat aquesta rapidesa en el toc de pinzell, continua molt interessat pels detalls, com veiem a les gerres de cervesa o als vestits dels models. Les seves tonalitats recorden la primera etapa, més aviat per la moda dels protagonistes que per l'interès cap als colors foscos. La cortina del fons permet alguna cosa de llum, creant-se un interessant joc d'ombres acolorides.

## Referències

* Los siglos del Arte. El siglo XIX. Ed. Random House Mondadori. ISBN 84-8156-380-3
# Estrella Damm Daura

Daura és una cervesa lager de tipus Pilsen produïda a Barcelona per la marca Damm apta per a celíacs, ja que s'elabora sense gluten. Durant els quatre anys que durà el seu desenvolupament, Damm va comptar amb el suport de la "Unidad de Gluten del Centro Nacional de Biotecnología del CSIC (Consell Superior d'Investigacions Científiques)". Daura té una graduació alcohólica de 5,4% i uns nivells de gluten inferiors a 6 ppm. Segons el Codex Alimentarius, un producte es considera apte per a celíacs si té menys de 20 ppm, dosi habitual a les cerveses.

## Premis

* 2008: Premi a la Millor Cervesa sense Gluten del World Beer Awards a Londres.
* 2009: Premi a la Millor Cervesa sense Gluten del World Beer Awards a Londres.
* 2011:
** Medalla d'Or del World Beer Championships pel Beverage Testing Institute a Chicago.
** Medalla d'Or de l'International Beer Challenge a Londres.
** Premi a la Millor Cervesa sense Gluten del World Beer Awards a Londres.

## Referències

* 1 2 3 4 «Triple premi per a Damm Daura» (paper). La Vanguardia, 10-11-2011 [Consulta: 9 febrer 2013].
* ↑ «Comparativa de cerveses». Damm. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 18 febrer 2013].
* 1 2 «La cerveza sin gluten con ‘sabor real'» (paper). Monogràfic Especial. La Vanguardia, 16-11-2012, p. p. 13 [Consulta: 9 febrer 2013].
* ↑ «Codex Alimentarius» (en español).
* 1 2 3 «La mejor cerveza sin gluten del mundo» (paper). Monogràfic Especial. La Vanguardia, 19-05-2012, p. p. 12 [Consulta: 9 febrer 2013].
* ↑ «Premi World Beer Awards» (en español). Arxivat de l'original el 2012-10-20. [Consulta: 24 gener 2013].

## Enllaços externs

* Estrella Damm Daura
# Latina (municipi italià)

Latina és un municipi italià a la regió del Laci i capital de la província de Latina. L'any 2006 tenia 113.925 habitants.

## Evolució demogràfica

Viccionari
# Fernando Peralta

Fernando Peralta és el nom dels següents personatges:
* Fernando Peralta Carrasco (1961), futbolista andalús
* Fernando Peralta, (1979), Gran Mestre d'escacs argentí.
# Miquel Pujol i Grau

Miquel Pujol i Grau (Barcelona 1942) és un violoncel·lista i compositor català. Després d'estudiar al Conservatori Superior de Música de Barcelona viatjà a Gal·les, Escòcia i Bayreuth per a ampliar coneixements.
Ha actuat com a solista i en conjunts orquestrals, però també s'ha dedicat a l'estudi de la relació entre les arts plàstiques i el violoncel i a la recerca de noves sonoritats, i ha dut a terme investigacions sonores sobre obres d'una sèrie d'artistes catalans, cosa que l'ha fet capdavanter de l'avantguarda musical catalana. Ha compost música per a curtmetratges sobre pintors catalans i ha realitzat sobre ceràmica algunes de les seves partitures. Per encàrrec de Josep Lluís Núñez, aleshores president del FC Barcelona, va transformar els entorns del Camp Nou i de La Masia en un parc d'escultures. El 1994 va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Obres

* Gènesi
* Artexpo 76
* Vint-i-quatre tons i mig d'un terç de trenta-tres
* Concert homenatge a Pau Casals
* Concert per a violoncel sobre teixits coptes
* Els 85 colors de Joan Miró (amb poema de Corredor Matheos)
* Keramikè 2 (sobre deu ceràmiques dels Vila Clara)
* Vis vitalis (ballet)

## Llibres

* Miquel Pujol. Torsimany sonor de les arts plàstiques (1988)
* Formes, poemes visuals (2007)

## Referències

* ↑ «Miquel Pujol i Grau». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Chichaoua

Chichaoua (en àrab شيشاوة, Xīxāwa; en amazic ⵛⵉⵛⴰⵡⵏ, Cicawn) és un municipi de la província de Chichaoua, a la regió de Marràqueix-Safi, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 27.869 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Espuri Postumi Albus Regil·lensis (cònsol 466 aC)

Espuri Postumi Albus Regil·lensis (llatí: Spurius Postumius A. f. P. n. Albus Regillensis) era fill, segons els Fasti, d'Aulus Postumi Albus Regil·lensis (cònsol 496 aC), encara que s'ha de dir que en temps tan reculats no es pot afermar aquesta filiació de manera segura.
Va ser cònsol de Roma l'any 466 aC. Va ser un dels tres comissionats enviats a Grècia per recollir informació sobre les lleis del país i va ser membre del primer decemvirat el 451 aC. A la batalla de Corbione contra els volscs i eques el 446 aC va dirigir el centre de l'exèrcit romà.

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology.. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 90-91.
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita III, 31-33 i III, 70
# Isse

Isse és un municipi francès, situat al departament del Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 119 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Isse era de 119 persones. Hi havia 39 famílies, de les quals 12 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 8 parelles sense fills, 15 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 45 habitatges, 42 eren l'habitatge principal de la família i 3 estaven desocupats. 43 eren cases i 1 era un apartament. Dels 42 habitatges principals, 33 estaven ocupats pels seus propietaris, 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 5 estaven cedits a títol gratuït; 6 tenien tres cambres, 4 en tenien quatre i 32 en tenien cinc o més. 37 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 16 habitatges hi havia un automòbil i a 24 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Isse el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 12 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 8 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 8 |
| 8 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 4 |
| 8 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 72 persones, 60 eren actives i 12 eren inactives. De les 60 persones actives 58 estaven ocupades (29 homes i 29 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 12 persones inactives 6 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa de serveis.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un guixaire pintor.
L'any 2000 a Isse hi havia 11 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Isse a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Isse a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Latino (pel·lícula)

Latino és una pel·lícula de guerra estatunidenca de 1985 dirigida per Haskell Wexler. Es va projectar a la secció Un Certain Regard al 38è Festival Internacional de Cinema de Canes.

## Argument

Al començament dels vuitanta, Eddie Guerrero (Robert Beltran), un veterà de la guerra de Vietnam d'ascendència mexicana, decideix prosseguir la seva activitat militar en primera línia de combat entrant a formar part d'una unitat especial estatunidenca que opera secretament a la Frontera entre Hondures i Nicaragua. La missió d'aquesta unitat especial és la d'entrenar a la Contra, un exèrcit format per mercenaris, en la seva immensa majoria llatinoamericans, creat ex profeso amb els fons que els procura la CIA. El dilema es planteja per a Eddie quan se li notifica que el pare de Marlena (Annette Charles), una enginyera agrònoma d'origen nicaragüenc a la qual se sent vinculat afectivament, és assassinat per la Contra. Desesperada per l'esdevingut, Marlena s'afanya a tornar al seu país al costat del seu fill de set anys. En la seva absència, Eddie comença a qüestionar-se la raó de la seva comesa com a oficial d'unes forces especials que, entre altres coses, col·laboren amb uns mercenaris disposats a sembrar el terror entre els pagesos del lloc.

## Repartiment

* Robert Beltran com a Eddie Guerrero
* Annette Charles com a Marlena (com a Annette Cardona)
* Américo González com el pare de Malena
* Michael Goodwin com a Becket
* Ricardo López com Attila
* Gavin MacFadyen com el Major Metcalf
* Walter Marín com a Gilberto
* Julio Medina com a Salazar
* Juan Carlos Ortiz com el fill de Marlena
* Tony Plana com a Ruben
* Luis Torrentes com a Luis

## Referències

* ↑ FILM: HASKELL WEXLER'S 'LATINO,' ABOUT NICARAGUA, nytimes.com
* ↑ «Festival de Cannes: Latino». festival-cannes.com. [Consulta: June 30, 2009].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube