OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josa (cognom)

El cognom Josa és d'origen toponímic, poc freqüent i registrat sobretot a Barcelona, sent notable la seva presència a Lleida, Saragossa, Madrid, Lleó, Tarragona i València. I menys freqüent a les Balears, Terol, Girona, Biscaia, Àlaba, Valladolid, Osca i Astúries entre d'altres. Prové del topònim Josa, nom d'una població a la provincia de Terol i d'una altra a Lleida (Josa de Cadí), el qual el seu origen és preromà, potser relacionat amb la veu basca -joso- "pastissal", o potser amb la veu antiga catalana -jussà- "a dalt, superior". Apareix aquest cognom entre els primers repobladors de l'antic Regne de València amb cases a Montesa i Vallada, Benifaló, Ontinyent, etc.. A l'Aragó, segons els cens de l'any 1495, hi havia cases de Josa a Saragossa, Alcorisa, Andorra de Terol, Els Oms, Masadas de Catellot, Catelldecabres i Villar dels Navarros. A Catalunya, segons el cens del 1553, hi havia cases a Agramunt, Belvís, l'Albi, Vallclara i Verdú.

## Distribució a Espanya

A Espanya 824 persones tenen com a primer cognom Josa.
* Alacant hi ha 16 persones amb el cognom Josa.
* Àlaba hi ha 11 persones amb el cognom Josa.
* Illes Balears hi ha 10 persones amb el cognom Josa.
* Barcelona hi ha 207 persones amb el cognom Josa.
* Biscaia hi ha 14 persones amb el cognom Josa.
* Girona hi ha 15 persones amb el cognom Josa.
* Granada hi ha 8 persones amb el cognom Josa.
* Lleó hi ha 47 persones amb el cognom Josa.
* Lleida hi ha 92 persones amb el cognom Josa.
* Madrid hi ha 82 persones amb el cognom Josa.
* Navarra hi ha 8 persones amb el cognom Josa.
* La Rioja hi ha 5 persones amb el cognom Josa.
* Salamanca hi ha 5 persones amb el cognom Josa.
* Tarragona hi ha 72 persones amb el cognom Josa.
* Terol hi ha 28 persones amb el cognom Josa.
* València hi ha 50 persones amb el cognom Josa.
* Saragossa hi ha 116 persones amb el cognom Josa.
A Espanya 870 persones tenen com a segon cognom Josa
* Alacant hi ha 6 persones amb el cognom Josa.
* Burgos hi ha 5 persones amb el cognom Josa.
* Illes Balears hi ha 16 persones amb el cognom Josa.
* Barcelona hi ha 199 persones amb el cognom Josa.
* Biscaia hi ha 17 persones amb el cognom Josa.
* Girona hi ha 17 persones amb el cognom Josa.
* Granada hi ha 6 persones amb el cognom Josa.
* Lleó hi ha 72 persones amb el cognom Josa.
* Lleida hi ha 107 persones amb el cognom Josa.
* Madrid hi ha 94 persones amb el cognom Josa.
* Castelló hi ha 5 persones amb el cognom Josa.
* La Rioja hi ha 8 persones amb el cognom Josa.
* Cadis hi ha 6 persones amb el cognom Josa.
* Tarragona hi ha 84 persones amb el cognom Josa.
* Terol hi ha 34 persones amb el cognom Josa.
* València hi ha 57 persones amb el cognom Josa.
* Saragossa hi ha 92 persones amb el cognom Josa.
* Múrcia hi ha 5 persones amb el cognom Josa.
* Zamora hi ha 7 persones amb el cognom Josa.

## Referències

* ↑ Heráldica Josa
* ↑ Estadística apellido Josa - INE
# Frederikshavn fI

Frederikshavn forenede Idrætsklubber (també conegut com a FfI o Frederikshavn fI) és un club esportiu danès amb seu a Frederikshavn. El club té seccions de futbol, handbol, natació, gimnàstica i lluita lliure.
L'equip de futbol va passar un total de cinc temporades a la primera divisió danesa durant les dècades de 1960 i 1970. El seu jugador més famós al llarg del temps és Harald Nielsen.

## Referències

* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 12 setembre 2011. [Consulta: 29 abril 2010].
* ↑ «Fra Guld-Harald til Serie 1». bold.dk.

## Enllaços externs

* (en danès) Web oficial (secció de futbol)
# Incourt (Bèlgica)

Incourt (en való Incoû) és un municipi belga del Brabant Való a la regió valona. Comprèn les viles de Glimes, Opprebais (amb Sart-Risbart), Piétrebais i Roux-Miroir. L'1 de gener del 2024 tenia 5.661 habitants.

## Referències

* ↑ «BEVOLKINGSCIJFERS PER PROVINCIE EN PER GEMEENTE OP 1 JANUARI 2024 / CHIFFRES DE LA POPULATION PAR PROVINCE ET PAR COMMUNE, A LA DATE DU 1er JANVIER 2024» (en francès i neerlandès). Ministeri d'Interior de Bèlgica, 27-01-2024. [Consulta: 21 setembre 2024].
# Heinrich Ernst von Beyrich

Heinrich Ernst von Beyrich (alemany: Heinrich Ernst Beyrich) (Berlín, 31 d'agost de 1815 - Berlín, 9 de juliol de 1896) fou un geòleg alemany nascut a Berlín el 31 d'agost del 1815. Fou educat a la Universitat de Berlín, i després a Bonn, on fou alumne de Goldfuss i Noggerath. Obtingué el seu Ph.D. a Berlín, i posteriorment fou contractat al museu de minerologia de la universitat, esdevenint director de la col·lecció paleontològica el 1857, i director del museu el 1875.
Fou un dels fundadors de la Societat Geològica Alemanya el 1848. Reconegué aviat el valor de la paleontologia en el treball estratigràfic, i dugué a terme investigacions importants a les muntanyes del Rin, als Alps i al Harz. En els anys posteriors, dedicà una especial atenció als estrats terciaris, incloent-hi el lignit del nord d'Alemanya.
El 1854 suggerí el nom Oligocè per certs estrats terciaris intermedis entre l'Eocè i el Miocè, un terme que fou adoptat oficialment. El 1865 aconseguí el càrrec de professor de geologia i paleontologia a la Universitat de Berlin, on tingué molt d'èxit. Quan es fundà el Servei Geològic Prus, en fou designat codirector juntament amb Wilhelm Hauchecorne (1828-1900) Publicà Beitragezur Kenntniss der Versteinerun gen des rheinischen Ubergangs-gebirges (1837); Uber einige hohmische Trilobiten (1845); Die Conchylien des norddeutschen Tertiargebirges (1853-1857). Morí al juliol del 1896.
# Pardal rutilant

El pardal rutilant és una espècie d'ocell de la família dels passèrids (Passeridae). Habita boscos, terres de conreu i ciutats de les muntanyes de l'est de l'Afganistan, nord del Pakistan, nord i est de l'Índia, sud i est del Tibet, Myanmar, centre i sud de la Xina, nord d'Indoxina, Taiwan, Corea, sud de les illes Kurils i Japó.

## Referències

* ↑ «Pardal rutilant». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2022(català)
# Dhir

Dir o Dhir fou un estat natiu tributari protegit a la Província de la Frontera del Nord-oest. El 28 de juliol de 1969 fou abolit i incorporat al Pakistan (el títol reial fou abolit el 1972 com altres prínceps de Pakistan) i la seva superfície (5.282 km²) va formar un districte subdividit el 1996 en dos districtes: Upper Dir i Lower Dir, dins la divisió de Malakand (després les divisions foren abolides).

## Principat

La capital és Dir a la riba del rierol Dir afluent del Panjkora. El territori abastava la vall del Panjkora i els seus afluents fins a la seva unió al Bajaur o Rud, i un territori a l'est al límit amb l'alt Swat sota del país del Dush Khel a la riba dreta del riu Swat. La part superior de la vall era anomenada Panjkora Kohistan o Kohistan-i-Malizai; dins d'aquesta regió la part superior era anomenada Bashkar i la inferir Sheringal. La vall del Dir fou coneguda també com a Kashkar. A Chutiatan el Panjkora i el Diu s'uneixen i a partir d'aquí la vall formava part de Dir. En formaven part també les valls de Maidan, Jandol i Talash i el país o comarca de Dush Khel. La població incloent totes les dependències es creu que superava els cent mil habitants (1901) i la superfície s'estimava aleshores en 14000 km². La sobirania residia en el kan de Dir al que estaven sotmesos alguns petits senyors o caps de clans. La població era de majoria paixtu del grup Yusufzai; els bashkhars, no paixtus, vivien a la seva pròpia vall; també hi havia població kashkar i gujar. Els britànics van reclutar un cos local, els Dir Levies, de 390 homes.
Els kans de Dir adoptaren el juny de 1897 el títol de nawab khan bahadur.

## Llista de sobirans

| Període | Sobirans de Dir |
| Dates no conegudes | Ghulam Khan Baba |
| Dates no conegudes | Zafar Khan |
| ?-1863 | Qasim Khan |
| 1863 - 1874 | Ghazzan Khan |
| 1874 - 1884 | Rahmatullah Khan |
| 1884 - 1890 | Muhammad Sharif Khan |
| 1890 - 1896 | Muhammad Umara Khan |
| 1896 - desembre del 1904 | Muhammad Sharif Khan (segona vegada) |
| Desembre 1904 - febrer 1925 | Muhammad Aurangzeb Badshah Khan |
| Febrer 1925 - 9 novembre 1960 | Muhammad Shahjahan Khan |
| 9 novembre 1960 - 28 juliol 1969 | Muhammad Shah Khosru Khan |
| 28 juliol 1969 | Dissolució |

## Vegeu també

* Districte de Dir

## Referències

* ↑ Ben Cahoon, WorldStatesmen.org. «Pakistan Princely States». [Consulta: 3 octubre 2007].

## Bibliografia

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Enllaços externs

* Govern de la NWFP Arxivat 2003-08-03 a Wayback Machine.
* Govern de Pakistan
# Frontera entre Dinamarca i Noruega

La frontera entre Dinamarca i Noruega és una frontera internacional íntegrament marítima que separa els regnes de Dinamarca i de Noruega. Té la particularitat que se situa a dos indrets: el primer es troba al mar del Nord al nivell de la Dinamarca metropolitana, la segona separa l'illa Jan Mayen de Groenlàndia.

## Frontera metropolitana

El desembre de 1965 es va formalitzar un acord amb una línia de demarcació en 8 punts amb una esmena el 4 de juny de 1974:
* Punt 1. 58° 15' 41.2" N. 10° 01' 48.1" E.
* Punt 2. 57° 59' 18.0" N. 9° 23' 00.0" E.
* Punt 3. 57° 41' 48.0" N. 8° 53' 18.0" E.
* Punt 4. 57° 37' 06.0" N. 8° 27' 30.0" E.
* Punt 5. 57° 29' 54.0" N. 7° 59' 00.0" E.
* Punt 6. 57° 10' 30.0" N. 6° 56' 12.0" E.
* Punt 7. 56° 35' 30.0" N. 5° 02' 00.0" E.
* Punt 8. 56° 05' 12.0" N. 3° 15' 00.0" E.

## Frontera de Jan Mayen i Groenlàndia

El desembre de 1993 es va formalitzar un acord amb una línia de demarcació en 4 punts
* Punt 1. 74° 21' 46.9" N., 05° 00' 27.7" W.
* Punt 2. 72° 49' 22.2" N., 11° 28' 28.7" W.
* Punt 3. 71° 52' 50.8" N., 12° 46' 01.3" W.
* Punt 4. 69° 54' 34.4" N., 13° 37' 46.4" W.

## Frontera entre Noruega i les illes Feroe

En juny de 1979 es va formalitzar un acord amb una línia de demarcació en 2 punts
* Punt No. 1: 63° 53' 14.93" N., 0° 29' 19.55" W.
* Punt No. 2: 64° 25' 59.52" N., 0° 29' 12.22" W

## Referències

* ↑ Agreement between Denmark and Norway relating to the delimitation of thecontinental shelf, 8 December 1965 - Exchange of notes constituting an agreement amending the above-mentioned Agreement
* ↑ Agreement between the Kingdom of Denmark and the Kingdom of Norway concerning the delimitation of the continental shelf in the area between Jan Mayen and Greenland
* ↑ Affaire de la délimitation maritime dans la région située entre le Groenland et Jan Mayen. Arrêt de la C.I.J. du 14 juin 1993
* ↑ «Agreement between the Government of the Kingdom of Denmark and the Government of the Kingdom of Norway concerning the Delimitation of the Continental Shelf in the Area between the Faroe Islands and Norway and concerning the Boundary between the Fishery Zone near the Faroe Islands and the Norwegian Economic Zone». Arxivat de l'original el 2017-10-13. [Consulta: 7 agost 2018].
# Félix Garrigou

Joseph Louis Félix Garrigou (Fèlix Garrigon en la versió occitana del seu nom), nascut el 16 de setembre de 1835 i mort el 18 de març de 1920, va ser un metge, prehistoriador, espeleòleg i hidròleg del País de Foix. El seu pare havia estat l'historiador Adolphe Garrigou (1802-1893). Se'l coneix per les seves investigacions sobre restes prehistòriques de les coves pirinenques, especialment les de l'Arieja. També va escriure alguns tractats sobre les aigües minerals des d'una perspectiva química i mèdica.

## Biografia

Nascut a Tarascon, Garrigou va estudiar medicina a Tolosa de Llenguadoc i va rebre el doctorat a París el 1860. Posteriorment, va treballar com a metge a la ciutat d'Acs i, partir de 1869, a Banhèras de Luishon. Ja el 1861 es va interessar pels orígens dels humans i va explorar nombroses coves, primer a l'Arieja i més endavant per tot el pirineu nord-occidental.
El 1869 va esdevenir químic del tribunal de Banheras de Luishon i director dels laboratoris de química agrícola de Tolosa. El 1891 va ser nomenat professor de medicina a la universitat de Tolosa.
Fou membre fundador de l'Assotiation pyrénéenne i membre del Comité des travaux historiques et scientifiques (1872-1912), la Société géologique de France i la Société d'Anthropologie de Paris.

## Referències

* ↑ «Félix Garrigou» (en francès). Tolosana. [Consulta: 5 setembre 2018].
* ↑ Google Books A History of French Passions 1848-1945: Volume II: Intellect, Taste, and Anxiety by Theodore Zeldin
* ↑ Sociétés savantes de France
* ↑ Google Books Bulletin, Volum 4 a Société de géographie de l'Est

## Vegeu també

* Cova de Lombrives.

## Bibliografia principal

* Étude chimique et médicale des eaux sulfureuses d'Ax (Ariège), 1862.
* L'Age de la Pierre dans les cavernes de la vallée de Tarascon (Ariège) (amb Henri Filhol), 1863.
* L'âge du renne dans les Basses-Pyrénées (caverne d'Espalungue), (amb Louis Martin), 1864.
* Age de la pierre polie dans les cavernes des Pyrénées ariégeoises, 1866 .
* Généralités sur les eaux minérales des Pyrénées, 1873.
* Passé, présent, avenir de Luchon, 1874.
* Histoire de la découverte du mercure dans l'eau de la source du Rocher de Saint-Nectaire (Puy de Dôme), 1879.
* L'enseignement de l'hydrologie A Toulouse: La creation d'un Institut d'hydrologie, 1911.

## Enllaços externs

* Publicacions. (anglès)
* Bibliografia extensiva de Félix Garrigou. (francès)
# Félix Fernández

Félix Fernández (11 de gener de 1967) és un exfutbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 1994.

## Referències

* ↑ Félix Fernández a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Félix Fernández Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ CARRILLO, Omar. La Historia de las Copas del Mundo: Crónicas de la Selección Mexicana, El Tri en cada mundial.. Mèxic: Editorial Televisa edición, 2006.
# Fuentepelayo

Fuentepelayo és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | | | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | | | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | | | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | | | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | | | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | | PSOE | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Jesús Lorenzo Tejedor De Santos | PP | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Jesús Lorenzo Tejedor De Santos | PP | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Gemerček

Gemerček és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1427.
# Gemerský Sad

Gemerský Sad és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1213.
# Funeral a Berlín

Funeral a Berlín (títol original en anglès: Funeral in Berlin) és una pel·lícula britànica dirigida per Guy Hamilton, estrenada el 1966. Es tracta de la segona d'una sèrie de tres pel·lícules d'espionatge realitzades en els anys 1960 en les quals Michael Caine encarna l'espia Harry Palmer, personatge creat per Len Deighton: L'expedient Ipcress (1965), Funeral a Berlin (1966) i Un cervell de mil milions de dòlars (1967). Ha estat doblada al català.

## Argument

El coronel Stok, un agent dels serveis soviètics responsable de la seguretat del Mur de Berlín, sembla voler passar a l'Oest, però les proves són contradictòries. Stok demana als britànics que s'encarreguin de l'operació i demana a un dels seus agents, Harry Palmer, que el tregui clandestinament de RDA.

## Repartiment

* Michael Caine: Harry Palmer
* Paul Hubschmid: Johnny Vulkan
* Oskar Homolka: Coronel Stok
* Eva Renzi: Samantha Steel
* Guy Doleman: Ross
* Hugh Burden: Hallam
* Heinz Schubert: Aaron Levine
* Wolfgang Völz: Werner
* Thomas Holtzmann: Reinhardt
* Günter Meisner: Kreutzman
* Marthe Keller: Brigit (No surt als crèdits)

## Bibliografia

* Monthly Film Bulletin, n° 399 (anglès)
* Sight and Sound, primavera 1967, p. 96 + p. 106 (anglès)
* Positif, n° 87, setembre 1967 (francès)

## Referències

* ↑ esadir.cat. Funeral a Berlín. esadir.cat.
* ↑ «Funeral in Berlin». The New York Times.
# Garra persica

Garra persica és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a l'Iran i l'Iraq.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Coad, B.W., 1996. Freshwater fishes of Iranian and Pakistani Baluchistan. Biologia 42(1):1-18.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828. .
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Filibuster

Un filibuster era aquell pirata que al segle xvii formava part dels grups que actuaven en el mar de les Antilles. Prové del neerlandès vrijbuiter; "que es fa del botí lliurement", tot i que també podria procedir de l'anglès fly-boat, "tipus de veler ràpid". La seva característica especial, que el diferenciava d'altres pirates, era que no s'allunyaven de la costa, la vorejaven i saquejaven les localitats costaneres. L'últim triomf d'aquests pirates va ser la presa de Cartagena d'Índies el 1697, amb l'ajuda d'una flota de corsaris francesos; des de llavors el seu nombre va disminuir ràpidament, i no es troben referències històriques d'ells a partir del segle xviii. El nom «filibuster» va ser recuperat el segle xix, sobretot en els països anglosaxons, per designar els aventurers dels Estats Units que van intentar jugar en aquesta època un paper polític a Mèxic i l'Amèrica Central, generalment en contra dels governs establerts, utilitzant mètodes propers a la pirateria. Els més coneguts van ser William Walker i Gaston de Raousset-Boulbon.

## Bibliografia

* Alexandre Olivier Exquemelin (traducció del Dr de la Bona Maison - edició de Carlos Barral). Bucaners d'Amèrica, novembre de 1999. ISBN 84-7702-291-7.

## Vegeu també

* Corsari
* Bucaner
* Pirateria a Canàries
* Filibusterisme (tècnica d'obstruccionisme parlamentari)
Viccionari
# La vall del coure

La vall del coure (títol original en anglès: Copper Canyon) és un western estatunidenc de John Farrow, estrenat el 1950. Ha estat doblada al català.

## Argument

En una petita ciutat del Sud, després de la guerra de Secessió, uns veterans miners espoliats pels nordistes viuen aterrits per un grup de pistolers liderats per Lane Travis i apel·len a un tirador d'elit de fira que resulta en realitat ser un antic coronel de l'exèrcit confederat.

## Repartiment

* Ray Milland: Johnny Carter
* Hedy Lamarr: Lisa Roselle
* Macdonald Carey:Diputat Lane Travis
* Mona Freeman: Caroline Desmond
* Harry Carey Jr.: Tinent Ord
* Frank Faylen: Mullins
* Hope Emerson: Ma Tarbet
* Taylor Holmes: Theodosius Roberts
* Peggy Knudsen: Cora
* James Burke: Jeb Bassett
* Percy Helton: Scamper Joad
* Philip Van Zandt: Xèrif Wattling
* Francis Pierlot: Moss Balfour
* Ernö Verebes: Professor
* Paul Lees: Bat Laverne
* Robert Watson: Bixby
* Georgia Backus: Martha Bassett
* Ian Wolfe: Mr. Henderson
* Bob Kortman: Bill Newton
* Julia Faye: dona del propietari

## Referències

* ↑ esadir.cat. La vall del coure. esadir.cat.
* ↑ «Copper Canyon». The New York Times.
# José María Sánchez-Verdú

José María Sánchez-Verdú (Algesires, 7 de març de 1968) és un compositor i director d'orquestra andalús. Va començar els seus estudis musicals al conservatori Victoria Eugenia de Granada. El 1986 es va traslladar a Madrid on va començar la llicenciatura de Dret al mateix temps que continuava els seus estudis musicals de composició, direcció d'orquestra i musicologia al Conservatorio Superior de Madrid. Es va formar com a compositor a Itàlia i a Alemanya amb professors com F. Donatoni o Hans Zender. A partir d'aleshores, la seva projecció artística es va anar fent més palesa i va viatjar als Estats Units, Eslovènia, Croàcia, França, Itàlia i Alemanya, llocs on va començar a esdevenir un dels referents de la música contemporània del segle XXI. Actualment resideix a Berlín i imparteix classes de composició a la Robert-Schumann-Hochschule de Düsseldorf.

## Arquitecturas del silencio

Arquitecturas del silencio és una obra per acordió composta per José María Sánchez-Verdú a finals de la primavera de 2004 i estrenada el novembre d'aquest mateix any a l'Església de Santa Anastasia durant el Festival de música contemporània de Càller (Sardenya).
Va ser composta a l'inici de la que es considera l'etapa madura de l'autor, caracteritzada per la recerca tímbrica i sonora, la investigació dels contorns del silenci i la fascinació per les formes geomètriques estilitzades, repetitives i laberíntiques.
Fins ara, Arquitecturas del silencio és l'única obra per acordió sol dins el repertori de Sánchez-Verdú. El compositor arriba a aquesta obra després d'haver treballat amb acordió en les obres de música de cambra Microludios (1995-1996, per acordió, viola i guitarra), Dhatar (1997, per acordió i guitarra) i Dhamar (1999-2000, per saxo alt i acordió); Nosferatu (2002-2003, per orquestra simfònica, cor femení i acordió solista) i Cuerpos deshabitados (2003, òpera de cambra per soprano, cor a sis veus i cinc instrumentistes). D'aquesta manera, a l'obra Arquitecturas del silencio es percep una profunditat en el tractament de l'acordió caracteritzada per la recerca de sonoritats en procés constant de transició entre el so ple, soroll d'emissió (percussió del teclat, soroll de la manxa...) i el silenci.
Aquest joc entre so i silenci aconsegueix donar una dimensió estructural molt definida a l'obra que permetrà que encaixi perfectament dins del cicle d'obres del mateix compositor sota el nom d'Arquitecturas.
En conclusió, podem definir l'obra Arquitecturas del silencio com el clar resultat d'un estudi incessant de la matèria sonora amb aquest instrument.

## Referències

* ↑ «José María Sánchez-Verdú». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «La creación musical como palimpsesto estético: poética y proceso compositivo en la obra de José María Sánchez-Verdú» (PDF) (en castellà). Pedro Ordoñez Eslava, 2010. [Consulta: 3 gener 2015].

## Bibliografia

* Gan Queseda, Germán. Músicas del límite.
* «José María Sánchez-Verdú» (en anglès). [Consulta: 1r gener 2015].
# Inconsciència

La inconsciència és un estat en el qual un individu viu mostra una incapacitat total, o gairebé completa, de mantenir la consciència de si mateix i de l'entorn o de respondre a qualsevol estímul humà o ambiental. Així també s'anomena estat de pèrdua del coneixement.
La inconsciència pot produir-se com a resultat d'una lesió cerebral traumàtica, hipòxia cerebral (oxigen insuficient, possiblement a causa d'un infart cerebral o aturada cardíaca), intoxicació severa amb fàrmacs o drogues que deprimeixen l'activitat del sistema nerviós central (per exemple, alcohol i altres hipnòtics o sedants), fatiga severa, dolor, anestèsia i altres causes.
La pèrdua de consciència no s'ha de confondre amb la noció d'inconscient psicoanalític, els processos cognitius que tenen lloc fora de la consciència (per exemple, la cognició implícita) i amb estats alterats de consciència com el son, el deliri, la hipnosi i altres estats alterats en què la persona respon als estímuls, incloses les experiències de trànsit i psicodèliques.

## Referències

* ↑ «MeSH Browser». www.nlm.nih.gov. [Consulta: 18 març 2018].