OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Arcas

* Per a altres significats, vegeu «Arcas (desambiguació)».
Arcas (nom occità; el nom oficial francès és Arques) és una vila del departament de l'Aude (França), al districte de Limós, dins el cantó de Coisan, amb més de dos-cents habitants, situat en uns turons a les portes de les Corberes, a uns 350 metres d'alçada. El terme té unes 2.000 hectàrees. Té una església dedicada a Sant Joan Baptista. Prop de la vila es troba un magnífic castell construït entre 1280 i 1310. Una zona arbrada anomenada l'Arborètum del Planel, creada el 1933, i que serveix per a passejar, recull gran varietat d'espècies locals i de fora. Prop del poble hi ha l'estany d'Arcas, on es pesquen truites, d'uns 80.000 metres quadrats de superfície. La principal explotació forestal és la del bosc de Réalsesse.
Arcas es deia antigament Villa de Arquis o Vallem de Arquis. Fou conquerida per Simó de Montfort durant la Guerra dels Albigesos, junt amb Termes, el castell de Costauçan i la vila de Coisan; Arcas fou donada a Pere de Voisins, lloctinent de Simó, que el 1265 va exercir una repressió ferotge a la vila. Gerard de Voisins, cap al 1340, impedia als habitants de vendre el producte de les vinyes fins que ell no hagués venut les seves, però el senescal de Carcassona els va donar suport. Va pertànyer a la família dels Voisins fins al 1518, quan per matrimoni de l'hereva del darrer dels Voisins amb Joan de Joyeuse, duc de Joyeuse, va passar a aquesta família. El 1575 el castell va ser malmès pels hugonots. Al segle xviii la baronia d'Arcas va ser venuda al baró de Rébé i els habitants es van sostreure poc després dels delmes a què estaven sotmesos. El nom d'Arcas és testimoniat el 1538 i des de 1781 porta el nom francès d'Arques.
La vila és ell lloc de naixement de Déodat Roché, historiador, erudit del catarisme i anomenat l'últim «papa càtar».
# Proasellus monsferratus

Proasellus monsferratus és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Hàbitat

Viu a l'aigua dolça.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Àfrica del Nord: Algèria.

## Referències

* ↑ Dudich, E., 1925. Systematische Studien an italienischen Aselliden. Annales Musei Nationalis Hungarici 22: 281-301.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Braga, J. M., 1949. Sur les Asellus de l'Afrique du Nord. Anais da Faculdade de Ciencias Universidade do Porto 34(1): 51-64.
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 World Marine, Freshwater and Terrestrial Isopod Crustaceans Database (anglès)
* 1 2 World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ SeaLifeBase (anglès)

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.
# Edifici de Correus

«edifici de Correus o Correus i Telègrafs» té aquests significats:
* Casa de Correus i Telègrafs (Barcelona)
* Edifici de Correus (Girona)
* Edifici de Correus (Roses), antic edifici de Correos a Roses (Alt Empordà)
* Edifici de Correus (València), edifici a la plaça de l'Ajuntament construït entre 1915 i 1922
* Edifici de Correus de Maputo, immoble a Maputo (Moçambic)
* Edifici de Correus i Telègrafs de Castelló a la Plana Baixa
* Edifici de Correus i Telègrafs (Portbou) a l'Alt Empordà
* Edifici Correus i Telègrafs de Sabadell al Vallès
* Ministre de Correus i Telègrafs, càrrec del govern de l'Estat Lliure d'Irlanda i de la República d'Irlanda de 1924 a 1984
# La Resclosa de Fontanilles

La Resclosa de Fontanilles és una obra de Fontanilles (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada en el camí que porta cap a la plaça, just en la depressió que formen els dos tossals on està ubicat el poble.
Es tracta d'una riera on hi circulava l'aigua i que servia de resclosa, i adhuc de lloc on es anava a rentar la roba.

## Història

Va ser construït més aviat perquè funcionés com a drenatge de l'estany d'Ullanstret (veura la fitxa de la Bomba de llabià)

## Referències

* 1 2 3 «La Resclosa de Fontanilles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 gener 2019].
# Ulua mentalis

Ulua mentalis és un peix teleosti de la família dels caràngids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Pot arribar als 100 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les costes de l'Àfrica oriental i Madagascar fins a Taiwan i Austràlia.

## Referències

* ↑ Vanden Berghe, Edward; Bailly, Nicolas. «Ulua mentalis (Cuvier, 1833)». World Register of Marine Species (WORMS).
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* 1 2 Luna, Susan M.; Bailly, Nicolas. «Ulua mentalis (Cuvier, 1833) Longrakered trevally» (en anglès). FishBase.
# Susanne Andersen

Susanne Andersen (Stavanger, 23 de juliol de 1998) és una ciclista noruega. Professional des del 2017, actualment milita al Hitec Products. Combina la carretera amb el ciclocròs.

## Palmarès

* 2015
** Campiona de Noruega júnior en contrarellotge
** Campiona de Noruega júnior en ciclocròs sub-23
* 2016
** Campiona de Noruega júnior en ruta
** Campiona de Noruega júnior en contrarellotge
** Vencedora d'una etapa a l'Albstadt-Frauen-Etappenrennen
* 2017
** Campiona de Noruega en critèrium
* 2024
** Campiona de Noruega en ruta

### Resultats a les Grans Voltes
#### Giro d'Itàlia

* 2023 : 73a posició

#### Tour de França

* 2023 : 93a posició

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Pont de Capurnos

El Pont de Capurnos (Puente de Capurnos en castellà) és un pont sobre el riu Jalón al seu pas per la província de Saragossa (Espanya). Està situat en mig d'un camí sense asfaltar que uneix les localitats de Morata de Jalón i Chodes. Eixe camí és conegut amb el nom de camino de Capurnos. Ha sigut restaurat i el 26 de març de 2007 va ser declarat Bé catalogat.
El pont va ser construït per ordre del comte de Morata, Francisco Sanz de Cortés, qui va ordenar la seua construcció al mestre d'obres Juan de la Marca. Les obres van durar sis anys, entre 1675 i 1681. Per a la construcció es va usar pedra carreu, i consta d'un arc rebaixat d'uns 20 metres de llum per huit d'alt, amb tallamars a tots dos costats. L'altura de l'arc principal permet resitir la força de l'aigua en cas d'una avinguda. Esta gran altura, unida a que el pont no és llarg, fa que tinga una gran pendent a tots dos costats.

## Referències

* «Puente de Capurnos» (en castellà). SIPCA. [Consulta: 24 octubre 2014].
El contingut d'aquest article incorpora material de la declaració d'un bé d'interès cultural publicada a BOA Nº 48 el 25 d'abril de 2007 (text disponible en línia), considerada de domini públic de conformitat a allò dispost a l'article 13 de la Llei de Propietat Intel·lectual espanyola (castellà).
# Australopitecinis

Els australopitecinis (Australopithecini) són la tribu d'homínids més emparentada amb la dels humans (Hominini) de la que se n'ha trobat restes. Només inclou dos gèneres: Australopithecus i Paranthropus.
Existeix la possibilitat que sigui parafilètica amb els homininis.

## Referències

* ↑ H. James Birx. 21st Century Anthropology: A Reference Handbook (en anglès). SAGE Publications, 2010, p. 15. ISBN 9781452266305.
# Pollein

Pollein (arpità Polèn) és un municipi italià, situat a la regió de Vall d'Aosta. L'any 2007 tenia 1.451 habitants. Limita amb els municipis d'Aosta, Brissogne, Charvensod, Quart, Saint-Christophe

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Paolo Gippaz | Llista cívica |
# Landesita

La landesita és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de la fosfoferrita. El mineral fou anomenat així en honor de Kenneth Knight Landes, professor de geologia de la Universitat de Michigan que va estudiar les pegmatites de Maine i va establir noves idees sobre la paragènesi de les pegmatites granítiques l'any 1925. El mineral és isoestructural amb la reddingita.

## Característiques

La landesita és un fosfat de fórmula química Mn$^{2+}$$_{3-x}$Fe$^{3+}$$_x$(PO₄)₂(OH)$_x$·(3-x)H₂O. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3 a 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la landesita pertany a «08.CC - Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, només amb cations de mida mitjana, RO₄:H₂O = 1:1,5» juntament amb els següents minerals: garyansel·lita, kryzhanovskita, reddingita, fosfoferrita, kaatialaïta i leogangita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a la Universitat Harvard.

## Formació i jaciments

Es forma com a producte d'alteració de la reddingita fèrrica en pegmatites granítiques. S'ha trobat associada a reddingita, litiofil·lita, rodochrosita, eosporita, fairfieldita, apatita.

## Referències

* ↑ «Landesite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 desembre 2019].
* ↑ «Landesite Mineral Data» (en anglès). Web Mineral. [Consulta: 11 gener 2020].
* ↑ «Landesite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 2019-05-08. [Consulta: 11 gener 2020].
# Txernuixka (Kírov)

* Per a altres significats, vegeu «Txernuixka».
Txernuixka (en rus: Чернушка) és un poble de l'óblast de Kírov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 29. Pertany al districte d'Arbaj.

## Referències

* ↑ Plantilla:Книга
* ↑ Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine. Машкина И. Радуга над храмом газета «Вятский край», № 190 (4799) от 30.10.2010
* ↑ Репортаж об Освящении Храма в пгт Арбаж на телеканале Союз 14.09.2010 Arxivat 2012-03-29 a Wayback Machine.
# Baqi (nom)

Baqi és un nom masculí àrab (àrab: باقي, Bāqī) que literalment significa ‘permanent’, ‘durador’, ‘supervivent’. Si bé Baqi és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit d'altres maneres. Aquest nom també el duen musulmans no arabòfons que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua.
Vegeu també Abd-al-Baqi.

## Notes

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «بقي». ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Corriente, Federico. Diccionario árabe-español. Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1977, p. s.v. «بقا». ISBN 8460008428.
* ↑ Cortés, Julio. Diccionario de árabe culto moderno: Árabe-español. Madrid: Gredos, 1996, p. s.v. «بقي» (Biblioteca Románica Hispánica). ISBN 8424917944.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Portada/article desembre 8
## Jaguar

El jaguar (Panthera onca) és un fèlid del gènere Panthera. És l'única de les quatre espècies vivents de Panthera que es troba a les Amèriques. El jaguar és el tercer fèlid més gran del món després del tigre i el lleó i el més gran i potent de l'hemisferi occidental. La distribució actual del jaguar s'estén des de Mèxic, a través de gran part d'Amèrica Central i al sud fins al Paraguai i el nord de l'Argentina. A part d'una població coneguda i possiblement reproductiva a Arizona (al sud-est Tucson), aquest fèlid ha estat pràcticament extirpat dels Estats Units des de principis de la dècada del 1900. S'assembla especialment al lleopard, tot i que sol ser més gran i amb una constitució més robusta i les seves característiques comportamentals i d'hàbitat són més similars a les del tigre.
# Augusto César de Almeida Vasconcelos Correia

Augusto César de Almeida de Vasconcelos Correia (Lisboa, 25 de setembre de 1867 — Lisboa, 27 de setembre de 1951), més conegut com a Augusto de Vasconcelos, va ser un metge i professor de medicina, polític i diplomàtic portuguès del període de la Primera República.
Republicà moderat des de la seva joventut, era considerat amic personal d'Afonso Costa i políticament proper a Brito Camacho. Era professor catedràtic d'Escola Mèdic-Cirúrgica de Lisboa, per la qual es va graduar en 1891.
Es va estrenar al govern com a Ministre dels Negocis Estrangers del govern presidit per João Pinheiro Chagas, en el període de 12 d'octubre a 12 de novembre de 1911, tenint en aquesta última data assumit la presidència del Ministeri, conjuntament amb la pasta dels Negocis Estrangers. Es va mantenir com a President del Consell de Ministres fins al 16 de juny de 1912.
En 16 de juny de 1912 va abandonar la presidència del Ministeri, que va passar a ser ocupada per Duarte Leite, però va romandre en el càrrec de Ministre dels Negocis Estrangers fins al 9 de gener de 1913.

## Referències

* ↑ «Museu da Presidência da República» (en portuguès). Arxivat de l'original el 2014-08-22. [Consulta: 23 desembre 2017].
# Proceratophrys goyana

Proceratophrys goyana és una espècie de granota que viu al Brasil.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Colli, G., Bastos, R. & Caramaschi, U. 2004. Proceratophrys goyana. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 15 de gener de 2008.
# Eduardo Codina Armengot

Eduardo Codina Armengot (Castelló de la Plana, 1908 - 1979) fou un polític castellonenc. Llicenciat en història a la Universitat de València, fou delegat del Frente de Juventudes fins al 1945 i treballà com a professor d'institut a Écija i Castelló de la Plana. El 1955 va fundar la revista Penyagolosa, que dirigí fins a la seva mort, dirigí el Butlletí de la Societat Castellonenca de Cultura i treballà com a conservador del Museu de Belles Arts de Castelló i arxiver de la diputació provincial. Nomenat cronista oficial de la província de Castelló, fou nomenat alcalde de Castelló i procurador en Corts franquistes de 1960 a 1967.

## Obres

* Artistas y artesanos del sigloXVIII en la villa de Castellón (1946)
* Inventario de obras del Museo Provincial de Bellas Artes (1946)
* Reseña histórica del puerto de Vinaroz
* Peñíscola (1957)
* Missatge (1964)

## Referències

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2009-09-20 a Wayback Machine.
| Precedit per: José Ferrer Forns | Alcalde de Castelló 1960 - 1967 | Succeït per: Francisco Luis Grangel Mascarós |
# Laura Paredes

Laura Paredes (Avellaneda, província de Buenos Aires, 1980) és una actriu i guionista argentina de cinema.
El seu treball a Argentina, 1985 li va valer una nominació en la 71a edició dels Premis Còndor de Plata a millor actriu de repartiment. A més també va rebre aclamació de la crítica internacional pel seu rol com a protagonista i coguionista de la cinta estrenada el mateix any Trenque Lauquen. Paredes va rebre la distinció a millor guió original al costat de Laura Citarella (directora de la pel·lícula) en la 20a edició dels Premis de la International Cinephile Society celebrada el febrer de 2023. Aquests premis celebren el millor del cinema a tot el món anualment. Trenque Lauquen també va aconseguir guanyar el premi al millor repartiment, millor direcció, i el premi més important a millor pel·lícula de 2022. Es va tractar de la segona vegada que una pel·lícula argentina gana en aquesta categoria des que es van crear els premis en 2004 (després de la victòria aconseguida per Zama de Lucrecia Martel el 2019).

## Filmografia
### Actriu

* Cuadro místico: 1000 metros bajo tierra (2004)
* El cielo elegido (2010)
* El estudiante (2011)
* Ostende (2011)
* Viola (2012)
* La princesa de Francia (2014)
* Dos disparos (2014)
* La larga noche de Francisco Sanctis (2016)
* Hermia & Helena (2016)
* Los globos (2016)
* Cetáceos (2017)
* La flor (2018)
* Claudia (2019)
* El cuidado de los otros (2019)
* Álbum para la juventud (2021)
* Clementina (2022)
* Argentina, 1985 (2022)
* Trenque Lauquen (2022)
* Los delincuentes (2023)

### Guionista

* Trenque Lauquen (2022)
* Soy tu fan (2022)
* Blondi (2023)

## Premis i nominacions

Llista de premis i nominacions :
| Any | Premi | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 2017 | Premis Cóndor de Plata | Millor actriu de repartiment | La larga noche de Francisco Sanctis | Nominat |
| 2018 | Buenos Aires Festival Internacional de Cinema Independent | Millor actriu | La flor | Guanyador |
| 2023 | Premis de la International Cinephile Society | Millor guió original | Trenque Lauquen | Guanyador |
| 2023 | Premis de la International Cinephile Society | Millor repartiment | Trenque Lauquen | Guanyador |
| 2023 | Premis Cóndor de Plata | Millor actriu de repartiment | Argentina, 1985 | Guanyador |

## Referències

* ↑ «Herbaria - Competencia Argentina» (en español). Mar del Plata Film Fest. [Consulta: 30 abril 2023].
* 1 2 «"Argentina, 1985" lidera las nominaciones para los Premios Cóndor de Plata» (en español). Télam. [Consulta: 27 abril 2023].
* 1 2 «2023 ICS Award Winners» (en inglés), 12-02-2023. [Consulta: 3 maig 2023].
* ↑ «La lista de los nominados a los premios Cóndor de Plata» (en espanyol europeu). [Consulta: 3 maig 2023].
* ↑ «"La flor", de Mariano Llinás, se llevó el premio mayor del BAFICI» (en espanyol europeu). [Consulta: 3 maig 2023].

## Enllaços externs

* Laura Paredes a Cine Nacional
# Txernozem

Txernozem o txernoziom o txornoziom (en ucraïnès чорнозем), "terra negra" en català, és un terme de l'edafologia que es refereix a un tipus de sòl ric en humus (del 3 al 13%), a més de tenir gran quantitat de potassi, fòsfor i microelements.
Txernozem és un tipus de sòl que pertany a la classificació Base de Referència Mundial pels Recursos del Sòl. En la classificació dels Estats Units (USA soil taxonomy) els txernozems pertanyen als mollisols.
És un dels tipus de sòl més fèrtils, de manera natural, per a l'agricultura. Té una fondària important d'1 a 6 metres. L'alt contingut en humus i argila li confereixen una reserva d'aigua útil molt important. El txernozem es presta bé a la tècnica de sembra directa o conreu mínim.
Les pluges de l'estiu provoquen una intensa activitat microbiana sobre la vegetació seca o morta durant l'hivern fent una nova capa humífera.
Els txernozem es troben en dues bandes al món: una d'elles inclou la part estepària i d'estepa boscosa d'Ucraïna, i l'anomenada regió central de terra negra d'Ucraïna i Rússia, i que arriba fins al Kazakhstan. L'altra banda abasta part de la praderia del sud del Canadà.
Esporàdicament, el txernozem es troba en alguns llocs de Polònia, Romania, Hongria, Sèrbia, Mèxic, praderies dels Estats Units i Xina (prop de Harbin).

## Perfil

* Horitzó A (superior) Ah: (horitzó amb molt d'humus, molt negre amb estructura en grumolls i una alta porositat (70%). Conté gran quantitat de calci i el seu pH és mitjà (entre 6,5 i 8,5). És ric en cations. Té la propietat de l'isohumisme, és a dir que l'humus s'incorpora profundament fins a 2 metres i que aquest humus és molt estable.
* Horitzó B (per sota de l'horitzó A) disminueix el percentatge de matèria orgànica i s'enriqueix en argila.
* Horitzó C roca mare modificada, calcari presenta un, pseudomiceli format per la precipitació de carboni.

## Referències

* ↑ IUSS Working Group WRB. «World Reference Base for Soil Resources, 4th edition». IUSS, Vienna, 2022.
* 1 2 IUSS Working Group WRB. «Base referencial mundial del recurso suelo 2014, Actualización 2015». Informes sobre recursos mundiales de suelos 106, FAO, Roma, 2015.
* ↑ Козыбаев, М. К.. «Алма-Ата». A: Казахской советской энциклопедии (en rus), 1983, p. 16-17.

## Vegeu també

* Estepa pòntica

## Enllaços externs

* AS Level Geography: Chernozem Arxivat 2004-09-10 a Wayback Machine.
# Teixidor republicà social

El teixidor republicà social (Philetairus socius) és un ocell de la família dels ploceids (Ploceidae) i única espècie del gènere Philetarius Latham, 1790

## Hàbitat i distribució

Habita estepes i sabanes àrides d'Àfrica Meridional, a Namíbia, sud-oest de Botswana i nord de Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ «Teixidor republicà social». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2022(català)
# Baquates

Els baquates (llatí: Baquates; grec antic: Βακουᾶται) van ser un poble amazic important de la Mauritània Tingitana que comença a aparèixer a les fonts durant l'Imperi i s'endinsa al llarg de tota l'antiguitat tardana. Habitaven la part nord de l'Atles Mitjà, entre els macenites i els bavares, dels quals el separava el riu Malva (actual Mulucha). Volúbilis podria haver estat la seva capital.
La primera font que els esmenta és el geògraf Claudi Ptolemeu al segle ii, i llavors apareixen consistentment en tractats i llistes de geografia tardanes (segle iii-segle vii). A més, estan força ben testimoniats en l'epigrafia de Volubilis i el seu rerepaís, principalment dels temps d'Hadrià fins a final del segle iii. Hom els ha volgut identificar amb els berghuata de les fonts àrabs, però sembla més raonable que es tracti dels bacoia.

## Notes

* ↑ El nom compta amb gran nombre de variants, com ara Vacuatae, Bacauatae o Bacquatae, però l'epigrafia confirma la forma correcta.

## Referències

* ↑ Desanges, J. «Baquates». A: Gabriel Camps (dir.). Encyclopédie Berbère. Vol. IX (Baal – Ben Yasla), 1991, p. 1334-1336 [Consulta: 6 desembre 2020].
* 1 2 3 Desagnes, Jehan. Catalogue des tribus africaines de l'antiquité classique à l'ouest du Nil. Dakar: Université de Dakar, 1960, p. 147-149 [Consulta: 12 desembre 2020].
* ↑ LPlantilla:'''Itinerari d'Antoní, el Liber Generationis, la Llista de Verona, el Cronicó Alexandrí i el Pascal i Juli Honori.

## Bibliografia complementària

* Frezouls, Edmond «Les Baquates et la province romaine de Tingitane». Bulletin d'Archéologie Marocaine, II, 1957, pàg. 65-116.
# Portada/article desembre 5
## Retaule de Sant Vicenç

El Retaule de Sant Vicenç, realitzat per l'anomenat mestre d'Estopanyà, és un conjunt de taules pintades al tremp i daurades amb pa d'or. Està datat cap als anys 1350-1370 i procedeix de la població d'Estopanyà, a la Baixa Ribagorça (província d'Osca). Es troba conservat al Museu Nacional d'Art de Catalunya des de l'any 1932, quan fou adquirit a la col·lecció Lluís Plandiura. És una obra de les més representatives de l'estil italianitzant derivat de la influència del gran mestre italià Giotto di Bondone a les terres de la Corona d'Aragó, i és difícil de contextualitzar ja que es tracta de l'única obra coneguda de l'autor. Els comitents, encara que apareixen representats a la pintura, no s'han pogut identificar, excepte un que possiblement pertanyia als qui la van encarregar i que estava relacionat amb l'orde dels Dominics.