OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jordi Miquel Sendra Vellvè

Jordi Miquel Sendra Vellvè (Tarragona, 15 de novembre de 1961) és un polític català, senador per Tarragona en la X Legislatura i diputat al Parlament de Catalunya en la XI Legislatura.

## Biografia

És fill del també polític Josep Sendra i Navarro. Entre 1981 i 2002 va treballar com a directiu en una empresa familiar, i de 1998 a 2002 formà part del Comitè Executiu de la Cambra Oficial de Comerç, Indústria i Navegació de Tarragona. Militant de Convergència Democràtica de Catalunya, en 2002 fou nomenat regidor de serveis públics en l'ajuntament de Tarragona. Després de les eleccions municipals espanyoles de 2003 fou nomenat tinent d'alcalde i després de les de 2007 regidor. El 2011 fou cap de Gabinet de Presidència de l'Autoritat Portuària de Tarragona.
A les eleccions generals espanyoles de 2011 fou escollit senador per Tarragona. Ha estat portaveu de les comissions d'interior i d'incompatibilitats del Senat. En 2014 fou nomenat President per delegació del comitè local de CDC de Tarragona. A les eleccions al Parlament de Catalunya de 2015 fou escollit diputant dins la llista Junts pel Sí. És portaveu de la Comissió Legislativa d'Afers Exteriors, Cooperació, Relacions Institucionals i Transparència i també de la Comissió de Seguretat Viària.

## Referències

* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Jordi Sendra, nuevo presidente del comité local de CDC en Tarragona, La Vanguardia, 14 de gener de 2014
* ↑ Catalunya, Parlament de. «Fitxa del diputat/ada». Parlament de Catalunya. [Consulta: 17 desembre 2016].
# John H. Lynch

John H. Lynch (Waltham, Massachusetts, 25 de novembre de 1952) és un polític estatunidenc del Partit Demòcrata. Des de gener de 2005 ocupa el càrrec de governador de Nou Hampshire.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del Governador de Nou Hampshire
# Joaquín Dieguez Diaz

Joaquín Dieguez Diaz (Jaén, 1860; Madrid, 1931) fou un pintor i dibuixant andalús. A Catalunya és conegut per haver il·lustrat diversos números del Butlletí de la Biblioteca Museu Balaguer.

## Referències

* ↑ Viribay Abad, Miguel. «Aproximación a la pintura en jaén: 1900-1960». Dialnet. Arxivat de l'original el 30 de juny 2015. [Consulta: 28 juny 2015].
# Joaquín Díaz Caneja

Joaquín Diaz-Caneja y Sosa (Oseja de Sajambre, 11 d'agost de 1777 - Madrid, 1 de gener de 1851) va ser un polític espanyol, ministre de justícia durant el regnat d'Isabel II d'Espanya.

## Biografia

Germà del Bisbe d'Oviedo Ignacio Díaz Caneja i oncle del que seria alcalde d'Oviedo i Diputat Domingo Díaz-Caneja y Bulnes, estudia la carrera de dret a Valladolid on es doctora en 1803 per exercir l'advocacia en la Cort fins a 1809 en què és elegit diputat pel districte de Lleó a les Corts de Cadis. En 1812 n'és designat Secretari.
Al retorn de Ferran VII d'Espanya és detingut i jutjat, exiliant-se a Portugal i, després, a França i Itàlia. En 1820 amb el Trienni liberal ocupa una plaça d'Oficial de la secretaria de Despatx de Gracia i Justícia. En 1823 ascendeix a Oficial Major d'aquesta mateixa Secretaria, encara que amb la restauració absolutista és remogut i inhabilitat per 4 anys. Després de la mort del rei en 1833 és nomenat Sotssecretari de Gracia i Justícia i, en 1835 Ministre del Consell Reial d'Espanya i Índies. El 5 d'abril de 1846 és nomenat ministre de Gracia i Justícia en el segon gabinet Istúriz, càrrec que ocuparà fins al 28 de gener següent. Després del seu cessament va exercir novament d'advocat de manera privada fins a la seva defunció 4 anys després.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Joaquín Díaz Caneja a xtec.es
# Josep Brascó Cata

Josep Brascó Cata (Barcelona, 3 de desembre de 1929 - Barbastre, 28 de novembre de 2022) va ser un exjugador i exentrenador de waterpolo català.
Com a waterpolista va jugar al CE Mediterrani de 1944 a 1951, i posteriorment al CN Montjuïc del 52 fins a la seva retirada com a jugador al 1966.
En el mateix equip blanc-i-verd va debutar com a entrenador. De 1973 a 1970 dirigí la selecció espanyola, lloc on el 1977 va fer debutar a Manel Estiarte amb només 15 anys.
Després de dirigir el CN Sabadell (1979-81), fou seleccionador nacional d'Aràbia Saudita (1981-83) i de Grècia (1983-84). El 1985 torna a Catalunya per entrenar un any el CN Martorell i el 1987 tornà a dirigir la selecció saudita. Fou també entrenador de l'Ortigia italià (1988-89), el Quios (1990-92) i el Vouliagmeni (1995-97), grecs, l'egipci Zamalek (2003-04) i el CE Mediterrani (2006-07).
En el seu palmarès destaquen una Copa de Grècia (1990) i una Recopa d'Europa (1997).
El 2016 es va saber que Josep Brascó havia sigut una de les moltes persones afectades per les pròtesis defectuoses de l'empresa Traiber.

## Referències

* ↑ «Mor Josep Brascó, seleccionador espanyol del 1972 al 1978». lesportiudecatalunya.cat, 29-11-2022 [Consulta: 29 novembre 2022].
* ↑ Ventura, Gaspar. «Pepe Brascóː el seleccionador más internacional». waterpolista.com. Arxivat de l'original el 27 de gener 2021. [Consulta: 18 gener 2021].
* ↑ Lloret, Mario «Manel Estiarte: el millor esportista del món». revista-apunts.com, 01-01-2000 [Consulta: 18 gener 2021].
* ↑ «Brascó, seleccionador nacional en Arabia Saudí». elpais.com, 29-10-1981 [Consulta: 18 gener 2021].
* ↑ «Josep Brascó Cata». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Piulachs, Mayte «Un jutge de Reus cita a declarar set metges pel cas Traiber». elpuntavui.cat, 02-02-2016 [Consulta: 18 gener 2021].

## Enllaços externs

* Josep Brascó a Pioners de Catalunya Ràdio
# John van Loen

John van Loen (Utrecht, Països Baixos, 4 de febrer de 1965) és un exfutbolista neerlandès. Va disputar 7 partits amb la selecció dels Països Baixos.

## Referències

* ↑ National Football Teams
# Josep Pignatelli

Josep Pignatelli (Saragossa, 27 de desembre de 1737 - Roma, 15 de novembre de 1811) va ser un jesuïta espanyol que va contribuir a la restauració de la Companyia de Jesús, suprimida arreu a mitjan segle xviii. És venerat com a sant per l'Església catòlica.

## Biografia

José Pignatelli fou el setè fill d'Antonio Pignatelli de Aragón, noble aragonès de llinatge napolità, príncep del Sacre Imperi Romanogermànic, i de Francisca Moncayo y Fernandez de Heredia. Va estudiar Humanitats al col·legi jesuïta de Saragossa.
Va ingressar al noviciat de la Companyia de Jesús a Tarragona el 1753. El 1766, el poble de Saragossa es va revoltar contra el governador, acusat de no evitar la fam que es va donar a la ciutat; només el poder de convicció de Pignatelli va impedir que cremessin el palau. No obstant això, els jesuïtes van ser acusats d'haver provocat l'aixecament popular i va servir com a excusa per a decretar, en virtut de la pragmàtica sanció de 4 d'abril de 1767, l'expulsió de tots els jesuïtes de la ciutat i, poc després, d'Espanya. Van marxar i, en no poder desembarcar a Civitavecchia, van instal·lar-se a Còrsega, on van organitzar estudis i van viure en comunitat. En 1771 va professar a Roma.
Quan els francesos van prendre Còrsega, els jesuïtes aragonesos van marxar a Gènova, i Pignatelli va mirar d'instal·lar la comunitat a Ferrara, però el 1773 l'orde també va ser suprimida a Itàlia, pel breu de Climent XIII, que els prohibia fer qualsevol tipus d'apostolat. Pignatelli, amb el seu germà Nicolás, va marxar a Bolonya, on van viure retirats. Des de llavors, Pignatelli va viure per a la pregària, l'estudi, l'ajut als seus germans d'orde i la preparació per tal que l'orde es restaurés.

### Restauració de la Companyia de Jesús

En saber que l'orde es mantenia a Belarús, va voler anar-hi, però finalment no ho feu. El duc Ferran de Parma volia restaurar l'orde als seus estats i va convidar Pignatelli, que va obrir-hi una casa. El 1797, Pignatelli va renovar els seus vots i el 1799, Pius VI l'autoritzà a obrir un noviciat a Colorno. El 1803 va ser nomenat provincial de l'orde a Itàlia, tot i que l'orde només era permès als territoris de Parma.
Poc després, el 30 de juliol de 1804, l'orde es va restaurar al Regne de Nàpols i se n'obrí un col·legi a Sicília. En 1806, Pius VII deixà que l'orde tornés a ocupar el Collegio Romano i obrís de nous a Tivoli i Orvieto. El 1807 es restaurà al Regne de Sardenya. Pignatelli va ser una peça clau per a la restauració de l'orde jesuïta que va tenir lloc de forma definitiva i universal en 1814, però no la va poder veure, ja que va morir a Roma l'15 de novembre de 1811. Va ser enterrat a l'Església del Gesù de Roma.

## Veneració

Beatificat per Pius XI el 21 de maig de 1933, va ser canonitzat per Pius XII el 12 de maig de 1954. Després d'Ignasi de Loiola, Pignatelli ha estat el jesuïta més important en la història de la Companyia de Jesús, que vinculava les dues etapes de l'orde, considerant-se'n el salvador i restaurador.

## Enllaços externs

* José de Pignatelli a la Gran Enciclopedia Aragonesa Arxivat 2007-10-29 a Wayback Machine.
# John Harkes

John Harkes (Kearny, 8 de març de 1967) és un exfutbolista estatunidenc de la dècada de 1990.
Fou 90 cops internacional amb els Estats Units, amb el qual jugà els Mundials de 1990 i 1994.
Destacà a diversos clubs anglesos com Sheffield Wednesday FC, Derby County FC o West Ham United FC.
Trajectòria com a entrenador:
* 2006-2007: New York Red Bulls (assistent)
* 2016-2017: FC Cincinnati
* 2018-: Greenville Triumph

## Referències

* ↑ Perfil a ussoccerplayers.com
* ↑ Looking back: John Harkes Arxivat 14 August 2006$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. mlsnet.com, setembre 28, 2005
* ↑ «John Harkes Named Club's First Head Coach», 27-08-2018. Arxivat de l'original el 2 d’agost 2020. [Consulta: 10 gener 2019].
# José Manuel Casado Bizcocho

José Manuel Casado Bizcocho (Coria del Río, 9 d'agost de 1986) és un futbolista professional andalús, que ocupa la posició de defensa al Bolton Wanderers FC.

## Trajectòria esportiva

Es va formar al club de la seua ciutat natal i a les categories inferiors del Sevilla FC i del FC Barcelona, jugant amb l'equip C dels blaugrana. El 2006 retorna a la disciplina sevillista, per jugar en el filial. La temporada 07/08 debuta amb el primer equip, disputant dos partits de la màxima categoria.
Posteriorment ha estat cedit al Recreativo de Huelva i al Xerez CD fins que va ser traspassat al Rayo Vallecano l'any 2010.

## Enllaços externs

* Fitxa a bdfutbol.com
# Josa (Aragó)

Josa és un municipi de la província de Terol i de la comarca de Cuencas Mineras. Al costat d'Alcaine, aquesta població té uns 50 censats, la majoria són jubilats que han tornat de les capitals de província a la seva terra natal per quedar-s'hi. La llengua que s'hi parla habitualment és el castellà amb accent aragonès, ja que l'aragonès gairebé s'ha perdut a tota la província de Terol. Els seus habitants tenen horts i cultius i fan les festes a l'estiu com a la majoria de pobles poc habitats dels voltants (Alcaine, Belchite).
# Juan Manuel Restrepo

Juan Manuel Restrepo (Medellín, Colòmbia, 26 de setembre del 1997) és un actor de televisió colombià. Ha participat en diverses sèries i telenovel·les de reconeixement internacional com Pasión de Gavilanes o la Reina del Flow.

## Carrera professional

Restrepo va debutar en la televisió amb la sèrie de Nickelodeon, Chica vampiro (2013). Des de llavors ha participat en diverses sèries i telenovel·les de diferents cadenes de televisió com La vídua negra (2014), Reina de corazones (2014), Quien mató a Patricia Soler? (2015), Un bandido honrado (2019). Encara que és majorment conegut per participar en la sèrie produïda per Caracol Televisión i distribuïda per Netflix, La reina del flow (2018–2021). On va interpretar inicialment a la versió jove i en flashbacks del personatge Charly Cruz, més conegut com Charly Flow, personatge interpretat originalment per Carlos Torres i a Erick Cruz, fill de Charly i Yeimy, aquesta última interpretada per Carolina Ramírez.
Va obtenir un rol principal en la sèrie de Caracol i que igualment és distribuïda per Netflix, Els Briceño (2019). A més es va integrar al ventall principal de la segona temporada de la telenovel·la, Pasión de Gavilanes (2022), interpretant a León Reyes Elizondo (un dels 3 fills de Norma i Juan). I posteriorment va participar en la primera temporada de la sèrie de Prime Vídeo, Primat (2022).

## Referències

* 1 2 3 «Juan Manuel Restrepo: Su edad, su pareja y biografía de León Reyes en 'Pasión de gavilanes 2'» (en castellà). Happyfm, 04-02-2022. [Consulta: 22 maig 2022].
* ↑ «La Reina del Flow: 3 series que puedes ver en Netflix para no extrañarla tanto» (en castellà). Minuto México, 14-01-2022. [Consulta: 22 maig 2022].
* ↑ «“La reina del Flow”: quiénes son las verdaderas voces de los personajes cuando cantan». Mag. [Consulta: 22 maig 2022].
* ↑ «Juan Manuel Restrepo: el nombre que une 'La reina del Flow' y 'Pasión de gavilanes 2'» (en castellà). Lecturas, 14-02-2022. [Consulta: 22 maig 2022].
* ↑ «Los Briceño: conoce el elenco de la súper serie de Caracol – Netflix» (en castellà). Vida Moderna, 18-02-2022.
* ↑ «Quién es Peluche de Los Briceño, serie de Netflix». desdelacuna.net. [Consulta: 22 maig 2022].
* ↑ «Juan Manuel Restrepo, el actor de “La reina del flow” que dio el gran salto a “Pasión de gavilanes” 2». Depor, 17-02-2022. [Consulta: 22 maig 2022].
* ↑ «Juan Manuel Restrepo: conoce la nueva serie del actor de “La reina del Flow” y “Pasión de gavilanes”» (en castellà). Mag, 30-03-2022. [Consulta: 22 maig 2022].
# Juan Manuel Santiago Montilla

Juan Manuel Santiago Montilla (Pinos Puente, 15 d'agost de 1935) va ser un ciclista espanyol, que fou professional entre 1954 i 1962. Va participar en el Giro d'Itàlia i a la Volta a Espanya.

## Palmarès

* 1957
** 1r al GP d'Andalusia
** 3r al Campionat d'Espanya de muntanya
* 1958
** 1r al GP d'Andalusia
* 1960
** 3r a la Volta a Andalusia

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1961. 71è de la classificació general.

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1960. 22è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Josep Medina Ferrer

Josep Medina Ferrer (Alaquàs, 10 de juny de 1910 - 1985) fou un clarinetista, director i compositor. Realitzà els seus estudis a l'acadèmia de banda del seu poble i acabà la seva formació al conservatori amb Pedro Sosa. Va ser el primer clarinetista de la banda municipal de València i director de diverses bandes de la província. Va fer diverses composicions per a banda, una per cor i orgue i tres cançons per a veu i piano.

## Obra
### Música escènica

* "El duque de Mendoza"
* "La noche de novios"

### Banda

* "Marcha de procesión"
* "Paso doble"
* "Polka"

### Cor i orgue

** "Panis angelicus"

### Veu i piano

* "Tres canciones"

## Referències

* ↑ «Mestre Medina, Música i Poble – Unió Musical d'Alaquàs». [Consulta: 21 gener 2022].
* 1 2 Josep Benet Burriel Martínez; Vicent Ferrer Miralles; Maria Júlia Martí Cànoves; Ramón Tarín i López «El Mestre Medina·Música i poble». Quaderns d’Investigació d’Alaquàs.
# Juan Álvarez Hurtado

Juan Alvarez Hurtado (n. a Atoyac, Guerrero el 27 de gener de 1790; m. a La Providència, Guerrero, el 21 d'agost de 1867) fou general i president interí de Mèxic el 1855. Participà en totes les guerres principals de Mèxic: la guerra d'independència, la Guerra dels Pastissos, la Guerra Estats Units - Mèxic, la Guerra de Reforma i la guerra contra la Intervenció Francesa. Fou un reformador liberal, republicà i federalista, líder de la revolució del Pla d'Ayutla que deposà el dictador Antonio López de Santa Anna i que fou l'inici del període de la història de Mèxic conegut com "La Reforma".
El 14 de novembre de 1855, Álvarez entrà a la ciutat de Mèxic per assumir oficialment la presidència de Mèxic. La seva administració fou breu però brillant. Ignacio Comonfort fou el Ministre de Guerra, Melchor Ocampo, Ministre d'Afers Exteriors, Guillermo Prieto, Ministre de la Tresoreria, i Benito Juárez, Ministre de Justícia. Durant els seixanta-vuit dies del seu govern, adoptà dues polítiques que canviaren el destí de Mèxic: convocà un Congrés Constituent que escriuria la constitució federal de 1857 i abolí els furs o privilegis eclesiàstics i militars, aquesta última coneguda com la "Ley Juárez".
Álvarez, que provenia de les àrees rurals del sud, no s'adaptà a la vida urbana de la ciutat de Mèxic. Aviat hagué d'afrontar conflictes entre els membres del seu gabinet. Per raons de salut, Álvarez hagué de renunciar a la presidència, i Ignacio Comonfort, un altre liberal, assumí la presidència. Álvarez continuà participant en la política, en suport dels ideals liberals i republicans. Participà activament en la Guerra de Reforma amb Benito Juárez. El 1861, el Congrés de la Unió el declarà Benemérito de la Patria.
Durant la Intervenció Francesa que dugué a l'establiment de la monarquia, Álvarez continuà com a comandant de la Divisió del Sud, en oposició a l'imperi i donant el seu suport a la causa republicana de Benito Juárez, que desconegué Maximilià I de Mèxic. Álvarez morí el 21 d'agost de 1867, poc després del triomf de les forces republicanes sobre l'imperi. El 25 de desembre de 1922, les seves restes foren traslladades amb honors a la Rotonda dels Homes Il·lustres de la ciutat de Mèxic. Dues municipalitats de l'estat de Guerrero porten el seu cognom en honor seu (Atoyac de Álvarez i Chilapa de Álvarez), així com l'aeroport internacional d'Acapulco.

## Referències

* (castellà) García Puron, Manuel (1984). México y sus gobernantes, Vol. 2. Mexico City: Joaquín Porrúa.
* (castellà) Orozco Linares, Fernando (1985). Gobernantes de México. Mexico City: Panorama Editorial. ISBN 968-38-0260-5.
# Juan Nava Franquesa

Juan Nava Franquesa (Ripollet, 1952) és un dissenyador valencià. Ha treballat sobre tipografia.
Comença a treballar el 1970 a diferents estudis publicitaris, i el 1973 comença en l'interiorisme i l'aparadorisme. Entre 1976 i 1981 treballa com a director artístic a Canut Bardina, destacant el disseny d'un estoig per a Licor 43. El 1982 funda COM & AS.
En 2016 dissenya la coberta dels títols de la col·lecció Estudis Universitàris, de la Institució Alfons el Magnànim.

## Referències

* 1 2 Rambla 2004, p. 7
* ↑ Gràffica «Juan Nava se lanza a la recuperación tipográfica» (en castellà). Gràffica.info, cultura visual, 17-10-2013.
* ↑ Rambla 2004, p. 10
* ↑ Rambla 2004, p. 12
* ↑ Garsán, Caros. «7 vides literàries: el premis de la Institució Alfons el Magnànim prenen vol». Cultur Plaza, 28-10-2016.

## Bibliografia

* Rambla, Wenceslao. Juan Nava. Disseny gràfic per a comunicar. Imatge i tipografia. Castelló: Universitat Jaume I, 2004, p. 118. ISBN 978-84-95915-32-4.
# József Palotás

József Palotás (Budapest, 14 de maig de 1911 - Budapest, 16 de novembre de 1957) va ser un lluitador hongarès que va competir durant la dècada de 1930. Combinà la lluita lliure i la lluita grecoromana.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on va guanyar la medalla de bronze en la competició del pes mitjà del programa de lluita grecoromana. En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat d'Europa de lluita de 1937 i tres campionats nacionals.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – József Palotás». [Consulta: 8 agost 2022].
* ↑ «International Wrestling Database». [Consulta: 8 agost 2022].
* ↑ «A magyar birkózás országos bajnokai (PDF)». Arxivat de l'original el 2006-12-11. [Consulta: 8 agost 2022].
# Jørgen Alexander Knudtzon

Jørgen Alexander Knudtzon (Trondheim, 9 de setembre de 1854 - Oslo, 7 de gener de 1917) va ser un lingüista i historiador noruec. Va ser professor de llengües semítiques a la Universitat d'Oslo.

## Biografia

Va néixer a Trondheim, fill del cònsol Hans Nicolay Knudtzon i la seva dona Catharina. Va acabar l'educació secundària el 1872 i es va entrar a la Universitat d'Oslo a Christiania, nom que aleshores rebia Oslo. Després d'una breu estada a la escola catedralícia a Trondheim, va tornar a Christiania per estudiar llengües semítiques, en particular l'accadi, àrab i hebreu. D'aquesta última llengua va donar classes.

## Carrera

La seva primera contribució acadèmica va ser Textkritische Bemerkungen zu Lay 17,18 publicant el 1882. A la mateixa època va estudiar assiriologia i teologia a Alemanya amb una ajuda de la universitat.
Va tornar a Noruega després de només dos anys i va continuar amb les seves classes d'hebreu. el 1889 va obtenir el títol de Doctor amb la tesi Det saakaldte Perfektum og Imperfektum i Hebraisk ("Del perfecte i pretèrit en hebreu").
El 1902 va publicar el llibre Die zwei Arzawa-Briefe ("Les dues cartes d'Arzawa") basat en dues cartes trobades a Egipte on identificava la llengua hitita com a indoeuropeu. Va jugar un important paper en la compressió d'aquest idioma.
El 1907 i 1915 va publicar en dos volums les cartes d'Amarna, correspondència diplomàtica del faraó Amenhoteop IV, també conegut com a Akhenaton (1351 - 1332 AC).

## Publicacions

* Die El-Amarna-Tafeln. 2, 1893.
* Die zwei Arzawa Briefe: Die ältesten Urkunden in Indogermanischer Sprache, 1902.
* Die El-Amarna-tafeln, bearb. Leipzig: J. C. Hinrichs, 1908–15.
* Die El-Amarna-Tafeln, 1915.

## Referències

* 1 2 «Jørgen Knudtzon - 1» (en noruec). [Consulta: 5 gener 2018].
# José Luis Pérez Pont

José Luis Pérez Pont (Alacant, 1972) és un crític d'art i director de museus valencià. Va ser director del Centre del Carme Cultura Contemporània (València) i gerent del Consorci de Museus de la Comunitat Valenciana des de 2016 fins al 2023, acomiadat pel nou govern de la Generalitat format pel Partit Popular (PP) i Vox.
Llicenciat en dret i doctor en Belles Arts, Pérez Pont ha exercit com a crític i comissari d'art, així com d'advocat. Va fundar junt amb altres i dirigí (2012-2016) la revista especialitzada Makma, revista d'art visual i cultura contemporània. També va ser president de l'associació valenciana de crítics d'art (AVCA) entre 2009 i 2015. En l'àmbit del comissariat artístic ha desenvolupat diversos projectes amb un enfocament d'analisi i prospecció social, tant per a institucions públiques com privades.
El 2016 accedeix per concurs públic el lloc de director gerent del Centre del Carme Cultura Contemporània (CCCC) i del Consorci de Museus de la Generalitat Valenciana. Pérez Pons aconsegueix revitalitzar el Centre del Carme-CCCC amb una proposta museística diferent a la fins al moment oferta amb un augment del públic assistent a les exposicions i activitats que l'any 2022 va suposar un 90,75% més que l’any anterior i que durant el període 2016-2022 va acollir 558 exposicions, 6.039 activitats o 417 projectes educatius seleccionats. Com a director del museu Pérez Pont va ser condemnat per la intervenció amb grafitis del duo d’artistes PichiAvo a les parets del claustre renaixentista del Centre del Carme.
El 2023 el nou conseller de Cultura de la Generalitat Valenciana Vicente Barrera (Vox) va destituir Pérez Pont al capdavant del Centre del Carme i el Consorci de Museus el que va provocar la reacció del sector artístic valencià i la societat civil amb manifestacions de suport.

## Referències

* ↑ NTC, À Punt. «Barrera destitueix el gerent del Consorci de Museus, José Luis Pérez Pont», 19-11-2023. [Consulta: 26 novembre 2023].
* ↑ «Resum del currículum vitae» (en castellà). [Consulta: 26 novembre 2023].
* ↑ 20minutos. «Guarinos y Pérez Pont dirigirán CulturArts y Consorcio de Museos para "reilusionar" y "vertebrar" la cultura» (en castellà), 07-04-2016. [Consulta: 26 novembre 2023].
* ↑ «El Centre del Carme va rebre més de 319.000 visitants el 2022, un 90,75% més que l’any anterior», 04-01-2023. [Consulta: 26 novembre 2023].
* 1 2 «Convoquen una protesta contra la destitució de Pérez Pont, director del Consorci de Museus», 20-11-2023. [Consulta: 26 novembre 2023].
* ↑ «Cultura i col·lectius del món de l’art donen suport a Pérez Pont després de la condemna pel grafiti al CCCC», 14-06-2022. [Consulta: 26 novembre 2023].
# Kalachuris del sud

«Kalachuris del sud» té aquests significats:
* Kalachuris de Tripuri
* Kalachuris de Kalyani