OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vladímir Afanàssievitx Kassatónov

L'Almirall de Flota Vladímir Afanàssievitx Kassatónov (rus: Влади́мир Афана́сьевич Касато́нов), va ser un almirall soviètic, que rebé el títol d'Heroi de la Unió Soviètica.

## Biografia

Kasatonov acabà a l'Acadèmia Superior Naval M. Frunze el 1931 i serví a la Flota del Bàltic en un submarí. Durant l'inici de la Segona Guerra Mundial va ser cap d'estat major de la divisió de submarins de la Flota del Bàltic. Posteriorment estaria destinat a l'Estat Major General Naval, a la Divisió d'Operacions.
El 1942 va ser Vicecomandant de la Flota del Pacífic. El 1953 va ser nomenat comandant de la Flota del Bàltic i el 1955 esdevingué comandant de la Flota del Mar Negre. El 1962 passà a comandar la Flota del Nord Bandera Roja. El 1964 va ser nomenat segon al comandament de la Marina Soviètica. El 1966 comandà un esquadró de submarins nuclears en una volta al món, rebent el títol d'Heroi de la Unió Soviètica per aquest viatge.
El 1974 va ser nomenat Inspector en Cap de la Marina i serví al Soviet Suprem. Va morir al Moscou i va ser enterrat al cementiri de Novodévitxi.
El seu fill, Ígor Vladímirovitx Kassatónov, seguí les passes del seu pare, ostentant virtualment els mateixos càrrecs. Es retirà com a primer vice-comandant en cap de la Marina Russa.

## Condecoracions

* Heroi de la Unió Soviètica (25 de novembre de 1966)
* Orde de Lenin (3)
* Orde de la Revolució d'Octubre
* Orde de la Bandera Roja (2)
* Orde de Nakhímov de 2a classe
* Orde de la Guerra Patriòtica de 1a classe (2)
* Orde de la Bandera Roja del Treball (2)
* Orde de l'Estrella Roja (2)
* Orde del Servei a la Pàtria a les Forces Armades de 3a classe
* Medalla del Centenari de Lenin
* Medalla de la victòria sobre Alemanya en la Gran Guerra Patriòtica 1941-1945
* Medalla del 20è Aniversari de la Victòria en la Gran Guerra Patriòtica
* Medalla del 20è Aniversari de l'Exèrcit Roig
* Medalla del 30è Aniversari de l'Exèrcit i l'Armada Soviètics
* Medalla del 40è Aniversari de les Forces Armades Soviètiques
* Medalla del 50è Aniversari de les Forces Armades Soviètiques
* Orde de la Bandera Roja (Mongòlia)

## Referències

* – La dinastia marítica Kasatonov Arxivat 2004-03-22 a Wayback Machine. (rus)
# Rhaebo hypomelas

Bufo hypomelas és una espècie d'amfibi que viu a Colòmbia i l'Equador.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Bolívar, W., Coloma, L.A., Ron, S. & Cisneros-Heredia, D. 2004. Bufo hypomelas. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 14 abril 2008.
# Rocheport

Rocheport és una població dels Estats Units a l'estat de Missouri. Segons el cens del 2000 tenia 208 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Rocheport tenia 208 habitants, 101 habitatges, i 55 famílies. La densitat de població era de 297,4 habitants per km².
Dels 101 habitatges en un 20,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,5% hi vivien parelles casades, en un 5,9% dones solteres, i en un 44,6% no eren unitats familiars. En el 37,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,06 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,73.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 17,8% tenia menys de 18 anys, un 5,3% entre 18 i 24, un 28,4% entre 25 i 44, un 27,4% de 45 a 60 i un 21,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 72,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.188 $ i la renda mediana per família de 45.156 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.625 $ mentre que les dones 20.313 $. La renda per capita de la població era de 21.483 $. Entorn del 3,5% de les famílies i el 4,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Rocheport». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Rocheport». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 8 agost 2010].
# Beloneuria georgiana

Beloneuria georgiana és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: els Estats Units (Geòrgia, Carolina del Sud, Tennessee i Carolina del Nord).

## Estat de conservació

La seua principal amenaça és la pluja àcida.

## Referències

* ↑ Needham & Claassen, 1925. The Thomas Say Foundation II:288. «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Banks, 1914. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. 66:608. «Enllaç».
* 1 2 3 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Stoneflies of Georgia (anglès)
* ↑ Stoneflies of North Carolina (anglès)
* ↑ LeGrand, H.E., Jr., S.P. Hall, S.E. McRae i J.T. Finnegan, 2006. Natural Heritage Program List of the Rare Animal Species of North Carolina. North Carolina Natural Heritage Program, Raleigh, Carolina del Nord. 104 pp.
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)
* 1 2 NatureServe (anglès)
* ↑ DeWalt, R.E. i B.D. Heinold, 2005. Summer emerging Ephemeroptera, Plecoptera, and Trichoptera of Abrans Creek, Great Smoky Mountains National Park. Proceedings of the Entomological Society of Washington 107(1): 34-48.
* ↑ U.S. Fish and Wildlife Service (anglès)
* ↑ Stoneflies of the United States (anglès)
* ↑ Charles R. Parker, Oliver S. Flint, Jr., Luke M. Jacobus, Boris C. Kondratieff, W. Patrick McCafferty i John C. Morse, 2007. Ephemeroptera, Plecoptera, Megaloptera, and Trichoptera of Great Smoky Mountains National Park. Southeastern Naturalist, Special Issue 1:159–174. «PDF».
* ↑ Barbara L. Peckarsky, 1979. A Review of the Distribution, Ecology, and Evolution of the North American Species of Acroneuria and Six Related Genera (Plecoptera: Perlidae). Journal of the Kansas Entomological Society. Vol. 52, Núm. 4, pp. 787-809. «Enllaç».
* ↑ Flyfishing Entomology - North American Stoneflies (anglès)

## Bibliografia

* Needham & Claassen, 1925. The Thomas Say Foundation II:195, 288. «Enllaç».
* Illies, 1966. Das Tierreich 82:326.
* Stark, 2004. A: Stark & Armitage Dr. The stoneflies (Plecoptera) of eastern North America. Vol. II. Chloroperlidae, Perlidae, Perlodidae (Perlodinae). Ohio Biol. Surv. Bull. New Ser. 14(4).
* John B. Sandberg, 2009. Vibrational communication (drumming) of the western nearctic stonefly genus Hesperoperla (Plecoptera: Perlidae). Illiesia, 5(13):146-155. «PDF».
# Es Tamarells (ses Salines)

* Aquest article tracta sobre una llacuna de Mallorca. Vegeu-ne altres significats a «Els Tamarells».
Es Tamarells és una llacuna endorreica temporal del migjorn mallorquí. Està situada sobre els relleus tabulars, extremadament plans, que forma el sócol calcari miocènic situat entre les serres de Llevant i el cap de ses Salines. Aquest relleus plans, sumat a l'aridesa de la regió (hi plou una mitjana de 300 mm l'any), ha afavorit l'existència de depressions mal drenades en aquesta zona (la llacuna des Tamarells en qüestió i la de l'estany de Ses Gambes, a uns escassos 2 km.).
La llacuna s'alimenta de les aigües superficials de la conca del Torrent des Marge (d'unes 3304,02 ha de conca de drenatge), de surgències de caràcter freàtic i inclús d'intrusions marines (està situada a 1,5 km. de la costa). La seva extensió és variable en funció de les precipitacions anuals, la seva superfície màxima és d'unes 44,44 ha. mentre que molts estius se sol secar. La llacuna està envoltada per un salicornar i un espès i ben desenvolupat bosc de tamarells, fet que li dona el nom.
Aquesta llacuna així com els territoris de la península del Cap de Ses Salines, formen part de l'ANEI Cap de ses Salines, espai considerat com a Xarxa Natura 2000. Els seus valors naturals han estat preservats al llarg del temps en part perquè aquests terrenys formen part de la possessió de sa Vall.

## Referències

* ↑ Cosme Aguiló Adrover (Coord.). «Nomenclator Toponímic de les Illes Balears: Ses Salines». IEC.
* 1 2 Orta, Jaume. Història natural dels Països catalans / Espais naturals. Barcelona: Enciclopèdia catalana, 1984, p. 400-401. ISBN 84-7739-456-3.
* 1 2 «PORTAL DE L'AIGUA DE LES ILLES BALEARS». Conselleria de Medi Ambient, Agricultura i Pesca. [Consulta: 10 octubre 2018].
* 1 2 «Lagunas costeras». Ministerio de Tecnología y Competitividad. [Consulta: 10 octubre 2018].
* ↑ «ES0000228 Cap de ses Salines (LIC, ZEPA)». Xarxa Natura. Arxivat de l'original el 2021-05-14. [Consulta: 10 octubre 2018].
# Udaya III

Udaya III fou rei d'Anuradhapura (Sri Lanka) del 964 al 972. Va succeir a Sena III del que fou sub-rei i gran amic (però no se sap quina relació familiar hi tenia).
Fou un gran borratxo i mandrós. El rei de Cola va aprofitar la situació i va enviar emissaris per reclamar la corona i altres elements que havien estat del rei de Pandya. Udaya va refusar i els cola van envair l'illa, van ocupar Anuradhapura i van assolar el país fin que foren aturats pels habitants de Ruhunu. Llavors el rei dels cola es va retirar cap al seu regne emportant-se la corona i altres coses agafades a la capital.
El comandant en cap de l'exèrcit singalès va morir en la lluita i el rei Udaya va nomenar al seu lloc a Viduragga, un home de gran habilitat i recursos que aviat va organitzar les forces i després d'haver estabilitzat la situació va creuar cap a la costa índia amb un gran exèrcit on va devastar diverses zones del regne cola fins que va obligar al seu rei a retornar tot el que havien saquejat durant la seca expedició a Ceilan. El rei Udaya III va fer un acte d'acció de gràcies per aquest èxit amb una ofrena al Maha Vihara juntament amb la seva esposa la reina Vidura.
Va restaurar un palau anomenat Mani que havia estat destruït pels coles.
Udaya III va morir el vuitè any del seu regnat. El va succeir Sena IV, que era sub-rei, i de parentiu desconegut amb el difunt.

## Referències

* Outlines of Ceylon history, per Donald Obeyesekere, "Times of Ceylon", Colombo, 1911.
# Beth-El

Beth-El (en hebreu: בית הכנסת בית אל בקזבלנקה) és una sinagoga jueva en la ciutat de Casablanca, al Marroc. Beth-El és la peça central d'una comunitat jueva que una vegada va ser vibrant. Els seus vitralls i els altres elements artístics atrauen als turistes cap aquesta sinagoga. El temple va ser completament renovat en 1997.

## Referències

* ↑ moroccotravelblog.com
# Villanueva de Ávila

Villanueva de Ávila és un municipi de la província d'Àvila, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 666 | 612 | 308 | 322 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Ávila (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 16 setembre 2021].
# Rupert de Bingen

* Per a altres significats, vegeu «Sant Robert».
Rupert de Bingen (Bingen am Rhein, 712 - 732) fou un eremita alemany. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes.

## Biografia

La principal font per a la seva vida és la Vita Sancti Ruperti, escrita per Hildegarda de Bingen al segle xiii. Era fill de la noble Berta de Bingen, cristiana, i de Robold, pagà. Quan aquest morí, Berta li donà educació cristiana i en fer quinze anys, ell i la seva mare feren una peregrinació a Roma. En tornar, va decidir de fer vida religiosa. De família benestant, ell i la seva mare van donar els seus béns als necessitats i construïren diverses esglésies.
A partir de llavors, Rupert es retirà a fer vida eremítica a un turó del riu Nahe, a la rodalia de Bingen am Rhein. Hi morí quan tenia vint anys, arran d'una febre.

## Veneració

Fou sebollit al mateix turó on hi havia l'ermita, que prengué el nom de Rupertsberg. Al segle xiii, Hildegarda de Bingen hi fundà un monestir dedicat al sant, segons la tradició a partir d'una revelació que tingué en somnis.
Avui les seves restes es troben a la capella de Sant Roc (Rochuskapelle) de Bingen am Rhein; a Eibingen hi ha la relíquia d'un braç. La seva festa, juntament amb la de la seva mare, és el 15 de maig. A Alemanya era el patró dels pelegrins.
* Gravat per Jacob Köbel, 1532.
* Rochuskapelle de Bingen
* Interior de la Rochuskapelle, lloc d'enterrament del sant
* Monestir de Sant Rupert, a Bingen.

## Enllaços externs

* Rupert von Bingen
# Bogliarka

Bogliarka és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país. La primera referència escrita de la vila data del 1454.
# Escales de la Catedral de Girona

Les Escales de la Catedral de Girona és una obra del municipi de Girona inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Les escales de la Catedral de Girona consten de 90 esglaons de pedra nummulítica, dividits elegantment en tres trams gràcies a amples replans. En el perfil del monument es construí una barana de balustres puntuada amb diversos pilars rematats per boles. Els graons dels dos darrers trams, els de major longitud, fan 23,30 m. La construcció s'adiu perfectament amb l'extremisme espacial i la teatralitat pròpies del barroc. L'escalinata, junt amb la façana i el campanar de la Catedral i els edificis envoltants, conforma un singular espai urbà.

## Història

En uns documents de 1035 i 1043 ja s'esmenta l'existència d'unes escales per accedir a la Seu. Tot i així durant els períodes romànic i gòtic, el capítol massa ocupat en les obres de la Catedral, no hi endegà intervencions ressenyables.
El primer projecte important s'inicià l'any 1607, amb la construcció d'una nova escalinata seguint un plànol semblant a l'actual. Sota impuls del bisbe Francesc D'Arevalo de Zuazo (1598-1611), les obres adquiriren un ritme constant i l'any 1610 s'acabava el primer replà. Malgrat aquest fet ben aviat s'alentiren els treballs, restant en un estat llastimós tot el projecte fins al 1690. El gener de 1691 ell mateix ja col·locava la primera pedra, mentre el mes de juliol de 1694 es donaven per acabades les obres que encara avui podem contemplar, llevat dels esglaons afegits al capdavall entre els anys 1904-1907.

## Referències

* 1 2 3 «Escales de la Catedral de Girona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2015].
# Udaya II

Udaya II fou rei d'Anuradhapura (Sri Lanka) del 952 al 955. Va succeir a Dappula V del que era sub-rei; era nebot de Sena II.
En els seus tres anys de regant hi va haver un gran conflicte entre l'església i l'estat a causa d'uns refugiats polítics que foren capturats i decapitats a Tapovana (El Bosc dels ascetes) on s'havien refugiat.
A la seva mort el va succeir el seu germà Sena III.

## Referències

* Outlines of Ceylon history, per Donald Obeyesekere, "Times of Ceylon", Colombo, 1911.
# Bhuvaneka Bahu IV

Bhuvenaka Bahu IV fou el primer rei de Gampola, de la dinastia de Siri Sanga Bo, fill i successor de Vijayabahu V. El Mahavansa situa aquest regnat entre el 1347 i el 1353 o 1354.
El Mahavansa l'esmenta com un homa savi i de fe i excel·lents virtuts. Va establir la capital a Gampola (Ganga-siri-pura). El nord del país estava en mans dels tàmils i a vegades lluitava contra els musulmans; aquests tenien factories comercials en diversos punts de la costa. En aquest temps va estar a l'illa Ibn Battuta que va desembarcar a Battala (Puttalam) on va trobar la canyella. El cap de Jaffna li va ensenyar la seva riquesa en perles i li va donar una escorta per pujar al Pic d'Adam; Ibn Battuta va visitar Mannar Mandali (probablement Minneri Mundal); després va estar a Chilaw i finalment va arribar a Gampola on descriu la cort i al rei i descriu també diversos aspectes de la vida i la ciutat. Va passar també per la població de Kalanga on estava la tomba del santó Abu Abd Allah (el primer que va portar pelegrins musulmans a Ceilan), va visitar Dinar (Dondra) i va retornar a Puttalam passant per Galle i Kolamliu (Colombo). Ibn Batutta esmenta al país com Serendib.
Durant aquest regnat es va produir l'obra històrica Nikaya Sangaraha, o l'obra anomenada Dahamgete.
El va succeir a Gampola el seu germà Parakramabahu V (per tant fill de Vijayabahu V)

## Referències

* Outlines of Ceylon history, per Donald Obeyesekere, "Times of Ceylon", Colombo, 1911.
# Rhinobatos horkelii

Rhinobatos horkelii és un peix de la família dels rinobàtids i de l'ordre dels rajiformes.

## Morfologia

Pot arribar als 138 cm de llargària total.

## Reproducció

És ovovivípar.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes occidentals de l'Atlàntic sud: des de Rio de Janeiro fins a l'Argentina.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 «Rhinobatos horkelii» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ ZipCodeZoo.com (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P. i J. Cech.: Fishes: An Introduction to Ichthyology, 4a edició, Upper Saddle River, Nova Jersey, Estats Units: Prentice-Hall. Any 2000.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Roman Padlewski (músic)

Roman Padlewski (Moscou, 7 d'octubre de 1915 - Varsòvia, 16 d'agost de 1944) va ser un compositor, violinista, pianista, musicòleg i crític polonès.
Padlewski va estudiar violí amb Zdzislaw Jahnke de 1927 a 1939 al Conservatori de Poznan i composició amb Tadeusz Szeligowski i Stanislaw Wiechowicz. També va estudiar musicologia a la Universitat de Poznan de 1931 a 1935. De 1935 a 1937, també va assistir a l'Escola d'Oficials d'Artilleria on sortí amb el rang de cadet oficial. Fins a l'esclat de la guerra, va treballar a Poznan com a violinista, pianista i mestre de cor del Cor Karol Szymanowski i com a orador i autor d'emissions a les emissores de ràdio poloneses a Poznan i Vilnius, i va escriure a Courier Poznan, Tocza i Dziennik Poznaski. Va fer el seu debut com a compositor el 1933 amb un quartet de corda, i les seves obres van ser interpretades durant la Setmana de la Música Polonesa de 1938 a Poznan.
Després de l'esclat de la Segona Guerra Mundial, va lluitar sota el general Franciszek Kleeberg contra la invasió alemanya. El novembre de 1939 va anar a Varsòvia. Allà va organitzar i dirigir una orquestra a la fàbrica Philips i va fer concerts com a solista i músic de cambra. De 1941 a 1943 va ser membre del quartet de corda d'Eugenia Umisska (amb Kazimierz Wiskomirski i Henryk Trzonek), que va actuar amb Bolesaw Woytowicz al Salon Sztuki. També va ser actiu en l'associació de músics secrets i va continuar la seva formació com a compositor (amb Kazimierz Sikorski), direcció (amb Valery Bierdiayev) i orgue (amb Bronislaw Rutkowski) al Conservatori Subterrani de Varsòvia.
Va participar en l'Aixecament de Varsòvia el 1944 sota el comandament de Jan Mazurkiewicz (Radosaw). El 14 d'agost de 1944, va ser ferit mentre intentava neutralitzar un Goliat (una mina auto-propulsada controlada a distància). Dos dies més tard, va sucumbir a les seves ferides a l'hospital dels insurgents al nucli antic de Varsòvia. Per ordre del general Tadeusz Komorowski, va ser guardonat pòstumament amb la Creu del Mèrit i l'Orde de virtuti militari. Aleksandra Osadowska-Padlewska va fer una pel·lícula biogràfica sobre ell el 1995.

## Obres

* Trzy pieni per a veu i piano després de textos d'Artur Maria Swinarski (1933)
* Kwartet smyczkowy nr 1 (1933)
* Dwa preludia per a piano (1933)
* Trzy mazurki per a piano (1934)
* Orawskie i spiskie nuty per al cor mixt a cappella (c. 1937)
* Trio smyczkowe (c. 1937)
* Pytasz co w moim'yciu, cançó per a veu i piano després de Jan Lechoé (1938)
* Etiudy per a orquestra (1938)
* Stabat Mater per cor mixt a cappella (1939)
* Kwartet smyczkowy nr 2 (1940-42)
* Suita per a violí i piano (1941)
* Piesni do s'w Jerzego Lieberta per a soprano i orquestra (1942)
* Koncert skrzypcowy (1944)
* Kwartet smyczkowy nr 3 (1944)

## Fonts

* http://www.musiques-regenerees.fr/GhettosCamps/Ghettos/PadlewskiRoman.html
* https://filharmonia.szczecin.pl/events/905-Roman_Padlewski_artist_-_hero_Filharmonia
* https://culture.pl/pl/tworca/roman-padlewski
# Escales del carrer Castaños

Les Escales del carrer Castaños és una obra de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Escales que comuniquen el carrer Castaños amb el carrer Zamenhof. Salven el desnivell que existeix entre la part baixa de la ciutat amb la resta de nucli urbà.

## Referències

* ↑ «Escales del carrer Castaños». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 24 agost 2021].
# Unió Democràtica Popular

La Unió Democràtica Popular (en portuguès: União Democrática Popular, UDP) va ser un partit polític marxista de Portugal. L'UDP es va transformar en associació política en el seu 15è congrés a causa de la seva fusió amb altres partits d'esquerres creant el Bloc d'Esquerra.

## Història

El partit es va fundar el desembre de 1974 com un front de masses comú del Comitè de Suport a la Reconstrucció del Partit (marxista-leninista), la Unitat Marxista-Leninista Revolucionària (URML) i els Comitès comunistes revolucionaris (marxista-leninista), d'orientació maoista i hoxhista. L'UDP va presentar llistes al 1975 a les primeres eleccions legislatives després de la dictadura, aconseguint un diputat, que van aconseguir mantenir durant tres legislatures. Al 1991 es van presentar dins de les llistes del Partit Comunista, aconseguint de nou un escó.
El 1998 va passar a formar part del Bloc d'Esquerra després d'una fusió amb altres partits i moviments d'esquerra, transformant el partit en associació política.

## Resultats electorals

| Any | Vots | % | +/- | Escons | +/- |
| 1975 | 44.877 | 0,79 (8.º) | Nou | 1 / 250 | Nou |
| 1976 | 91.690 | 1,67 (5.º) | 0,88 | 1 / 263 | = |
| 1979 | 130.842 | 2,18 (4.º) | 0,51 | 1 / 250 | = |
| 1980 | 83.204 | 1,38 (4.º) | 0,80 | 1 / 250 | = |
| 1983 | 27.260 | 0,48 (7.º) | 0,90 | 0 / 250 | 1 |
| 1985 | 73.401 | 1,27 (6.º) | 0,79 | 0 / 250 | = |
| 1987 | 50.717 | 0,89 (6.º) | 0,38 | 0 / 250 | = |
| 1991 | 6.157 | 0,11 (12.º) | 0,78 | 1 / 230 | 1 |
| 1995 | 33.876 | 0,57 (7.º) | 0,46 | 0 / 230 | 1 |

## Referències

* ↑ «Memórias da Revolução - Para além da democracia formal – os movimentos populares e as suas organizações». [Consulta: 16 febrer 2024].
* ↑ «A UDP opôs-se ideologicamente à China durante o conflito sino-albanês. Na altura, a Albânia acusava as forças maoístas de sucumbirem a uma aliança com a América imperialista. | Extrema Esquerda | RTP» (en portuguès de Portugal). [Consulta: 16 febrer 2024].
* ↑ «Encontro entre o PCP e a UDP» (en portuguès de Portugal). [Consulta: 16 febrer 2024].
* ↑ admin. «Os partidos que já se foram e não voltam mais» (en portuguès de Portugal), 02-02-2022. [Consulta: 16 febrer 2024].
# Llucià Pasifó

Llucià Pasifó (en llatí Lucianus Pasiphon, en grec antic Λουκιανός Πασιφῶν) fou un escriptor grec.
Favorí d'Arle, segons diu seguint a Diògenes Laerci, li atribueix diverses comèdies que comunament han estat atribuïdes a Diògenes el Cínic o a Filisc d'Egina (deixeble d l'anterior). Fabricius l'inclou a la Bibliotheca Graeca vol. II. pp. 295, 296, i 309.).

## Referències

* ↑ 7.Lucianus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 812