OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ardfheis

Ardfheis o Ard Fheis (pronunciació irlandesa: "assemblea alta"; plural Ardfheiseanna) és el nom utilitzat per molts partits polítics irlandesos per a la conferència anual del partit. El terme va ser utilitzat per primera vegada per la Lliga Gaèlica (Conradh na Gaeilge), l'organització cultural de la llengua irlandesa, per a la seva convenció anual.

## Ús

Entre els partits que utilitzen el terme Ardfheis hi ha:
* Fine Gael
* Fianna Fáil
* Sinn Féin
* Éirígí
* Partit Verd
* Partit Nacional
A Irlanda del Nord, el terme no és utilitzat pel Partit Socialdemòcrata i Laborista ni per aquells partits que no són nacionalistes irlandesos, com el Partit de l'Aliança d'Irlanda del Nord, el Partit Unionista de l'Ulster i el Partit Unionista Democràtic.
A la República d'Irlanda, el Partit Laborista, el Partit Comunista, Renua i els Socialdemòcrates no utilitzen el terme ardfheis.

## Ard Chomhairle

Molts partits polítics que fan servir el terme Ardfheis també fan servir el terme Ard Chomhairle que significa Comitè Executiu Nacional. Es tradueix literalment com a Consell Superior.

## Referències

* ↑ Duffy, Rónán. «8 things we learned at the Fine Gael Ard Fheis». TheJournal.ie, 23-01-2016.
* ↑ Bartley, Colin «FF's mini ard fheis could begin trend». Irish Independent, 03-04-2010 [Consulta: 6 abril 2010].
* ↑ «Sinn Féin Ard Fheis under way in Dublin». RTÉ News, 05-03-2010 [Consulta: 6 abril 2010].
* ↑ «Ard Fheis Éirígí 2019». Éirígí, 06-01-2019 [Consulta: 18 gener 2019].
* ↑ «Green Party Convention 2017 Brochure» (en anglès). issuu [Consulta: 24 octubre 2017].
* ↑ Boyle, Dan. A Journey to Change 25 Years of the Green Party in Irish Politics. Nonsuch Publishing, 2006, p. 122. ISBN 978-184588-559-5.
* ↑ The National Party. «National Party Ard Fheis 2018», 15-11-2018. [Consulta: 29 abril 2019].
* ↑ «Register of Political Parties 29 April 2019». SIPO.ie. Arxivat de l'original el 3 de maig 2019. [Consulta: 24 gener 2021].
# Faucon

Faucon és un municipi francès, situat al departament de Valclusa i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 467 | 499 | 520 | 532 | 589 | 590 | 571 | 638 | 622 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 606 | 603 | 594 | 593 | 527 | 446 | 458 | 430 | 354 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 342 | 386 | 344 | 278 | 238 | 232 | 231 | 206 | 201 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 233 | 243 | 263 | 287 | 346 | 380 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Dany Aubert | |

## Referències

* ↑ Topònims occitans de la Valclusa
# Casa Carme i Rosa Escayola

Casa Carme i Rosa Escayola és una obra del municipi de la Garriga (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Conjunt d'habitatges unifamiliars apariats de composició simètrica. Consten de planta baixa i pis. Assentades damunt un sòcol de maçoneria. Les parets estan estucades de color blanc. La coberta és composta. Hi ha una galeria a la planta baixa limitada per un arc de mig punt i carpanell rebaixat.

## Història

Es pot considerar aquest conjunt d'habitatges com la ruptura amb l'arquitectura eclèctica del trienni 1923-1925 que protagonitzà els primers edificis de Xavier Turull.

## Referències

* 1 2 «Casa Carme i Rosa Escayola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juliol 2015].
# Cinchona officinalis

La calissaia (Cinchona officinalis) és una espècie de planta amb flors del gènere Cinchona dins la família de les rubiàcies (Rubiaceae). És nativa del sud d'Equador i s'utilitza en medicina i a l'alimentació, ha estat introduïda a altres zones d'Amèrica tropical i a Guinea.
Addicionalment pot rebre el nom de cincona.
És planta nativa dels boscos montans humits entre 1.600-2.700 metres d'altitud.
És un arbust o un arbre amb l'escorça rugosa i amb branquetes cobertes de pels menuts. Les inflorescències són panícules terminals. Fruit en càpsula oblonga d'1,5-2 cm de llargada, gairebé glabra.
És una planta medicinal, una de les diverses espècies de Cinchona usades en la producció de quinina, especialment útil contra la malària.

## Referències

* 1 2 «Cinchona officinalis». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 29 juny 2024].
* ↑ «Cinchona officinalis L.» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 29 juny 2024].
* 1 2 Standley, Paul C. «Rubiaceae». A: Flora of Peru. 13. Field Museum of Natural History, 1936, p. 30-31.
* ↑ «Tropicos | Name - !Cinchona officinalis L.». [Consulta: 20 desembre 2015].
* ↑ Standley, Paul C. «The Rubiaceae of Ecuador». Botanical Series. Field Museum of Natural History, VII, 2, 1931, pàg. 197-198.

## Enllaços externs

* Tropical Plants Database: Cinchona officinalis
# Fort de Coll de Ladrones

El Fort de Coll de Ladrones (Fuerte de Coll de Ladrones en espanyol i en aragonès) és un fort fuseller del segle XIX situat al municipi aragonès de Canfranc (Espanya).

## Descripció

Edificat sobre penyals a 1351 metres d'altitud, el fort tanca el pas de la vall de Canfranc cap a la frontera francesa. Constitueix un perfecte exemple d'arquitectura militar moderna adaptada a un terreny muntanyós. Els vessants propers es troben coberts de vegetació d'avets, moixeres, bedolls, aurons i aranyoners.
Dins el fort despunten dos edificis revestits de pedra del país. El més ombrívol va ser una caserna per a la tropa, i posseeix dues naus i dos pisos. El més assolellat es va reservar per a oficials, oficines i infermeria, sobresortint la seua escala senyorial. Les defenses artilleres ocupen quatre boques orientades cap al nord, excavades en roca, a més del corresponent polvorí. Una espectacular galeria amb espitlleres, oberta a la roca, descendeix fins a una bateria situada sobre el riu, batent directament la carretera. La roca forma part essencial de sistema defensiu, amb igual o major importància que els murs de fàbrica.
Com a complement al fort, es va construir al costat de la carretera vall avall, la Torreta dels Fusellers.

## Història

Tot i que els orígens del Fort Coll de Ladrones es remunten a finals delsegle xvi, l'edificació actual és del segle xix. A mitjan aquest segle, el Govern espanyol -amb el record encara proper de la Guerra de la Independència- estava preocupat per la defensa de la Vall de Canfranc. Juan Martínez Zermeño, un dels millors enginyers militars de l'època, va ser enviat a reconèixer el Pirineu aragonès occidental per construir un fort nou, ja que els vells castells de Candanchú i Canfranc, així com la Torre de la Espelunga (també anomenada "Espelunga de Agulla"), estaven en un estat ruïnós. La construcció de l'actual fort va començar en 1888 i les obres van ser concloses en novembre de 1900 amb la intenció de defensar el nou ferrocarril internacional que s'inauguraria després de l'obertura del túnel ferroviari de Somport. També va ser utilitzat com a lloc de vigilància per impedir el contraban.
A l'octubre de 1990 el Ministeri de Defensa espanyol va subhastar l'edifici, que va ser adjudicat a una empresa privada. Recentment s'ha reobert al públic amb finalitats turístiques.

## Referències

* Fuerte de Coll de Ladrones (Ayuntamiento de Canfranc)
* Fuerte de Coll de Ladrones (Gran Enciclopedia Aragonesa)
* Fuerte de Coll de Ladrones (Artículo revista "Argensola" - Instituto de Estudios Altoaragoneses)

## Enllaços externs

* Fuerte de Coll de Ladrones en castillonsnet.org
* aspejacetania.com Arxivat 2017-01-03 a Wayback Machine.
* canfranc.es
* Patrimonio cultural de Aragón.es Arxivat 2016-11-17 a Wayback Machine.
# O Eume

O Eume és una comarca de Galícia situada a la província de la Corunya. Limita amb les comarques de Ferrol i Ortegal al nord, amb la Terra Chá a l'est, amb la comarca de Betanzos al sud i a l'oest amb la ria d'Ares.

## Municipis

En formen part els municipis de:
* A Capela
* As Pontes de García Rodríguez
* Cabanas
* Pontedeume
* Monfero
# Ardhendu Bhushan Bardhan

Ardhendu Bhushan Bardhan, o AB Bardhan (marathi: अर्धेन्दु भूषण वर्धन; 25 de setembre de 1924-2 de gener de 2016), va ser el secretari general del Partit Comunista de l'Índia (CPI), un dels partits polítics més antics de l'Índia, des de 1996 fins al 2012.

## Primers anys

Bardhan va néixer a Barisal, Presidència de Bengala, l'Índia britànica (ara Bangladesh) el 25 de setembre de 1924. Va adoptar el comunisme a l'edat de 15 anys després que ell es va mudar a Nagpur. Es va unir a la Federació de tots els estudiants de l'Índia de la Universitat de Nagpur el 1940. Es va afiliar al Partit Comunista de l'Índia (que després va ser prohibit), el mateix any. Ell va servir com el president del Sindicat d'Estudiants Universitaris Nagpur. Bardhan va realitzar un postgrau en Economia i Llicenciat en Dret.

## Referències

* ↑ Veteran CPI leader Ardhendu Bhushan Bardhan passes away, condolences pour in
# Lai

«Lai» té aquests significats:
* Lai (gènere literari), mena de cançó que va aparèixer el segle xii al nord d'Europa, especialment als territoris de les actuals França i Alemanya
* Lai bretó, forma de romanç literari medieval en francés i anglés de l'època
* Lai e Lamidon, municipi al departament dels Pirineus Atlàntics (regió de la Nova Aquitània, França)
* Biografies:
** Lai o Laios, rei de Tebes
** A Lai (Ngawa, 1959), poeta
** Alessandro Lai (Fonsarda, Càller, 1970), dissenyador de vestuari italià
** Francis Lai (Niça, 1932 - París, 2018), compositor i músic francès, especialista en músiques de pel·lícules
** Jimmy Lai (Guangdong, 1947), empresari, emprenedor i activista polític de Hong Kong
** Maria Chessa Lai (Monti, Itàlia, 1922 – l'Alguer, 2012), mestra d'escola i rimadora sarda en alguerés
# Casa del Doctor Miret

La Casa del Doctor Miret és un immoble al municipi de Begur (Baix Empordà). Edifici catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, de planta rectangular amb dues ales a la planta en planta baixa. De planta baixa més dues plantes i terrat. Té quatre façanes i se'n potencien les que fan cantonada a les vies principals (façana principal i la lateral dreta) mentre que les restants segueixen la composició però perden els esgrafiats. La coberta té un cos central quadrat i de coberta planera i d'on en surt un altre de poligonal i que clou en punxa i de coberta vitrificada (ceràmica). La façana principal segueix una composició de tres obertures, en planta baixa, i que continuen en les altres plantes (a planta baixa com obertures d'arc rodó on la central és la porta i les laterals finestres, i al costat d'aquestes hi ha dues portes que donen a l'ala dreta que és un terrat en P.Pis i un porxo d'arcs carpanells i columnes cilíndriques i que dona al jardí i a l'ala esquerra que només segueix la composició i que dona a un buit. A P.Pis són tres balcons de llinda planera, igual que en planta superior, però els balcons són més petits, el mateix que a les obertures. La façana es clou amb una balustrada de ceràmica i als massissos gerros de ceràmica. Totes les obertures estan emmarcades amb motllures rectes, i la façana resta dividida en tres parts verticals mercès a uns esgrafiats en relleu florals i que en arribar a coberta es transformen en capitells corintis que aguanten les motllures de sota la balustrada. Altre cos és la separació de la planta baixa i de la resta amb motllura longitudinal. Els balcons se sostenen per mènsules i que la de la porta representa un lleó mossegant un pergamí). La façana lateral dreta té els mateixos motius estètics que l'anterior, però canvia la composició. Pel costat dret té un cos d'una planta afegit. També resta dividida en tres parts, però asimètriques. La posterior perd els motius estètics però manté la composició simètrica d'obertures més senzilles i tapiades. Llinda de la porta principal amb data 1866 i inicials B.C.B.

## Referències

* 1 2 «Casa del Doctor Miret». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 agost 2014].
# Clot de la Font

El Clot de la Font és un paratge natural situat a pocs quilòmetres del nucli urbà de Tavernes de la Valldigna. És un brollador natural on naix el Badell, afluent del riu Vaca, en la falda de la Muntanya de l'Ombria. La seua proximitat al nucli urbà el converteix en un itinerari molt recorregut per a practicar esports o simplement per a gaudir d'un passeig per la natura. El seu entorn és apreciat com a lloc emblemàtic d'ocii per a la pràctica del senderisme.
És molt típic en el Clot de la Font la celebració cada any del Porrat del Dia de la Sang el segon dimecres dimecres de juliol.

## Referències

* 1 2 «Clot de la Font». Guia Repsol. [Consulta: 24 gener 2020].
* ↑ «El Clot de la Font de la Vall acumula suciedad a escasos días de Pascua». Las Provincias, 10-04-2014 [Consulta: 2 març 2020].
* ↑ «CLOT DE LA FONT». Ajuntament de Tavernes de la Valldigna. Arxivat de l'original el 2020-01-31. [Consulta: 21 gener 2020].
* ↑ «La Valldigna celebra el Dia del Clot de la Sang con varias actividades culturales». Levante, 10-07-2018 [Consulta: 2 març 2020].
# Fresno de Cantespino

Fresno de Cantespino és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Està format per les pedanies de:
* Cascajares (municipi agregat en 1970)
* Pajares de Fresno (municipi agregat en 1970)
* Riahuelas (municipi agregat en 1977)
* Cincovillas (pertanyia a Pajares de Fresno)
* Gomeznarro (pertanyia a Pajares de Fresno)
* Castiltierra

## Demografia

Evolució demogràfica desglossat pels distints nuclis urbans :
| Población | 1842 | 1900 | 2000 | 2002 | 2004 | 2006 |
| Fresno de Cantespino | 276 | 520 | 113 | 111 | 112 | 103 |
| Cascajares | 134 | 205 | 47 | 46 | 50 | 39 |
| Castiltierra | 75 | Inc. a Fresno | 11 | 10 | 10 | 6 |
| Cincovillas | 38 | Inc. a Pajares | 1 | 1 | 1 | 1 |
| Gomeznarro | 27 | Inc. a Pajares | 6 | 9 | 9 | 6 |
| Pajares de Fresno | 82 | 279 | 25 | 24 | 25 | 24 |
| Riahuelas | 109 | 173 | 13 | 14 | 16 | 17 |
| Disseminats (Urb Pradopinilla i altres) | x | x | 33 | 67 | 67 | 85 |
| TOTAL MUNICIPI | 741 | 1177 | 249 | 282 | 290 | 281 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | Aurelio Vázquez | UCD | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | Aurelio Vázquez | AP | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Rafael Fernández Martín | PSOE | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Rafael Fernández Martín | PP | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Rafael Fernández Martín | PP | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Rafael Fernández Martín | PP | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Rafael Fernández Martín | PP | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Rafael Fernández Martín | PP | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Ardeïns

Els ardeïns (Ardeinae) són una subfamília d'aus pelecaniformes pertanyent a la família dels ardèids. En ella s'engloba a les garses típiques que poblen els rius i aiguamolls de tot el planeta excepte les seves regions més fredes.

## Classificació

Ardeinae es divideix en tres tribus, en les quals els seus onze gèneres es distribueixen de la següent forma:
* Tribu Ardeini:
** Gènere Ardea;
** Gènere Bubulcus;
** Gènere Butorides;
** Gènere Ardeola;
* Tribu Egrettini:
** Gènere Egretta;
** Gènere Syrigma;
** Gènere Pilherodius;
** Gènere Nyctanassa;
* Tribu Nycticoracini:
** Gènere Nycticorax;
** Gènere Gorsachius;
** Gènere Calherodius.

## Referències

* ↑ Peterson, A. P. 2010. Clasificación de Pelecaniformes. Consulta: agost de 2016.
* ↑ R.B. Payne & C.J. Risley: Systematics and evolutionary relationships among the herons. In: Miscellaneous Publications, Museum of Zoology, University of Michigan 1976, Nr. 150, S. 1–115
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 208. ISBN 978-84-16728-37-4.
# La Revoltosa (pel·lícula de 1924)

La revoltosa és una pel·lícula muda espanyola del 1924 dirigida per Florián Rey i protagonitzada per Josefina Tapias, Juan de Orduña i José Moncayo. L'argument està basat en La revoltosa una sarsuela de 1897 composta per Carlos Fernández Shaw i José López Silva. Fou el debut de Florián Rei com a realitzador i produïda per Goya Films, companyia creada per ell amb Juan de Orduña i Juan Figueras. Va costar 15.000 pessetes.

## Argument

Mari Pepa estima a Felipe, i Felipe a Mari Pepa, però ella és força coquetai ell molt gelós. A la corrala on viu té molts pretenents, cosa que fa que les seves parelles planegin un escarment durant la revetlla.

## Repartiment

* Josefina Tapias - Mari Pepa
* Juan de Orduña - Felipe
* José Moncayo - inspector Candela
* Ceferino Barrajón - Sastre
* Antonio Mata - Zapatero
* Alfredo Hurtado - Golfillo

## Recepció

Ha estat lloada per l'estudiós Agustín Sánchez Vidal per tenir escenes ben resoltes, un bon ritme de plans que segueix la mètrica de vuit síl·labes de la sarsuela, i plans curiosos com el de l'ull d'un pany. Destaca per les seves interessants imatges costumistes del Madrid de l'època.

## Estat de conservació

De la pel·lícula actualment es conserva el contratip de seguretat en blanc i negre que va obtenir la Filmoteca Espanyola del nitrat original en la dècada del 1960, ja que els tintats originals s'han perdut. Els tintats es van obtenir d'una còpia retornada de Londres.

## Referències

* ↑ Nouselles, Alberto Mira. Historical Dictionary of Spanish Cinema. Lanham, MD: Rowman & Littlefield, 2019, p. 261. ISBN 1538122677.
* ↑ La Revoltosa a Cervantes Virtual
* ↑ La revoltosa a decine21.com
* ↑ Un destello de modernidad fílmica: La revoltosa (1924), per Antonio del Rey Regulillo

## Enllaços externs

* La Revoltosa a YouTube
# Centre Olímpic de Vela d'Hàgios Kosmàs

El Centre Olímpic de Vela d'Hàgios Kosmàs (en grec: Ολυμπιακό Κέντρο Ιστιοπλοΐας Αγίου Κοσμά ) és un port esportiu de vela construït al sud de la ciutat d'Atenes (Grècia).
El centre esportiu fou inaugurat el 2 d'agost de 2004 per ser seu de la competició de vela durant els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes. El centre té una capacitat per a 1.600 persones assegudes.
En finalitzar els Jocs Olímpics el centre passà a mans privades i és utilitzat com a port esportiu, fet que ha revitalitzat el front marítim de la ciutat d'Atenes.

## Referències

* ↑ (anglès) Venues: Agios Kosmas Sailing Centre Arxivat 2009-07-31 a Wayback Machine.
# Clot dels Avellaners

El Clot dels Avellaners és un clot del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà. Pertany a l'àmbit de l'antic poble d'Herba-savina.
Està situat al sud-est d'Herba-savina, a l'esquerra del riu de Carreu, al racó sud-est del terme municipal, a prop del límit amb Abella de la Conca. És a ponent de la Pala de Pedro i a llevant de la Pala de Font Freda.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Francisco Pacheco

Francisco Pacheco (Sanlúcar de Barrameda, 3 de novembre de 1564 - Sevilla, 27 de novembre de 1644) fou un pintor i retratista d'art, la seva obra es caracteritza pel seu manierisme de tall acadèmic, seguint les formes dels grans mestres, per l'estatisme de les figures i el marcat dels plecs de les seves vestidures.
Atesa la seva dedicació a l'estudi, anàlisi i explicació de l'art, és molt important la seva influència en la iconografíia de l'època. És molt singular la seva pintura hagiográfica, principalment els seus frescs de la Casa de Pilatos (Sevilla), realitzats en 1603, de contingut mitológic. Com historiador d'art, no solament les seves obres són fonamentals en dades, tant de tendències, escoles i artistes, si no també per l'explicació puntual de tècniques pictòriques, especialment per les normes sobre la policromia d'escultures. Igualment són de summe interès els retrats que va realitzar a llapis dels prohoms hispalenses, uns 160, que van passar per la seva tertúlia al llarg de 54 anys, el quadern dels quals es troba en el Museu Lázaro Galdiano, de Madrid. El Sant Ofici li va comissionar perquè vigilés l'ortodòxia de les pintures sagrades; va mantenir amistat amb El Greco i Carducho; se'l considera el mestre de Velázquez,(de qui també va ser-ne més tard, el seu sogre), al que va ajudar de forma notòria. Es va declarar admirador i seguidor d'Antonio da Correggio. Entre els seus textos destaca Art de la pintura (llibre) (1649), un dels millors tractats artístics del barroc espanyol.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.141. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 6 desembre 2014].
* ↑ «Pacheco, Francisco@es|||» (en castellà). [Consulta: 25 abril 2019].
# Nombre de Ruark

El nombre de Ruark és un nombre adimensional usat en mecànica de fluids. és l'invers del nombre d'Euler i, per tant, avalua la relació que hi ha entre les densitats energètiques degudes a la força de la inèrcia i la degudes a la pressió, per unitat de volum del fluid.
Es defineix de la següent forma:
    $Ru={\frac {\rho u^{2}}{p}}$
on:
* $\rho =$ és la densitat del fluid
* $u=$ és la velocitat del fluid
* $p=$ és la pressió del fluid.

## Referències

* Batchelor, G. K.. An Introduction to Fluid Dynamics. Cambridge University Press, 1967. ISBN 0-521-09817-3.
# Antimodernisme

L'antimodernisme va ser un moviment religiós contra el modernisme, la ciència i el liberalisme dins de l'església catòlica al segle xix i principi del segle xx. Va culminar el 1907 amb l'encíclica Pascendi Dominici Gregis de Giuseppe Melchiore Sarto conegut com a papa Pius X. S'oposa entre d'altres contra l'estudi científic de la bíblia i doctrina catòliques amb el mètode de la crítica històrica, la llibertat religiosa, la llibertat de no en tenir cap i contra la separació entre l'Església i l'Estat. Moltes postures antimodernistes són properes a l'ultramuntanisme.
Pel jurament antimodernista publicat al motu proprio Sacrorum Antistitum l'1 de setembre del 1910 els membres del clergat, professors de centres d'estudis eclesiàstics o catedràtics a universitats pontifícies havien de repudiar les doctrines del modernisme.

## Referències

* ↑ Vilanova, Evangelista. «Modernisme i antimodernisme religiós». A: El Modernisme. Gran Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Wolf, Hubert (red.). Antimodernismus und Modernismus in der katholischen Kirche : Beiträge zum theologiegeschichtlichen Vorfeld des II. Vatikanums (en alemany). Paderborn: F. Schöningh, 1998. ISBN 3506737627.
* ↑ «Antimodernisme». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Raguer Suñer, Hilario M. Arxiu de l'Església catalana durant la Guerra Civil: Juliol-desembre de 1936. volum 65 de Scripta et Documenta. L'Abadia de Montserrat, 2003, p. 211. ISBN 9788484155447.
# Filisc d'Atenes

Filisc d'Atenes (en llatí Philiscus, en grec antic Φιλίσκος) fou un poeta còmic atenenc de la comèdia mitjana, del que no se'n sap gairebé res de la seva vida. Va florir cap a l'any 400 aC o poc més tard, ja que Parrasi el va pintar en un quadre que menciona Plini el Vell.
Suides també en parla, i dona els títols d'algunes de les seves comèdies:
* Αδωνις (Adonis)
* Διὸς γοναί (Zeus pare)
* Θημιστοκλη̂ς (Temístocles)
* Ολυμπος (Olimp)
* Πανὸς γοναί ("Panós gonai")
* Ερμου̂ καὶ Αφροδίτης γοναί (El naixement d'Hermes i Afrodita)
* Αρτέμιδος καὶ Απόλλωνος ("Artémidos kai Apóllonos")
Pels títols es pot veure que els seus temes eren principalment mitològics. Estobeu en va preservar algun fragments.

## Referències

* ↑ Philiscus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 293-294
* ↑ art. Philiscus (2), in F. Lübker - trad. ed. J.D. Van Hoëvell, , Rotterdam, 1857, p. Classisch Woordenboek van Kunsten en Wetenschappen p. 738.