OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Maria Elena Sánchez González

Maria Elena Sánchez González (Terrassa, 20 d'octubre de 1994) és una waterpolista catalana que juga com a portera en el CN Sant Andreu de la Divisió d'Honor femenina i en la selecció espanyola.
Va guanyar la medalla de bronze en l'Europeu de Barcelona 2018.

## Palmarès
### Clubs

* Copa d'Europa (2): 2013 i 2016.
* Supercopa d'Europa (2): 2014 i 2016
* 1 Copa Catalunya de waterpolo (2021)

### Selecció espanyola

* 1 medalla d'argent als Jocs Olímpics de Tokio 2020
* 1 medalla d'argent als Campionats del Món de waterpolo (2018)
* 1 medalla d'or als Campionats d'Europa de waterpolo (2020)
* 1 medalla de bronze als Campionats d'Europa de waterpolo (2018)
* 1 medalla d'or als Jocs Mediterranis de Tarragona 2018

## Referències

* ↑ «María Elena Sánchez vuelve a sonreír». waterpolista.com, 27-11-2017.
* ↑ «España pasa página y logra un bronce inédito en el Europeo de waterpolo». El Periódico, 27-07-2018.
# Marta Suplicy

Marta Teresa Smith de Vasconcelos Suplicy és una política i psicòloga brasilera, afiliada al Partit dels Treballadors (PT). Va ser alcaldessa de São Paulo fins al 2004. En no haver aconseguit la seva reelecció, va ser succeïda per José Serra.
Les obres més significatives durant el seu període van ser el «bitllet únic» per al transport públic i la construcció dels «passa-ràpids» (corredors urbans de transport massiu) en les avingudes Rebouças, 9 de Julho i Sant Amaro.
Va servir com ministra brasilera de Turisme entre 14 de març de 2007 i 4 de juny de 2008, quan es va presentar a les eleccions municipals, aspirant a ocupar novament l'alcaldia de São Paulo. Però va ser derrotada per Gilberto Kassab en una segona volta.

## Obres

* Conversando Sobre Sexo (1983)
* Condição da Mulher (1984)
* De Mariazinha a Maria (1985)
* Sexo Para Adolescentes (1988)
* Reflexões Sobre o Cotidiano (ISBN 85-85114-03-7)

## Referències

* ↑ «Suplicy y Serra pelearán por San Pablo en el balotaje» (en castellà), 04-10-2004. [Consulta: 15 juny 2010].
* ↑ «Bilhete único é herança positiva» (en portuguès). Folha de S. Paulo, 12-04-2005. [Consulta: 15 juny 2010].
* ↑ «Elecciones municipales en Brasil: Lula perdió en Sao Paulo y Río cuenta voto a voto» (en castellà). adnmundo.com, 26-10-2008. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 15 juny 2010].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial (portuguès)
* Marta Suplicy, alcaldesa de São Paulo, es la nueva vicepresidenta del PT de Lula (castellà)
# Marta Soler Gallart

Marta Soler Gallart és una científica catalana, catedràtica de sociologia a la Universitat de Barcelona, on dirigeix el grup de recerca GIS de Gènere, Identitat i Societat. El 2006 va esdevenir directora del Centre de Recerca en Teories i Pràctiques Superadores de Desigualtats (CREA) a la mateixa universitat.
Ha portat a terme diferents investigacions sobre com millorar el rendiment de la lectura dels alumnes i també sobre com transformar les pràctiques culturals dels adults en les comunitats amb baixos nivells econòmics així com l'estudi de les desigualtats i la violència de gènere.
És avaluadora en la comissió d'experts del 7è Programa Marc d'Investigació de la Unió Europea en Ciències Socials i Humanitats i és membre del panel de Revisió ètica d'investigació de la Unió Europea. També participa molt activament en la tasca investigadora de diferents associacions de sociologia, com, per exemple, l'American Sociological Association (ASA) i l'European Sociological Association (ESA), de la qual va ser elegida presidenta pel període 2019-2021.

## Obres

Entre les seves publicacions destaca el llibre, escrit conjuntament amb John Searle, Lenguaje y Ciencias Sociales (2004) i Achieving social impact. Sociology in the public sphere (2017).

## Referències

* ↑ Kicheloe, Joe L. «Interviews with Marta Soler-Gallart and Teresa Sordé Martí (2006)». A: The SAGE handbook of critical pedagogies (en anglès). Londres: Sage, 2020, p. 346-348. ISBN 978-1-5264-8648-6.
* ↑ «Membres». CREA. [Consulta: 30 octubre 2020].
* ↑ Soler-Gallart, Marta; Flecha, Ainhoa. «Early Childhood Education with Disadvantaged Children: Actions for Success». A: International handbook of early childhood education (en anglès), p. 393 ss.. ISBN 978-94-024-0927-7.
* 1 2 «La catedràtica Marta Soler, presidenta de l'Associació Europea de Sociologia». Universitat de Barcelona, 16-09-2019. [Consulta: 3 juliol 2020].
* ↑ «Marta Soler». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
* ↑ Martínez, Guillermo «Marta Soler: "La nueva normalidad acarreará más desigualdad y nuevas formas de relacionarnos"». Público, 11-05-2020.
* ↑ Vieites Casado, María «Achieving Social Impact. Sociology in the Public Sphere, by Marta Soler-Gallart». International and Multidisciplinary Journal of Social Sciences, 6, 3, 30-11-2017, pàg. 330. DOI: 10.17583/rimcis.2017.3091. ISSN: 2014-3680.
# Maria Esteva Ferrer

Maria Esteva Ferrer (Cala Rajada, Capdepera, 1924 - 2012) va ser una cuinera i gastrònoma mallorquina. Als anys 60, ja va ser visionària dels avantatges que reportava el turisme i convertí la casa familiar en una pensió de 20 habitacions, on es podia gaudir d'hospitalitat i d'uns berenars memorables. A la dècada de 1980 tanca l'establiment i es trasllada a Palma, on obre el restaurant Cambalache a la zona de Santa Catalina. Deu anys més tard el tanca i n'inaugura un altre en el Terreno: Dos Copas. Aquí, influenciada pel seu fill, combina el bon menjar amb l'exposició d'obres d'art. De la mà del seu fill, el restaurant es transformà en una galeria d'art que llavors és traslladada a Madrid. Intenta harmonitzar l'art dels fogons amb les obres d'art i ha organitzat i organitza sopars que produeixen gran delit. El seu fill Joan Guaita va voler recopilar-ne la saviesa culinària i edità el llibre de cuina Els perfums meravellosos. El 2007 va rebre el Premi Ramon Llull.

## Referències

* ↑ Maria Esteva Ferrer, la dama que supo unir arte y cocina, obituari al Diario de Mallorca
* ↑ María Esteva recupera ´Els perfums meravellosos´ de la cocina de antaño, Diario de Mallorca, 9 de juliol de 2009
* ↑ «Històric Premis Ramon Llull». caib.es. Arxivat de l'original el 2017-12-06. [Consulta: 5 desembre 2017].
# Mamuka II Xarvaixidze

Mamuka II Xarvaixidze (Manuixihr Beg) fou príncep d'Abkhàzia des del 1757, rebel·lat contra els turcs ajudat pel seu germà Zurab Xarvaixidze que el va succeir. Va morir abans del 1779. El seu fill Keleix Ahmad Beg Xarvaixidze va ser príncep el 1789.

## Referències

* Genealogia
* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# Barattarna

Barattarna (Paratarna = "gran sol"), va ser un rei de Mitanni, el tercer dels coneguts, i va regnar probablement prop del 1500 aC. És conegut per una inscripció trobada a Nuzi i per un altre del rei Idrimi d'Alalakh.
El seu primer objectiu va ser ocupar els territoris que abans havia controlat el regne de Iamkhad. Després de la destrucció d'aquest regne i de la ciutat d'Alep pel rei hitita Mursilis I la ciutat s'havia reconstruït i havia tornat a ser independent, juntament amb el seu territori. Es coneixen una sèrie de reis independents, Sarra-El, Abbael, i Ilim-Ilimma) que van estendre el territori on hi van incloure alguns estats propers, com ara Niya, Amae i Mukish. Quan Ilim-Ilimma va morir va esclatar una rebel·lió interna, i Idrimi, el seu fill, va haver de fugir al regne d'Emar.
En aquest moment, Barattarna es va aprofitar de la situació, i sembla que també hauria instigat la revolta a Iamkhad, i va establir el seu control sobre l'antic regne d'Alep. El rei Idrimi va estar set anys exiliat fins que va adonar-se que si volia reclamar el tron havia d'acceptar ser vassall de Mitanni. Va sotmetre's a Barattarna, amb el que va arribar a un acord i va ser instal·lat com a governant vassall.
Després es van sotmetre a Barattarna els reis de Kizzuwatna i d'Arrapha, i cap a l'any 1500 aC dominava sobre Assíria. És possible que fos ell el rei de Naharina (nom que els egipcis donaven al seu país) que circa el 1482 aC es va enfrontar amb els egipcis com a poder protector d'una coalició de principats sirians aliats encapçalada per Cadeix que va imposar l'hegemonia de Mitanni a la regió.
Se suposa que el va succeir Parsatatar.

## Referències

* ↑ Bryce, Trevor. El reino de los hititas. Madrid: Cátedra, 2001, p. 153-154. ISBN 8437619181.
# António-Pedro Vasconcelos

António-Pedro Vasconcelos (portuguès: António-Pedro Saraiva de Barros e Vasconcelos) (Leiria, 10 de març de 1939 - Lisboa, 5 de març de 2024) va ser un director de cinema portuguès del cinema novo.

## Biografia

Vasconcelos era el mitjà de tres fills de Guilherme de Barros e Vasconcelos, un advocat i noble, i Palmira Henriqueta de Carvalho Saraiva. Va estudiar dret a la Universitat de Lisboa, i filmografia a la La Sorbona, carreres que mai no va acabar.
El 1961, Vasconcelos es va casar amb Maria Helena Marques, de qui més tard es va divorciar. Amb la seva segona esposa, Maria Teresa de Carvalho de Albuquerque Schmidt, va tenir quatre fills: Pedro Jaime Marque, Guilherme Infante de Lacerda, Patrícia Marques i Diogo Schmidt.

## Filmografia

* Exposição de Tapeçaria (1968)
* Indústria Cervejeira em Portugal - 2 (1968)
* Tapeçaria - Tradição Que Revive (1968)
* 27 Minutos Com Fernando Lopes Graça (1969)
* Fernando Lopes Graça (1971)
* Perdido por Cem... (1973)
* Adeus, Até ao Meu Regresso (1974)
* Emigr/Antes... E Depois? (1976)
* Oxalá (1981)
* O Lugar do Morto (1984)
* Aqui d'El Rei! (1992)
* Jaime (1999)
* Os Imortais (2003)
* Call Girl (2007)
* A Bela e o Paparazzo (2010)
* Parque Mayer (2018)
* KM 224 (2022)

## Referències

* ↑ «António Pedro Vasconcelos: "Tenho muita confiança nesta equipa"» (en portuguese). S.L. Benfica, 06-02-2013. Arxivat de l'original el 26 de desembre 2014. [Consulta: 26 desembre 2014].
* ↑ «António-Pedro Vasconcelos, la visión más democrática del cine portugués» (en castellà), 06-03-2024. [Consulta: 7 març 2024].
* ↑ António Duarte Rebelo de Carvalho. Pereiras de Carvalho da Casa de Freitas em Amarante. Braga: Edição do Autor, 1969. 92.
* ↑ Joaquim Luís do Espírito Santo Mendes de Vasconcelos. Mendes de Vasconcelos da Casa do Carvalho. Edição do Autor, 2001. 59.
# José Miguel Pérez Pérez

José Miguel Pérez Pérez (Santa Cruz de La Palma, 1896 - Barranco del Hierro (Tenerife), 1936), polític canari i mestre d'escola. El 1921 emigra cap a Cuba, on s'afilia a l'Agrupació Socialista de L'Havana. En 1926, al costat de sindicalistes, estudiantes i intel·lectuals, constituí l'Agrupació Comunista de l'Havana. El 1925 fundarà ambe Julio Antonio Mella el Partit Comunista de Cuba, del que en fou nomenat Secretari General.
Durant la dictadura de Machado fou expulsat de Cuba i regressa a la La Palma. A Canàries continua la seva activitat política i en 1929 funda la Federació de Treballadors de la Palma i el periòdic Espartaco. Participa a més en la constitució del Partit Socialista a la Palma i, en 1933 del Partit Comunista a Canàries. Serà triat Secretari General del PCE a La Palma, i una de les figures més importants d'aquest partit a Canàries, al costat del gomer Guillermo Ascanio. Durant aquesta etapa realitzarà a través del periòdic Espartaco una sèrie de crítiques al caràcter burgès de la Segona República Espanyola, si bé posteriorment assumirà la política del PCE de participar en el Front Popular.
Participarà en la resistència al cop militar de Francisco Franco a La Palma durant el període conegut com a Setmana Vermella. Després de la caiguda de l'illa a les mans dels feixistes, fou detingut i conduït a Tenerife, on fou condemnat a mort i afusellat en el Barranco del Hierro (lloc on es va afusellar a nombrosos presos polítics).
# Dúnchad Bec

Dúnchad Bec va ser rei dels escot de Kintyre de Dál Riata a principis del segle VIII.
Dúnchad Bec és massa tardà per haver estat inclòs al Senchus Fer n-Alban, que inclou reis fins a la primera meitat del segle VII. Tampoc apareix a les genealogies posteriors. Apareix en dues entrades als Annals d'Ulster (i als Annals de Tigernach). La primera entrada, de l'any 719, informa d'una batalla a Ard Nesbi entre Dúnchad Bec del Cenél nGabráin i Selbach mac Ferchair del Cenél Loairn. La segona, del 721, informa de la mort de "Dúnchad Bec, rei de Cenn Tíre".
Com a rei de Kintyre i cap del Cenél nGabráin, és probable que Dúnchad Bec fos descendent de Gabrán mac Domangairt. Si és correcta la suposició que el rei e Dál Riata Fiannamail ua Dúnchado era nét de l'anterior rei Dúnchad mac Conaing, podria ser que Dúnchad Bec pertanyés a aquest segment del Cenél nGabráin, probablement descendent del Conaing, fill d'Áedán, que sembla que hauria disputat el poder amb la línia principal, descendent d'Eochaid Buide.
No se sap qui va succeir a Dúnchad Bec com a rei del Cenél nGabráin. El següent rei conegut és Eochaid mac Echdach, de la línia d'Eochaid Buide, els partidaris del qual van deposar Dúngal mac Selbaig el 726.

## Referències

* ↑ Annals d'Ulster, AU 719.9.
* ↑ Annals d'Ulster, AU 721.1.
* ↑ Fraser, 2009, p. 284.

## Bibliografia

* Fraser, James E. From Caledonia to Pictland. Scotland to 795 (llibre). Edimburg: The New Edinburgh History of Scotland, 2009. ISBN 978-0748612321.

## Enllaços externs

* CELT, Corpus de textos irlandesos. (anglès)
# Dènt d'Estibèra Mala

La Dent d'Estibere Male és una muntanya de 3.017 m d'altitud, amb una prominència de 34 m, que es troba al massís de Nhèuvièlha, al departament dels Alts Pirineus (França).

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ «Dent D´ Estibère Male» (en anglès). [Consulta: 8 maig 2023].
# Funció de Ferrers

En matemàtiques, les funcions de Ferrers es defineixen en funció de funcions hipergeomètriques. Reben el nom del matemàtic britànic Norman Macleod Ferrers (1829-1903).
| Funció | Gràfica |
| Funció de Ferrers de primer tipus; P(x) $P_{v}^{\mu }(x)=\left({\frac {1+x}{1-x}}\right)^{\mu /2}\cdot {\frac {F(v+1,-v;1-\mu ;1/2-x/2)}{\Gamma (1-\mu )}}$ | |
| Funció de Ferrers de segon tipus; Q(x) $Q_{v}^{\mu }(x)=\cos(\mu \pi )\left({\frac {1+x}{1-x}}\right)^{\mu /2}{\frac {F(v+1,-v;1-\mu ;1/2-2/x)}{\Gamma (1-\mu )}}$ | |

## Relació amb altres funcions especials

$P_{v}^{\mu }(x)=\left(-{\frac {1+x}{-1+x}}\right)^{1/2\,\mu }{\it {HeunC}}\left(0,-\mu ,2\,v+1,0,v+1/2+{v}^{2},{\frac {-1+x}{1+x}}\right)\left(\left(1/2+1/2\,x\right)^{v+1}\right)^{-1}\left(\Gamma \left(1-\mu \right)\right)^{-1}$

## Referències

* ↑ Frank, J. Oliver. NIST Handbook of Mathematical Functions (en anglès). Cambridge University Press, 2010, p. 352-356.
# Frommer Stop

La Frommer Stop o Frommer Stop M1912 (Frommer Stop Pisztoly) és una pistola dissenyada per Rudolf Frommer l'any 1912 i utilitzada bàsicament durant la Primera Guerra Mundial pel Reial Exèrcit Hongarès. També se'n van vendre a l'exèrcit de l'Imperi Otomà, a Bulgària i a Alemanya. El terme stop, es refereix a la capacitat de l'arma d'aturar l'enemic. La pistola la fabricava l'arsenal de Femaru (Budapest) fins a l'any 1929 i va ser utilitzada per l'exèrcit hongarès i la seva policia fins a l'any 1945. En total se'n van fabricar entre 350.000 i 360.000 unitats.
La Frommer Stop utilitzava munició de calibre 7.65 mm Frommer (.32 ACP) tot i que també podia funcionar amb munició de 7.65x17mm Browning. Alguns models de la pistola es van re-calibrar per poder disparar munició de 9mm.
Per l'època, la Frommer Stop tenia un disseny complex i difícil de mantenir. Tot i això era una arma robusta, resistent i bastant fiable si tenia el manteniment adequat. Tenia un carregador extraïble amb capacitat per a 7 bales. El sistema d'acció era per retrocés complet, per tant, requeria una molla de llarg recorregut que se situava per sobre del canó de l'arma. Sobre del tub que protegia la molla recuperadora hi havia col·locats els elements per apuntar, uns senzills marcadors metàl·lics.
L'arma no tenia cap sistema de seguretat d'aleta o palanca. En comptes d'això, el dissenyador va optar per un sistema de seguretat automàtic a l'empunyadura, situat a la part posterior.

## Referències

* ↑ «Modern Firearms (Frommer Stop pistol (Hungary))» (en anglès). [Consulta: 6 març 2017].
* ↑ «Hungarian Weapons - Frommer Stop Pistols» (en anglès). [Consulta: 6 març 2017].
* ↑ «www.armas.es - Pistola Frommer Stop M1912: una rara avis en 7.65mm de fabricación húngara». [Consulta: 6 març 2017].
# Fromy

Fromy és un municipi francès situat al departament de les Ardenes i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 82 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Fromy era de 82 persones. Hi havia 28 famílies de les quals 8 eren unipersonals (8 dones vivint soles i 8 dones vivint soles), 8 parelles sense fills, 8 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 39 habitatges, 34 eren l'habitatge principal de la família i 5 estaven desocupats. 38 eren cases i 1 era un apartament. Dels 34 habitatges principals, 32 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia tres cambres, 8 en tenien quatre i 25 en tenien cinc o més. 33 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 17 habitatges hi havia un automòbil i a 12 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Fromy el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 8 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 8 | 55 a 59 | 8 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 8 |
| 8 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 47 persones, 26 eren actives i 21 eren inactives. De les 26 persones actives 24 estaven ocupades (13 homes i 11 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 21 persones inactives 7 estaven jubilades, 9 estaven estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de construcció, 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració i 1 d'una empresa de serveis.
Dels 2 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era un electricista i 1 restaurant.
L'any 2000 a Fromy hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Fromy a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Fromy a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Funny Games

«Funny Games» té aquests significats:
* Funny Games (pel·lícula de 1997), pel·lícula austríaca del 1997 dirigida per Michael Haneke
* Funny Games (pel·lícula de 2007), remake del 2007 dirigit per Michael Haneke
# Fulgence Kayishema

Fulgence Kayishema (Kivumu, 1960) és un milicià de Ruanda Hutu acusat d'haver comès crims de guerra en relació amb el seu paper al Genocidi de Ruanda de 1994. Va ser l'inspector de la policia judicial allà en el moment del Genocidi de Ruanda.
Ha estat acusat pel fiscal del Tribunal Penal Internacional per a Ruanda (ICTR) de genocidi, conspiració per cometre genocidi i extermini. L'acusació del 5 de juliol del 2001, al·lega que entre d'altres actes va ordenar la matança de tutsis a l'església de Nyange i va portar combustible a la milícia d'Interahamwe per intentar cremar l'església. Uns 2.000 civils van morir en aquest atac.
El govern dels Estats Units d'Amèrica ofereix una recompensa de fins a 5 milions de dòlars per qualsevol informació que condueixi a l'arrest de Kayishema.
El 25 de maig de 2023, Kayishema va ser arrestat a Paarl, Sud-àfrica, com a part d'una operació conjunta entre les autoritats sud-africanes i el Mecanisme Residual Internacional per als Tribunals Penals, que va absorbir el TPIR el 2015..

## Referències

* ↑ «Trial Watch : Fulgence Kayishema». Arxivat de l'original el 2009-05-19. [Consulta: 9 juny 2008]. Arxivat 2009-05-19 a Wayback Machine.
* ↑ «Fulgence Kayishema» (en anglès americà). Arxivat de l'original el 2019-07-30. [Consulta: 25 maig 2020].
* ↑ «Fulgence Kayishema | International Justice Resource Center» (en anglès americà). [Consulta: 25 maig 2020].
# Fulgenci

«Fulgenci» té aquests significats:
* Fabi Plancíades Fulgenci (segles v-vi), escriptor en llatí
* Fulgenci de Ruspe (segles v-vi), bisbe i escriptor africà
* Fulgenci de Cartagena (segles vi-vii), bisbe escriptor visigot, germà d'Isidor de Sevilla
* Fulgenci Coll de San Simón (1907-1978), militar i polític mallorquí
* Fulgenci Coll Bucher (1948), militar i polític mallorquí, fill de l'anterior
* Fulgenci Mestres i Bertran (1965), actor i pallasso català
* Sant Fulgenci (Baix Segura), municipi del País Valencià
** Escut de Sant Fulgenci
# Fulgenci Coll de San Simón

Fulgenci Coll de San Simon (Palma, 1907-1978). Militar i polític.
Fill de Joan Coll Fuster, batle de Palma entre 1945 i 1952, i pare de Fulgenci Coll Bucher, cap d'estat major de l'exèrcit de terra (2008-2012). Ingressà a l'Acadèmia d'Infanteria de Toledo (1922). Lluità al Marroc fins a l'ocupació total d'aquell país. A la Guerra Civil s'incorporà al front de Villarreal (País Basc). Capità d'infanteria el setembre de 1936. Fou habilitat com a comandant i posat al davant del 6è Batalló del regiment de Mèrida. Resultà greument ferit el 1937 a la batalla de Guadalajara. Es reincorporà i continuà fins al final de la guerra. El 1952 va obtenir el diploma de comandant d'infanteria a Fort Benning (Estats Units). Com a coronell va estar al davant del regiment d'infanteria de Maó (1961-1963) i del Centre d'Instrucció de Reclutes nº 14 de Palma. Ascendí a general el gener de 1966. Comandà la brigada motoritzada nº 22 de Jerez de la Frontera (Cadis) i fou governador militar de Menorca (1968).
El 1943 va ser nomenat conseller i delegat provincial del Frente de Juventudes a Balears. Subjefe provincial del Moviment a Balears el 1961. Governador civil i cap provincial del Moviment a Biscaia (1968-1975).
Va presidir la darrera Diputació Provincial de Balears, substituint Josep Alcover Llompart. Presentà la dimissió el 26 de juliol de 1977. Es va oposar obertament al procés de reforma política. El 1976 no va permetre l'ús de la llengua catalana a la Diputació ni tan sols en el torn obert de paraules.
Va ser procurador a Corts el 1971, en representació de les diputacions provincials i mancomunitats interinsulars (Canàries). Va ser un dels 59 procuradors que el 18 de novembre de 1976, a les Corts espanyoles, votaren en contra de la Llei per a la Reforma Política que derogava els Principis Fonamentals del Moviment.

## Condecoracions

* Gran Cruz de la Orden de San Hermenegildo
* Gran Cruz del Mérito Civil
* Encomienda de la Orden de Cisneros
* Gran Cruz de la Orden Imperial del Yugo y las Flechas

## Referències

* ↑ «Coll de San Simon, Fulgenci». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 3. Palma: Promomallorca, p. 354. ISBN 84-8661702-2.
# Fèlix Amat

Fèlix Amat és el nom dels següents personatges:
* Fèlix Amat de Palou i Pont (Sabadell, 1750 - Barcelona, 1824), escriptor, poeta i religiós
* Fèlix Amat i Parcerisa (Barcelona, 1940 - Premià de Dalt, 2005), polític
* Fèlix Torres i Amat de Palou (Sallent, 1772 - Madrid, 1847), religiós i historiador català