OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Herbert Seifert

Herbert Seifert (Bernstadt auf dem Eigen, 27 de maig de 1907 - Heidelberg, 1 d'octubre de 1996) va ser un matemàtic alemany.
El seu pare era oficial judicial i va ser traslladat a Bautzen on ell va rebre tota l'escolarització fins al 1926. A continuació va ingressar a la universitat Tècnica de Dresde per estudiar física i matemàtiques. L'any següent va assistir a un curs de topologia impartit per William Threlfall que, no solament el va convertir en un estudiant entusiasta d'aquesta matèria, sinó que va iniciar, malgrat la diferència d'edat, una amistat duradora entre professor i alumne fins al punt que se'ls coneixia com els bessons inseparables. El 1930 va obtenir el doctorat a Dresde amb una tesi titulada Konstruktion dreidimensionaler geschlossener Räume i els anys següents, seguint el consell de Threlfall, va anar a la universitat de Leipzig, en la qual va obtenir un segon doctorat dirigit per Bartel van der Waerden. El 1934 es va publicar el seu primer llibre conjunt amb Threlfall, Jahrbuch der Topologie (Lliçons de Topologia), en el qual s'exposava amb claredat tot el que es coneixia de topologia en aquell moment.
L'arribada al poder dels nazis va fer que fos obligat a acceptar una plaça de professor a la universitat de Heidelberg que havia quedat deserta per l'expulsió de jueus decretada l'any anterior. Des de 1935 fins a la seva jubilació el 1975, va estar a Heidelberg, amb l'excepció del temps de la Segona Guerra Mundial en que va treballar al Institut de Dinàmica de Gasos. El 1980 va fer traslladar les despulles de Threlfall (que havia mort a Oberwolfach el 1949) al cementiri de Heidelberg on també va ser enterrat ell mateix en morir el 1996.
El 1938 es va publicar el seu segon llibre conjunt amb Threlfall, Variationsrechnung Im Grossen, que era un llibre sobre teoria de Morse.

## Referències

* ↑ Puppe, 1999, p. 1021.
* ↑ Puppe, 1997, p. 139.
* ↑ Dold, 1996, p. 66.
* ↑ Puppe, 1999, p. 1023.
* ↑ Segal, 2003, p. 133.
* 1 2 Puppe, 1997, p. 142.

## Bibliografia

* Dold, Albrecht «Erinnerung an Herbert Seifert» (en alemany). Mitteilungen der Deutschen Mathematiker-Vereinigung, Vol. 4, Num. 4, 1996, pàg. 66-. ISSN: 0942-5977.
* Puppe, Dieter «Herbert Seifert (27.5.1907 – 1.10.1996). Nachruf» (en alemany). Jahrbuch der Heidelberger Akademie der Wissenschaften, 1997, pàg. 139-144. ISSN: 0341-2865.
* Puppe, Dieter. «Herbert Seifert (1907-1996)». A: I.M- James. History of Topology (en anglès). North Holland, 1999, p. 1021-1028. ISBN 0-444-82375-1.
* Segal, Sanford. Mathematicians under the nazis (en anglès). Princeton University Press, 2003. ISBN 0-691-00451-X.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Herbert Seifert» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Dörflinger, Gabriele. «Herbert Seifert». Historia Mathematica Heidelbergensis, 2013. [Consulta: 11 desembre 2021]. (anglès)
# Incourt

«Incourt» té aquests significats:
* Bèlgica: Incourt (Bèlgica) al Brabant Való (Valònia)
* França: Incourt (Pas de Calais) al Pas de Calais
# India (pel·lícula)

India és una pel·lícula de l'Argentina dirigida per Armando Bó sobre el guió de Sergio Leonardo sobre un argument d'Armando Bó que es va estrenar el 21 de gener de 1960 i que va tenir com a protagonistes a Isabel Sarli, Guillermo Murray i Pedro Laxalt. Filmada a les cascades de l'Iguaçú, la pel·lícula és en blanc i negre amb excepció d'un tram de cinc minuts que corresponen al bany d'Isabel Sarli nua en una cascada, que està filmat en colors. Celia Queiró va estar a càrrec de la coreografia.

## Sinopsi

Un home que va travessar el riu fugint de la policia és trobat per una tribu liderada per una bella dona.

## Repartiment

* Isabel Sarli …Ansisé
* Guillermo Murray …Dardo Fernández
* Pedro Laxalt …Comisario Marini
* Mario Casado …Tacasi
* Alberto Barcel …Moraca

## Comentaris

Armando Bó va dir:
| « | ”India hauria estat una cosa bestial en aquest moment, si Isabel hagués sortit com qualsevol índia. Però va haver de sortir vestida.” | » |
El Mundo va comentar:
| « | ”El millor, el final…Seguim a fojas zero en això de la recuperació del cinema argentí.” | » |

## Referències

* ↑ Los films de Armando Bó con Isabel Sarli de Jorge A. Martín
* Manrupe, Raúl. Un diccionario de films argentinos (1930-1995). Buenos Aires: Editorial Corregidor, 2001, p. 299. ISBN 950-05-0896-6.

## Enllaços externs

* Informació sobre India al web del cine nacional
# Humboldt (Tennessee)

Humboldt és una població dels Estats Units a l'estat de Tennessee. Segons el cens del 2000 tenia 9.467 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Humboldt tenia 9.467 habitants, 3.864 habitatges, i 2.538 famílies. La densitat de població era de 378,4 habitants/km².
Dels 3.864 habitatges en un 28,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 41,4% hi vivien parelles casades, en un 20% dones solteres, i en un 34,3% no eren unitats familiars. En el 30,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,36 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,93.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24% tenia menys de 18 anys, un 8,8% entre 18 i 24, un 24,7% entre 25 i 44, un 22,1% de 45 a 60 i un 20,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.351 $ i la renda mediana per família de 32.845 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.848 $ mentre que les dones 20.890 $. La renda per capita de la població era de 14.433 $. Entorn del 16,1% de les famílies i el 18,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Humboldt». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Humboldt». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Humor negre

L'humor negre és un estil de fer humor, sàtira o comèdia, en què els temes o objectes de la paròdia són els relacionats amb la mort, desgràcies, malaltia, lletgesa, suïcidi, etc. Són temes políticament incorrectes, tabú, delicats, o desagradables, que l'humor transgredeix i capgira, per desvetllar la consciència vers aquests fets.
L'humor negre es pot practicar de manera intel·ligent i de manera grollera. Quan l'humor negre es practica de manera grollera, l'element humorístic, el produeix un element desagradable que s'utilitza com a revulsiu, i produeix l'efecte còmic, o grotesc. Si es practica de manera intel·ligent, la ironia prové de la contraposició entre la realitat i les paradoxes i hipocresies de la societat. Les interconnexions entre els temes són més subtils, i l'efecte còmic o satíric, menys aparatós, però més intens.

## Literatura

En literatura, l'humor negre es pot utilitzar com a gènere o com a recurs, en narracions curtes, poesia o novel·les llargues.
Han practicat humor negre escriptors com Quim Monzó, Sebastià Alzamora, Josep Maria de Sagarra, Woody Allen, Kurt Vonnegut, Thomas de Quincey, Pierre Desproges, Jonathan Swift, o Oscar Wilde.

## Cinema

En cinema, hi ha un seguit de magistrals exponents com Dr. Strangelove, de Kubrik, La botiga dels horrors (tant en la versió de Roger Corman com en la musical de Frank Oz), El quintet de la mort d'Alexander Mackendrick, o Petita Miss Sunshine.
Altres directors que utilitzen l'humor negre són Tim Burton, Terry Gilliam, els germans Coen, Martin Scorsese, Ralph Bakshi, Takeshi Kitano, Quentin Tarantino, o Peter Jackson.

## Humor gràfic

En humorisme gràfic, hi ha tota una escola que desenvolupa l'humor negre com a base de les seves creacions gràfiques. Segurament, és en l'humor gràfic on l'humor negre s'ha desenvolupat de manera més imaginativa. L'han practicat els americans Charles Addams (creador de la família Addams) i Gahan Wilson; els francesos Maurice Henry, Bosc, Chaval, Siné i Topor; l'alemany Tomi Ungerer; o el romanés André François.
A casa nostra, hi ha grans dibuixants d'humor negre com ara Perich, Ja, Ivà, Bosch o l'Avi, però ha estat practicat per altres humoristes com Cesc, Picanyol, Tom o Oscar Nebreda. A Espanya, en aquest estil d'humor, hi destaquen sobretot Chumy Chúmez, Gila, Ops (heterònim d'El Roto) o Regueiro.

## Referències

* ↑ Nerín, Gustau. «"Acudits per a milicians": humor negre del Pròxim Orient», 01-04-2019. [Consulta: 27 desembre 2019].
* ↑ «Si no ens ho preníem amb humor negre, cafre i àcid, pegaríem foc a tot». El Temps, 04-03-2019. [Consulta: 27 desembre 2019].
* ↑ «Los teleñecos drogadictos y con venéreas: la peli de marionetas de Peter Jackson», 17-08-2018. [Consulta: 27 desembre 2019].

## Bibliografia

* Anthologia del humor negro (1940) d'André Breton
* Les Chefs-d'œuvre de l'humour noir (1970) de Tristan Maya et Jacques Sternberg
* Mil chistes de humor negro (Madrid, 1979)
* Érase una vez... de Perich (panínsula, 1974)

## Enllaços externs

* El humor negro en la literatura (II) vols. (descarregar) Arxivat 2007-11-27 a Wayback Machine.
* Humor negro Arxivat 2009-03-09 a Wayback Machine..
# InnoGames

InnoGames és un desenvolupador i editor de videojocs dirigits tant a dispositius mòbil com a dispositius d'ordinador. La seva seu està situada a Hamburg, Alemanya i l'any 2012 InnoGames va arribar als 100 milions de jugadors registrats i va generar uns ingressos de 50 milions, que van pujar a 190 milions en 2019 i 220 milions en 2020, sent els seus principals títols Forge of Empires, Elvenar, Tribal Wars i Grepolis.

## Jocs

| Year | Title | Platform(s) |
| 2003 | Tribal Wars | Android, Navegador, iOS |
| 2008 | The West | Browser |
| 2009 | Grepolis | Android, Navegador, iOS |
| 2010 | Seven Lands | Navegador, suprimit |
| 2010 | Lagoonia | Navegador, suprimit |
| 2012 | Forge of Empires | Android, Navegador, iOS |
| 2014 | Tribal Wars 2 | Android, Navegador, iOS |
| 2015 | Elvenar | Android, Navegador, iOS |
| 2017 | Warlords of Aternum | Android, iOS |
| 2018 | God Kings | Android, iOS |
| 2021 | Rise of Cultures | Android, iOS |

## Referències

* ↑ «Mobile drives Innogames' FY19 sales to $208 million». pocketgamer.biz, 20-02-2018.
* ↑ Partleton, Kayleigh. «InnoGames saw record-breaking revenues of $266 million in 2020». pocketgamer.biz. [Consulta: 19 març 2023].
# Il marito è mio e l'ammazzo quando mi pare

Il marito è mio e l'ammazzo quando mi pare (en italià El marit és meu i el mato quan em sembla) és una pel·lícula de comèdia italiana del 1967 dirigida per Pasquale Festa Campanile i protagonitzada per Catherine Spaak, Hugh Griffith i Hywel Bennet.

## Sinopsi

Per a poder casar-se, dos joves amants, Allegra i Leonarde decideixen desfer-se de l'ancià marit de la dona, Ignazio. Els mitjans emprats seran cadascun més més surrealista, sense que sembli fer cap efecte.

## Repartiment

* Catherine Spaak: Allegra
* Hywel Bennett: Leonardo
* Paolo Stoppa: Spernanzoni
* Hugh Griffith: Ignazio
* Gianni Magni
* Francesco Mulè: Costanzo
* Vittorio Caprioli: Spinelli
* Pina Cei: Paolina
* Gianrico Tedeschi: impagliatore
* Romolo Valli: Demetrio
* Milena Vukotic: Prassede

## Reconeixements

Va formar part de la selecció oficial al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1968, però no va obtenir cap premi.

## Referències

* ↑ Il marito è mio e l'ammazzo quando mi pare a comingsoon.it
* ↑ Il marito è mio e l'ammazzo quando mi pare a mymovies.it
* ↑ Il marito è mio e l'ammazzo quando mi pare, Rivista del cinematografo
* ↑ Pel·lícules a la selecció de 1968 al web del Festival

## Enllaços externs

* Il marito è mio e l'ammazzo quando mi pare a YouTube
# Hèdil

Hèdil (llatí: Hedylus, en grec antic: Ἥδυλος) va ser un poeta epigramàtic grec nascut a Samos.
Era fill de Melicert i d'Hèdila. Segons Ateneu de Naucratis es va suïcidar per l'amor d'un tal Glauc. Els seus epigrames estan inclosos a la Garlanda de Melèagre i onze d'ells apareixen a l'Antologia grega encara que la seva autoria és dubtosa en dos dels recollits. La majoria dels poemes són un elogi del vi i tots tracten de l'esport. En alguns descriu les ofrenes al temple d'Arsínoe, entre els quals es trobava l'orgue (Hydraulis) de Ctesibi. Era contemporani i rival de Cal·límac. Va viure en el regnat de Ptolemeu II Filadelf (284 aC-246 aC) i es pot classificar dins de l'escola de poetes alexandrins.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/376?rgn=full+text;view=image;q1=HedylusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 366. ]
# Interlaken

* Per a altres significats, vegeu «Interlaken (desambiguació)».
Interlaken (en català 'Entrellacs') és una comuna suïssa del cantó de Berna, capital del districte d'Interlaken. Limita al nord amb la comuna de Ringgenberg, a l'est amb Bönigen, al sud amb Därligen i Matten bei Interlaken, i a l'oest amb Unterseen. Interlaken és al centre de Suïssa molt pròxima als Alps. El riu Aar travessa la ciutat.

## Història

El nom de la ciutat ve de la seva posició geogràfica entre llacs de Thun i Brienz, aquest nom va ser adoptat el 1891, per substituir el seu antic nom: Aarmühle . Donada la popularitat del lloc entre visitants provinents d'Espanya i del món llatí, el seu nom en espanyol Entrelagos també va adquirir certa divulgació en l'àmbit turístic.
La major importància de la comuna era el convent de l'Orde de Sant Agustí que en ell se situava i que va deixar de funcionar el 1528. Més tard la comuna va ser coneguda com a destí turístic, es diu que és un dels destins turístics més antics de Suïssa i encara avui és un dels més populars i visitats.

## Economia

La indústria tèxtil era l'activitat principal del municipi d'Interlaken, actualment aquesta renda és poc significativa per haver sigut reemplaçada pel turisme que avui en dia és la major entrada de renda del municipi. Malgrat la seva reduïda població (5200 habitants), la ciutat té dues estacions
de tren ("Interlaken Ost" i "Interlaken West") i dos funiculars, Harderbahn i Heimwehfluh.
Les connexions de tren a Interlaken serveixen la regió de la Jungfrau via Berner Oberland Bahn, amb les línies de connexió sobre el pas de Brunig direcció Luzern. Les connexions mitjançant la línia principal serveixen Interlaken amb Spiez, Thun i Berna. Hi ha també acoblaments regulars de l'autobús a les ciutats veïnes com Thun.

### Turisme

La ciutat ofereix als turistes una base pasible d'on es pot explorar els voltants en tren o autobús. Tot i així, l'atracció principal segueix sent la Jungfrau (4.158 m) i el conjunt del Jungfrau-Aletsch-Bietschhorn, declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. La major part dels hotels estan situats al llarg del carrer Höheweg, amb unes magnífiques vistes sobre les muntanyes.
L'estació d'Interlaken té fama turística des de fa molt temps. Entre els seus clients habituals figuraven, per exemple: Goethe, Lord Byron i Felix Mendelssohn.

## Ciutats agermanades

* Ōtsu
* Scottsdale
* Třeboň
* Huangshan
* Zeuthen

## Enllaços externs

* Pàgina de l'oficina de turisme d'Interlaken
* Turisme a la regió del Jungfrau Arxivat 2012-06-15 a Wayback Machine.
# Interlaken (Nova Jersey)

Interlaken és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2009 tenia 876 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Interlaken tenia 900 habitants, 386 habitatges, i 260 famílies. La densitat de població era de 992,8 habitants/km².
Dels 386 habitatges en un 21% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,1% hi vivien parelles casades, en un 6,7% dones solteres, i en un 32,4% no eren unitats familiars. En el 27,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,33 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,86.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 17,9% tenia menys de 18 anys, un 4% entre 18 i 24, un 21,9% entre 25 i 44, un 33,4% de 45 a 60 i un 22,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 48 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89 homes.
La renda mediana per habitatge era de 82.842 $ i la renda mediana per família de 104.618 $. Els homes tenien una renda mediana de 81.203 $ mentre que les dones 59.063 $. La renda per capita de la població era de 47.307 $. Aproximadament l'1,5% de les famílies i el 3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Interlaken». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Interlaken». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Igualtat de Drets (Letònia)

Igualtat de Drets (letó Līdztiesība, rus Равноправие) fou un partit polític de Letònia fundat el 1990 per a donar suport als Russos de Letònia. Aparegué el 1990 com a facció dins el Consell Suprem de la República de Letònia, i es transformà el 1993 en organització no governamental i en partit polític el 1996. Els seus líders foren els diputats Tatjana Ždanoka i Sergejs Dīmanis.
Es presentà a les eleccions legislatives letones de 1998 i de 2002 formant part de la coalició Pels Drets Humans en una Letònia Unida (Par Cilvēka Tiesībām Vienotā Latvijā) amb el Partit de l'Harmonia Nacional i el Partit Socialista Letó. Els caps el 2001 foren Tatjana Ždanoka i Vladimirs Buzajevs. Els seus dos socis abandonaren la coalició el 2003, i el 2007 decidí integrar-se en Pels Drets Humans en una Letònia Unida quan es va constituir en partit polític.

## Referències

* ↑ «Tatjana Ždanoka» (en anglès). Arxivat de l'original el 2023-04-01. [Consulta: 1r abril 2023].
# Invitació

Una invitació és una comunicació mitjançant la qual es demana a una persona, grup de persones o entitat que vagi a cert acte o celebració. La invitació es pot realitzar per diversos mitjans en funció de la importància de l'esdeveniment: des dels més informals com una trucada telefònica o un correu electrònic fins als més formals com una carta personalitzada.
En qualsevol dels casos, la invitació ha de ser feta directament per l'amfitrió o els amfitrions al convidat o convidats i en tots els casos és necessari contestar acceptant o rebutjant la invitació. A la invitació cal explicar-hi el motiu, el lloc, la data i l'hora de l'esdeveniment. Si es tracta d'un acte més o menys formal també és habitual indicar el vestuari adequat (codi d'etiqueta) per acudir-hi; els més habituals són:
* Informal
* Esportiu
* Etiqueta
* Jaqué o uniforme
* Corbata negra i esmòquing per als homes i vestit llarg o vestit de còctel per les dones.
* Corbata blanca i frac per als homes i vestit llarg per les dones.
Algunes invitacions responen a un estricte codi formal. Per exemple, en una clàssica invitació de casament al centre del targetó hi figuren exclusivament els noms de pila dels contraents, i se situen més petits en els laterals de la part superior els noms complets seus progenitors. La invitació pròpiament dita està impresa però és tradició que el sobre vagi escrit a mà. També és habitual acompanyar la invitació amb la targeta dels establiments on s'ha contractat la llista de noces.
Algunes invitacions com les de batejos, casaments o comunions porten implícites la necessitat de fer un regal al/els afortunats que serà de menor quantia si no s'hi pensa assistir.

## Referències

* ↑ «Invitació». Serveis i recursos lingüístics. Idiomes a la UPC. Universitat Politècnica de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2022].
* ↑ «Criteris de redacció de la invitació». Optimot, consultes lingüístiques. Direcció General de Política Lingüística en col·laboració amb l'Institut d'Estudis Catalans i el Centre de Terminologia TERMCAT. [Consulta: 19 gener 2022].
# Invisibilitat

La invisibilitat és la qualitat d'un cos físic de no ser vist en condicions de llum normals per a un observador. Encara que més simple, generalment es tracta de la capacitat dels cossos físics que suposadament haurien de ser visibles i que no es poden veure. És l'antítesi d'allò que és visible. Fins a principis del segle xxi aquesta qualitat només era possible a la natura i es donava en alguns gasos i objectes o éssers que per la seua mida, l'ull humà no era capaç de veure sense ajuda d'unes lents o altra tecnologia dissenyada per a aquest menester.
Els científics tenen diverses teories respecte a la possibilitat d'haver descobert la manera d'alterar l'efecte de la llum damunt d'un cos físic visible per aconseguir l'efecte d'invisibilitat de forma artificial gràcies a teles compostes per estructures electròniques nanomètriques. Aquestes teories estan especialment defensades pels científics japonesos que treballen amb les investigacions del professor Susumu Tachi, desenvolupades a la Universitat de Tokyo, a les instal·lacions o laboratoris Tachi.
Conceptualment com a mínim eixes peces són en realitat emissors/receptors de vídeo i allò que fan és projectar al front allò que hi ha darrere d'elles, creant així una il·lusió d'invisibilitat.
Per a entendre'ns, si ens posem davant d'un arbre, projectarà la imatge d'eixe arbre al nostre cos, a mida real i amb tots els objectes que l'envolten, això dona tot un nou significat a la paraula "camuflatge".
La consecució d'aquest fet té importants aplicacions a la indústria de l'espionatge i la guerra. Encara que també podria ser utilitzat per a una millor observació d'espècies animals en el seu medi natural i millorar l'estètica i la il·luminació d'alguns llocs on les edificacions han creat un paisatge poc acollidor per a l'ésser humà.
La invisibilitat ha sigut tractada a nombroses ocasions per escriptors i cineastes de ficció ja siga científica o màgica, quasi sempre plantejant el risc que suposa que aquest do caiguera en mans equivocades.

## Invisibilitat a la ficció

A continuació es llisten exemples famosos de personatges de la literatura i el cinema:
* L'heroi Perseu anant equipat amb una capa d'invisibilitat per a matar Medusa.
* La pel·lícula Hollow Man o l'home sense ombra, amb l'actor Kevin Bacon on s'experimenta amb la invisibilitat de forma química. Parlant dels problemes que podria introduir un llarg període d'invisibilitat.
* Frodo Saquet quan es posa l'anell màgic
* Griffin, el protagonista de la novel·la L'home invisible de H. G. Wells
* Violeta, l'adolescent de Els increïbles
* Els àliens de la sèrie de Predator
* Harry Potter en diverses pel·lícules de la saga gràcies a la capa d'invisibilitat

## Referències

* ↑ «Article sobre les investigacions de professor Tachi». Arxivat de l'original el 2007-10-29. [Consulta: 6 octubre 2007].
# Inòtrop

Un inòtrop és un agent que altera la força o l'energia de les contraccions musculars. Els agents inotròpics negatius debiliten la força de les contraccions musculars. Els agents inotròpics positius augmenten la força de la contracció muscular.
El terme inotròpic s'utilitza més habitualment en referència a diversos fàrmacs que afecten la força de contracció del múscul cardíac (contractilitat del miocardi). Tanmateix, també pot referir-se a condicions patològiques. Per exemple, el múscul cardíac augmentat (hipertròfia ventricular) pot augmentar l'inotropisme, mentre que el múscul cardíac mort (infart de miocardi) pot disminuir-lo.