OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tempest (pel·lícula de 1928)

Tempest és una pel·lícula muda dirigida per inicialment per Viktor Tourjansky, reemplaçat després per Lewis Milestone i finalment per Sam Taylor (que és l’únic que consta als crèdits) i protagonitzada per John Barrymore i Camilla Horn. Basada en una història de C. Gardner Sullivan, la pel·lícula es va estrenar el 11 d’agost del 1928. Pel seu treball en aquesta pel·lícula, conjuntament amb el de The Dove (1928), William Cameron Menzies aconseguí l'Oscar al millor disseny de producció en la seva primera edició.

## Argument

Markov, un soldat camperol, esdevé oficial de l'exèrcit rus abans de la Revolució. Estima la princesa Tamara, que el menysprea pel seu origen humil per lo que el fa desposseir del seu rang i el fa tancar a la presó. Durant la guerra civil russa, Markov, que ha esdevingut un important oficial de l'exèrcit roig, salva Tamara de ser executada, mata el seu líder bolxevic i escapa a noves terres amb ella com a esposa.

## Repartiment

* John Barrymore (Ivan Markov)
* Camilla Horn (princesa Tamara)
* Louis Wolheim (sargent Bulba)
* Boris de Fas (venedor ambulant / comissari)
* George Fawcett (general)
* Ullrich Haupt (capità)
* Michael Visaroff (guàrdia)
* Lena Malena (no surt als crèdits)
* Albert Conti (no surt als crèdits)

## Referències

* ↑ Robinson, Harlow. Lewis Milestone: Life and Films (en anglès). University Press of Kentucky, 2019-12-10. ISBN 978-0-8131-7835-6.
* ↑ Maltin, Leonard. Turner Classic Movies Presents Leonard Maltin's Classic Movie Guide: From the Silent Era Through 1965: Third Edition (en anglès). Penguin, 2015-09-29. ISBN 978-0-698-19729-9.
* ↑ Curtis, James. William Cameron Menzies: The Shape of Films to Come (en anglès). Knopf Doubleday Publishing Group, 2015-11-17. ISBN 978-1-101-87067-9.
* ↑ Institute, American Film. The American Film Institute Catalog of Motion Pictures Produced in the United States (en anglès). University of California Press, 1997, p. 789. ISBN 978-0-520-20969-5.
* ↑ «The 1st Academy Awards | 1929» (en anglès). Academy of Motion Picture Arts and Sciences. [Consulta: 16 març 2022].

## Enllaços externs

* Pel·lícula completa a YouTube
* Tempest al catàleg de l'American Film Institute
# Francesco Musotto

* No s'ha de confondre amb el seu avi Francesco Musotto.
Francesco Musotto (Palerm, 1 de febrer de 1947) és un polític italià i diputat europeu elegit per primera vegada el 1999. Una petició seva va establir la doctrina que porta el seu nom que estableix que la protecció derivada de la immunitat comença des del moment en què es fan públics els resultats de les eleccions.
És net d'un polític que es deia igual que ell i fill del professor de dret penal a la Universitat de Palerm i membre Partit Socialista Italià Giovanni Musotto. Es va llicenciar en dret el 1969, va treballar com a advocat des del 1974 i com a pagès des del 1996. Musotto va obtenir el segon diploma en agricultura el 1998. Entre 1972 i 1975, va exercir de regidor municipal de Cefalù i entre el 1983 i el 1986 al Parlament de Sicília. El 1994 es va incorporar a Força Itàlia i fou escollit president de la Província de Palerm. El 1995 va ser arrestat temporalment acusat de col·laborar amb la màfia. Fou escollit diputat europeu el 1999 i el 2004, formant part del Partit Popular Europeu, treballant al Comitè d'Afers Jurídics. Va abandonar el Parlament Europeu el 2008 quan va esdevenir diputat de l'Assemblea Regional Siciliana el 2008, un càrrec que va exercir fins al 2012. El 2009 va deixar el partit de Silvio Berlusconi i es va unir al Moviment per l'Autonomia.

## Referències

* ↑ Garzón, Baltasar. «Torcer el Derecho» (en castellà). [Consulta: 2 gener 2020].
* ↑ «Berlusconi ally held on Mafia charges» (en anglès), 09-11-1995. [Consulta: 2 gener 2020].
* ↑ Biografia a la web del Parlament europeu
# Tragèdia àtica

La tragèdia àtica és un tipus d'obra d'art, en el marc de les arts escèniques, que es va crear a l'antiga Grècia, al segle v aC, com a resultat de l'aparellament de l'art "apol·lini", del déu Apol·lo i que correspon a les arts figuratives, i l'art "dionísic", del déu Dionís i que correspon a les no figuratives (com la música, per exemple). Un exemple de tragèdia àtica és Les Bacants d'Eurípides.
A la tragèdia àtica el públic estava situat al costat de l'orquestra, amb el cor teatral i sense que hi hagués cap oposició entre uns i altres. Els grecs dionisíacs eren servents de Dionís, plens de joia, que es veien com a geni naturals restablerts (sàtirs). Els intèrprets, que formen el cor, són la imitació artística d'aquest fenomen natural, i a la tragèdia àtica serien com posseïts dionisíacs que canten i ballen mentre que el públic, barrejat amb ells, es deixaria representar com a sàtirs, fent d'espectadors dionisíacs.
Com a temàtica, sovint planteja el conflicte entre família i ciutat, en el sentit que els antics herois dels quals tracta, amb uns valors que ja els resulten els espectadors que la miren ja no els reconeixen com a propis. Les tragèdies es representaven una sola vegada al públic, però almenys a Atenes eren disponibles per escrit. Alexandre d'Etòlia, per exemple, va ser un poeta i gramàtic d'Alexandria que es va dedicar a la sistematització dels textos de la tragèdia àtica.

## Referències

* 1 2 Friedrich Nietzsche, El naixement de la tragèdia o hel·lenisme i pessimisme, editat per Cedres Vermells, 2014. ISBN 9788461707447 (català)
* ↑ Introducció a la Història, d'Heròdot, Fundació Bernat Metge, 2001. ISBN 9788472257573 (català)
* ↑ Pilar Gómez i Cardó, Carles Miralles, Literatura grega, volum I, Editorial UOC, 1997. ISBN 9788483181447 (català)

## Bibliografia

* José Vicente Bañuls, Francesco De Martino, Carmen Morenilla Talens, El teatre clàssic al marc de la cultura grega i la seua pervivència dins la cultura occidental, editorial Levante, 2008. ISBN 9788879491662 (català)
* Diversos autors, La representació teatral, Editorial UOC, 2011. ISBN 9788497883115 (català)

## Vegeu també

* Teatre de l'Antiga Grècia
# Torrent de la Borda del Moixic

El Torrent de la Borda del Moixic és un afluent per la dreta del Riu de Torrentsenta que transcorre íntegrament pel terme municipal de Gósol, al Berguedà.

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica del Torrent de la Borda del Moixic està integrada per un total de 2 cursos fluvials (el mateix torrent i un tributari per la dreta). La totalitat de la xarxa suma una longitud de 2.048 m que també transcorren íntegrament pel terme municipal de Gósol

## Enllaços externs

   * Mapa de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
   * Taula amb les dades detallades de la xarxa hidrogràfica de l'Aigua de Valls full de càlcul

## Referències

* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
# Torrent de la Coma (Berguedà)

El Torrent de la Coma és un afluent per l'esquerra de l'Aigua de Valls que transcorre íntegrament pel terme municipal de Saldes, al Berguedà.
Tot el seu recorregut el fa per territoris integrats en el Pla d'Espais d'Interès Natural (PEIN) de la Generalitat de Catalunya i més concretament en l'espai de la Serra d'Ensija - Els Rasos de Peguera.

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica del Torrent de la Coma, que també transcorre íntegrament pel terme municipal de Saldes, està constituïda per tres cursos fluvials la longitud total dels quals suma 3.703 m.

## Enllaços externs

   * Taula amb les dades detallades de la xarxa hidrogràfica de l'Aigua de Valls full de càlcul

## Referències

* 1 2 3 Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
# Neolissochilus soroides

Neolissochilus soroides és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 45 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Tailàndia i Cambodja fins a Malàisia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Rainboth, W.J., 1996. Fishes of the Cambodian Mekong. FAO Species Identification Field Guide for Fishery Purposes. FAO, Roma, Itàlia. 265 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bianca Batlle Nguema

Bianca Batlle Nguema (Barcelona, 1980) és una pintora barcelonina d'arrels africanes.
Filla d'una primera generació d'immigrants nascuts sota la colònia espanyola que va venir a estudiar i a treballar a Barcelona. La mort de la seva mare, que, tot i ser africana, mai va parlar-li de les seves arrels, la va impulsar a iniciar un viatge per descobrir-les i sentir-les. Des d'aleshores, en la seva trajectòria artística, ha explorat les conseqüències de ser una persona mestissa en un país on també forma part d'una minoria ètnica. L'artista ha intentat deixar plasmat en cadascuna de les seves obres aquest complex i important camí de descobriment identitari. La seva proposta és donar visibilitat a un col·lectiu molt silenciat: la dona africana. A través del retrat ofereix un reconeixement al poder i la força que emergeix del caràcter de cadascuna una d'aquestes dones fent servir el color i la pinzellada d'una forma enèrgica i visceral, tot explorant i bevent de les mateixes arrels i experiències de l'artista. A través de la sevs obra, Batlle Nguema proposa una reinterpretació de l'estereotip de dona africana, a qui sempre s'ha vist com una figura fràgil en un món d'homes empobrit i salvatge. Per a Nguema, però, la dona africana és alegre i forta, i així ho plasmen els seus retrats.

## Referències

* ↑ «Bianca Batlle Nguema». Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CCCB). [Consulta: 19 juliol 2020].
* ↑ «Bianca Batlle Nguema». Revista Idees. Centre d'Estudis de Temes Contemporanis de la Generalitat de Catalunya [Consulta: 19 juliol 2020].
* ↑ «Bianca Batlle». Museu a Cel Obert de Tiana. [Consulta: 19 juliol 2020].
* ↑ «Btoy i Bianca Batlle Nguema: dues dones que pinten molt». Betevé, 30-10-2019 [Consulta: 19 juliol 2020].
# Litoria cyclorhynchus

Litoria cyclorhynchus és una espècie de granota que viu al sud-oest d'Austràlia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Hero, J.-M. & Roberts, D. 2004. Litoria cyclorhynchus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 29 d'abril del 2008.
# Pere de Chavanon

Pere de Chavanon (Lanjac, Alt Loira, Alvèrnia, ca. 1007/1009 - Pébrac, 8 de setembre de 1080) fou un canonge regular, sacerdot i fundador d'una comunitat canònica, futura abadia de Pébrac. És venerat a l'Església catòlica.

## Biografia

Nascut en el si d'una família noble, Pere de Chavanon es consagrà a Déu de molt jove. Fou arxipreste de Lanjac i hi guanyà reputació per la seva pietat i eloqüència. L'abadessa de Chazes li confià la direcció i reforma espiritual del seu monestir; se n'explicaren llavors alguns prodigis i miracles, com el guariment d'una dona cega per la imposició que feu el sant d'aigua beneïda.
Restaurà l'església de Pébrac arran d'una visió que va tenir en somnis, on Sant Pere li deia de fer-ho. Hi arribà en 1062, la Nit de Nadal. El bisbe de Clarmont l'encoratjà i li donà l'hàbit de canonge regular de Sant Agustí. Alguns nobles de la zona, Audigier de Tailhac, Guilhem Etienne i Dalmas de Pébrac i Raimon de Digons, cediren els seus drets sobre l'església i aviat s'hi instal·là un grup de canonges. Els dons i llegat permeteren de reconstruir i ampliar l'església. A la mort de Pere de Chavanon, el 8 de setembre de 1080, depenien de Pébrac una vintena de priorats: Polignac, Vieille-Brioude, Saint-Ilpize, Saint-Georges-d'Aurac, La Mothe, etc.

## Veneració

Pere fou sebollit a l'església de Prébac i immediatament fou venerat per la població. La canonització fou ràpida i se'n fixà la festa el 9 de setembre. En 1097, Urbà II erigeix l'església en abadia, i ho fou fins que desaparegué arran de la Revolució francesa. Esteve, canonge de Pebrac, n'escrigué una vida del sant cap al 1120, principal font per a la seva vida.

## Referències

* ↑ Paris, Paulin. Histoire littéraire de la France: ou l'on traite de l'origine et du progrès, de la décadence (en francès). Boccard, 1841, p. vol.11, p.112.
# Teodosi de Melitene

Teodosi de Melitene (en llatí Theodosius Melitinus, en grec Θεὸδοσιος) fou un historiador romà d'Orient.
Va escriure un Cronicó que fou portat de Constantinoble a Tubinga (Alemanya) per Strephan Gerlach; un fragment sobre el matrimoni de l'emperador Teòfil amb Teodora el 830 extret de l'epítom de l'Aethiopica d'Heliodor d'Emesa fou publicat a Frankfurt el 1584, però l'obra sencera mai ha estat publicada.

## Referències

* ↑ 7.Theodosius Melitinus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1071-1072
# Belianka

Belianka - Белянка (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 1.666 habitants. Pertany al districte (raion) de Xebékino.

## Referències

* ↑ «Znamenka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-01-29. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ «Генеральный план Шебекинского городского округа». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП). Arxivat de l'original el 2021-05-27. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 29 gener 2022].
# Franciscanes de la Mare de Déu del Bon Consell

Les Terciàries Franciscanes de la Mare de Déu del Bon Consell són germanes d'una congregació religiosa fundada per Teresa Rodon i Asencio en 1896. Les germanes posposen al seu nom les sigles F.B.C.

## Història

Enriqueta Rodon i Asencio va començar a pensar en 1883 en la fundació d'una congregació que atengués la marginació de nenes i adolescents desemparades, especialment les filles de preses i menors que vivien a les presons. Ella mateixa havia estat una noia maltractada pels seus pares i deixada en un orfenat. En 1892, troba Gabriela Quintana a Lecároz (Navarra), i intenta la fundació però no té èxit. Marxa a Madrid amb el mateix objectiu; finalment, en 1894, va a Astorga (província de Lleó), on rep el suport del bisbe Vicente Alonso Salgado.
El 14 de febrer de 1896, amb sis companyes hi forma la congregació de Franciscanes de la Mare de Déu del Bon Consell, d'espiritualitat franciscana; llavors la fundadora canvia el seu nom pel de Maria Teresa de Jesús i redacta les constitucions de l'institut, que seran aprovades en 1897.
Les primeres germanes van acollir i educar nenes i joves en orfenats i escoles dominicals, i malalts i vells en hospitals m comarcals i a domicili. A Astorga van viure entre 1896 a 1909. A Llanes (Astúries), funden una casa per a malalts i pobres, i a Madrid un col·legi-llar per a nenes abaandonades. La fundadora, superiora de l'institut, es trasllada a Madrid en 1890, on morirà en 1903.
La mort sobtada de la fundadora va portar una crisi a la congregació, que s'estabilitza i consolida a partir de 1925. Se n'obren cases a Cadis, Astúries i Canàries. En 1920, la congregacó és agregada al Tercer Orde de Sant Francesc
La Guerra civil espanyola i els decennis dels quaranta i cinquanta, la congregació es dedica sobretot al treball en centres hospitalaris, especialment a Navarra i Madrid. Des de llavors continua en expansió, amb noves fundacions fora d'Espanya: Portugal, França, Àfrica i Hispanoamèrica.
Les constitucions foren renovades i aprovades en 1986.

## Enllaços externs

* Lloc web de la congregació Arxivat 2015-04-15 a Wayback Machine.
# Tirà de caatinga

El tirà de caatinga (Knipolegus franciscanus) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones amb matolls de l'est del Brasil.

## Referències

* ↑ «Tirà de caatinga». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Nacareniobsita-(Y)

La nacareniobsita-(Y) és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la rinkita. Rep el nom per ser l'anàleg amb itri de la nacareniobsita-(Ce).

## Característiques

La nacareniobsita-(Y) és un sorosilicat de fórmula química Na₃Ca₃YNb(Si₂O₇)₂OF₃. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2023, i publicada en el mes de desembre del mateix any. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de registre: 5488/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al massís Dara-i-Pioz, dins els districtes de la Subordinació Republicana, al Tadjikistan. Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Nacareniobsite-(Y)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 24 març 2023].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 71». European Journal of Mineralogy, 35, 1, 06-02-2023, pàg. 75–79. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-35-75-2023 [Consulta: 24 març 2023].
* ↑ Agakhanov, Atali A.; Day, Maxwell C.; Sokolova, Elena; Karpenko, Vladimir Yu.; Hawthorne, Frank C.; Pautov, Leonid A.; Pekov, Igor V.; Kasatkin, Anatoly V.; Agakhanova, Vitalia A. «Two Rinkite-Group (Seidozerite-Supergroup) Minerals: Nacareniobsite-(Y), a New Mineral from the Darai-Pioz Alkaline Massif, Tajikistan, and Crystal-Structure Refinement of Nacareniobsite-(Ce)». The Canadian Journal of Mineralogy and Petrology, 61, 6, 01-11-2023, pàg. 1123–1136. DOI: https://doi.org/10.3749/2300029 [Consulta: 14 març 2024].
# Litoria contrastens

Litoria contrastens és una espècie de granota del gènere Litoria de la família dels hílids. Originària de Papua Nova Guinea.
# Tredouxita

La tredouxita és un mineral de la classe dels òxids que pertany al grup de la byströmita. Rep el nom en honor de Marian Tredoux (nascuda el 20 de setembre de 1952), professora del Departament de Geologia de la Universitat de l’Estat Lliure (Sud-àfrica), pel seu treball sobre la localitat tipus: el dipòsit d'òxids de níquel de Bon Accord.

## Característiques

La tredouxita és un òxid de fórmula química NiSb₂O₆. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2017, sent publicada per primera vegada el mateix any. Cristal·litza en el sistema tetragonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural de la Universitat de Florència, a Itàlia, amb el número de catàleg: 3281/i.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit de níquel de Bon Accord, a la localitat de Barberton, dins el districte d'Ehlanzeni (Mpumalanga, Sud-àfrica). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Tredouxite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 juny 2021].
# Tredòs

Tredòs és una entitat de població del municipi de Naut Aran (Vall d'Aran) constituït en entitat municipal descentralitzada. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

Es troba a 1348 m d'altitud, a la dreta de la Garona de Ruda, al vessant W de la muntanya dita Eth Laveg de Salardú. És el primer poble de la Vall que hom troba després de travessar el port de la Bonaigua. La major part del nucli és a la dreta de la Garona, que deixa a l'esquerra un veïnat comunicat amb el nucli pel pont d'Era Capèla.

## Població

La població es manté relativament estable (158 h el 2019) gràcies a la proximitat de l'estació d'esquí de Vaquèira, que ha fet que s'arrangessin algunes cases velles o se'n construïssin de noves.
Evolució demogràfica :
| 1991 | 1994 | 1995 | 1996 | 2001 | 2003 | 2005 | 2019 |
| 240 | 162 | 232 | 123 | 150 | 147 | 154 | 158 |

## Descripció

L'antiga església parroquial de Sant Esteve, una petita capella d'origen romànic, ha estat substituïda pel santuari de la Mare de Déu de Cap d'Aran, situat al N del poble. S'hi pot trobar l'església d'Era Mare de Déu de Cap d'Aran, el temple de Sant Esteve de Tredòs i la capella de la Verge del Roser.
Fou un dels municipis de la fusió dels quals es va crear Naut Aran.

## Festes locals

* El 27 de setembre se celebra la festa major de Sant Cosme i Sant Damià.

## Referències

* ↑ «Tredòs». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Entitat Municipal Descentralitzada de Tredòs». municat.gencat.cat. [Consulta: 26 agost 2020].
* 1 2 3 4 «Tredòs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
* ↑ «250254 Naut Aran». Idescat. [Consulta: 26 agost 2020].
* ↑ «Capella de la Verge del Roser». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 setembre 2016].
* ↑ «25588 Tredós». Alteraciones de los municipios en los Censos de Población desde 1842. INE. [Consulta: 7 setembre 2020].
# Trifó (artista)

Trifó (en llatí Tryphon, en grec antic Τρύφων), fou un artista grec, gravador de pedres precioses. Adéu de Mitilene descriu una obra seva en un epigrama, i diu que mostrava una figura de la nereida Galene. Sembla que va viure en temps d'Alexandre el Gran i els diàdocs.
Una gemma a la col·lecció del duc de Marlborough que representa la reconciliació d'Eros i Psique, amb còpies a diversos llocs entre els quals el Museu de Nàpols, correspon a aquest artista. Alguna altra obra seva és al Museu de la Haia (una d'elles seria una falsificació). Una altra que representa Eros muntat damunt d'un lleó porta la inscripció ΤΡΥΦΩΝ ΕΠΟΙΕΙ.

## Referències

* ↑ 1.Tryphon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1178