OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jean Dondelinger

Jean Dondelinger (Ciutat de Luxemburg, 1931 - íd., 2004) fou un polític i diplomàtic luxemburguès que va ser membre de la Comissió Delors entre 1989 i 1993.

## Biografia

Va néixer el 4 de juliol de 1931 a la ciutat de Luxemburg. Va estudiar dret a les ciutats de Nancy i París, i ciències polítiques a la Universitat d'Oxford.
Morí el 21 d'octubre de 2004 a la seva residència de la ciutat de Luxemburg.

## Activitat política

L'any 1958 fou nomenat membre del Ministeri d'Afers Exteriors de Luxemburg, on fou director de la secció de Relacions Econòmiques Internacionals. El 1975 fou nomenat ambaixador del seu país davant la Comunitat Econòmica Europea (CEE), càrrec que va mantenir fins al 1984. Posteriorment retornà al seu país per esdevenir Secretari del Ministeri d'Afers Exteriors de Luxemburg.
L'any 1989, i com a cloenda la seva activitat política, fou nomenat membre de la Comissió Delors II, fent-se càrrec de la cartera d'Afers Culturals i Audiovisual fins al 1993.
# Jean Hotteterre

Jean Hotteterre (París, 1677 – Idem, 1720) va ser un compositor i músic francès de la família Hotteterre.
Hotteterre va treballar al taller familiar de la Rue de Harlay, París fins a la seva mort a la cort de Lluís XIV de França. Ell i els seus germans Jacques-Martin i Nicolas van fer moltes millores a l'oboè, creant una versió "d'interior" semblant al shawm.

## Referències

* ↑ Giannini, Tula (2001). "Hotteterre family [Haulteterre, Hauterre, Hauteterre, Hoteterre, Hoterre, Obterre, etc.]". Grove Music Online. Oxford University Press. doi:10.1093/gmo/9781561592630.article.13401.
* ↑ "History of the Oboe". www.oboes.com. Covey & Ramsay. Retrieved 19 October 2020.
# Ivan Buljan

Ivan "Iko" Buljan (11 de desembre de 1949) és un exfutbolista croat de la dècada de 1970.
Fou 36 cops internacional amb la selecció iugoslava, amb la que disputà el Mundial de 1974.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Hajduk Split, Hamburger SV i New York Cosmos.
De 2008 a 2009, fou director esportiu al HNK Hajduk Split.

## Referències

* ↑ «Buljan, Ivan» (en alemany). kicker.de. [Consulta: 5 febrer 2011].
* ↑ Career stats of Ivan Buljan on Serbian national football team website (serbi)
* ↑ Ivan Buljan a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ New York Cosmos stats
* ↑ «Buljan više nije sportski direktor» (en croatian). Hajduk Split, 21-08-2009. [Consulta: 5 febrer 2011].
# Jean Paul Pierre Casimir-Perier

Jean Paul Pierre Casimir-Perier (París, 8 de novembre 1847 - 11 de març 1907) fou un polític francès, president de la Tercera República Francesa del 27 de juny del 1894 al 16 de gener del 1895.
Era fill d'Auguste Casimir-Perier (1811 - 1876), ministre d'interior del govern d'Adolphe Thiers, i net de Casimir Perier (1777 - 1832), president del Conseil sota Lluís Felip I de França.
Fou elegit diputat de centredreta per Nogent-sur-Seine del 1876 al 1894; durant el 1893-1894 fou president de la Cambra de diputats i president del consell de ministre. També fou sotsecretari d'estat per educació el 1877-1879 i sotsecretari de guerra el 1883-1885. Fou elegit president de la república després de l'assassinat de Marie François Sadi Carnot el 1894 en comptes d'Henri Brisson i Charles Dupuy, però cal cap d'un any fou obligat a dimitir per pressions dels diputats de la dreta, enmig de l'escàndol per l'afer Dreyfus.
# Jacamar de barbeta blanca

El jacamar de barbeta blanca (Galbula tombacea) és una espècie d'ocell de la família dels galbúlids (Galbulidae) que habita els boscos de ribera del sud-est de Colòmbia, est de l'Equador i del Perú i oest de Brasil.
# Jacamar cua-roig

El jacamar cua-roig (Galbula ruficauda) és una espècie d'ocell de la família dels galbúlids (Galbulidae) que habita zones boscoses i matolls, principalment a prop de l'aigua, al sud de Mèxic, Amèrica Central, nord, est i oest de Colòmbia, oest de l'Equador, Veneçuela, Trinitat i Tobago, Guyana, Guaiana Francesa, Brasil, Bolívia, el Paraguai i nord-est de l'Argentina.
# Jamnotri

Jamnotri és un temple a Uttarakhand, Índia, districte de Tehri Garhwal al flanc occidental del puig Bandarpunch a 3.348 msnm i a uns 7 km d'una glacera. És de fusta i té una imatge de la deessa Jumna. Hi ha diverses fonts d'aigua calenta a la rodalia. Cada any el visiten nombrosos peregrins hindús.

## Referències

* ↑ Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Jamník (Košice)

* No s'ha de confondre amb Jamník (Žilina).
Jamník és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1277.
# Joan Nuix

Joan Nuix (Torà, 2 de gener de 1740 - Ferrara, 1783) fou un jesuïta, germà del també jesuïta Rafael Nuix. Entrà a la companyia el 25 de juny de 1754. Incansable en l'estudi, i dotat d'un gran talent, ensenyà retòrica a Vic, i en aquesta tasca l'atrapà la deportació a Itàlia per causa de l'expulsió dels jesuïtes (1767) establint-se a Ferrara. Va publicar en italià, en venecià, i castellà. Publicà una apologia contra alguns escriptors estrangers que havien dit expressions injurioses contra els espanyols en coses pertanyents a Amèrica titulada «Apologeticum, falsas, fictasque criminationes, demonstrans» o «Reflexiones imparciales sobre la humanidad de los españoles en los Indias, contra los pretendidos filósofos, y políticos, para ilustrar las historias de MM. Reynal y Robertson. Escritas en italiano por el abate D. Juan Nuix, y traducidas con algunas notas, por D. Pedro Varela y Ulloa, del consejo de SM su secretarío, con exercicio de decretos, en la tercera mesa de la secretaria de estado y del despacho universal de marina» impresa a Madrid el 1782 per D. Joaquin Ibarra i a Leburn (¿Liburnum?) el 1783 any en què va morir a l'edat de 42 anys. Va escriure també diverses oracions en llatí.

## Bibliografia

* Torres i Amat, Fèlix. Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes y dar alguna idea de la antigua y moderna literatura de Cataluña (en castellà). Barcelona: Imprenta de J. Verdaguer, 1836, p. 442-443 [Consulta: 8 octubre 2013].

## Enllaços externs

* «Joan Nuix». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Jan Zdeněk Bartoš

Jan Zdeněk Bartoš (Dvůr Králové nad Labem, 4 de juny de 1908 – Praga, 1 de juny de 1981) fou un compositor txec.
Bartoš va començar a tocar el violí com un alumne de Karel Hršel a Hradec Králové. En 1924, després de graduar-se de l'escola de negocis, Bartos va anar a França. Va tocar com a concertino de l'empresa naval Messageries Maritimes a Marsella. De 1929 a 1931, es va inscriure amb aquesta empresa viatjant per Àfrica, Àsia i Madagascar. Després del seu retorn, va estudiar teoria musical Otakar Šín i Jaroslav Křička al Conservatori de Praga. Es va graduar en 1943. A partir de 1956 va treballar al Ministeri d'Educació Txeca i va ensenyar composició i teoria musical al Conservatori de Praga.
Va compondre dues òperes, una opereta, quatre simfonies, música de cambra, cantates, cicles de cançons i música de teatre.

## Referències

* 1 2 Československý hudební slovník I. A-L (en txec). Prague: Státní hudební vydavatelství, 1963, p. 55.
# Jan Zimmermann

Jan Zimmermann (19 d'abril de 1985) és un exfutbolista professional alemany que va desenvolupar la major part de la seva carrera al SV Darmstadt 98. Després de retirar-se com a jugador el 2020, ha estat entrenador de porters a l'Eintracht Frankfurt de la Bundesliga.

## Referències

* 1 2 «Zimmermann, Jan» (en alemany). kicker.de. [Consulta: 2 desembre 2012].
* ↑ «Perfekt! Trio stößt zum FCH» (en alemany). kicker.de. [Consulta: 13 maig 2014].
# Jean-Jacques Annaud

Jean-Jacques Annaud (1943, Juvisy-sur-Orge, França) és un director, guionista i productor francès de cinema.
Va estudiar cinematografia al IDHEC parisenc i literatura a la Sorbona. Els seus primers contactes amb el món audiovisual procedeixen del món publicitari. Va debutar com a director i guionista a mitjans dels anys 70, realitzant Noirs et blancs en couleur (1976), una sàtira bèl·lica ambientada a la Primera Guerra Mundial que va guanyar l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa.
Posteriorment, i després d'escriure el guió de la pel·lícula de Pierre Richard Je suis Timide ... mais je me Soignes (1978), Annaud va filmar El cop de cap (1979), una altra sàtira, ara del món del futbol. Però la pel·lícula que realment li oferí la popularitat internacional va ser La recerca del foc, que es desenvolupa en temps prehistòrics i està basada en la novel·la de JH Rosny. El film, que va guanyar l'Oscar al millor maquillatge i els premis César a millor pel·lícula i millor director, el va aparellar professionalment per primera vegada amb l'actor Ron Perlman, que tornaria a aparèixer amb assiduïtat en les seves pel·lícules.
L'adaptació de la famosa novel·la d'Umberto Eco, El nom de la rosa (1986), va confirmar el seu estatus com a director. Els anys 80 van acabar per Jean-Jacques Annaud amb L'ós (1988), amb la que va aconseguir un altre premi César com a millor director pel seu treball. Quatre anys després Annaud retornaria al cinema amb L'amant (1992), adaptació del popular text de Marguerite Duras, i continuà amb una pel·lícula d'aventures de quaranta minuts, rodat a IMAX 3D, Wings of Courage (1995), basada en els pilots Jean Mermoz i Antoine de Saint Exupery, l'autor de El petit príncep.
Amb Set anys al Tibet (1997) el director francès es va guanyar l'antipatia del govern xinès, que va vetar la seva entrada al gran país asiàtic. El protagonisme de la pel·lícula va recaure en l'actor Brad Pitt. El seu següent film, Enemic a les portes (2001), recreava la batalla de Stalingrad a la Segona Guerra Mundial. Amb Deux frères (2004), protagonitzada per dos tigres, va tornar a un terreny similar a l'ofert a L'ós.
L'any 2006, roda els exteriors de la seva última pel·lícula en els bancals d'oliveres de Benigembla, i en la cala del Moraig de Benitatxell. Es tracta de Sa majestat Minor, una comèdia mitològica de l'antiga Grècia amb el protagonisme de José García i Vincent Cassel.

## Filmografia

* 1976: Noirs et blancs en couleur
* 1978: El cop de cap (Coup de tête)
* 1981: La recerca del foc (La guerre du feu)
* 1986: El nom de la rosa (Der Name der Rose)
* 1988: L'ós (L'ours)
* 1991: L'amant
* 1995: Wings of Courage
* 1997: Set anys al Tibet (Seven Years in Tibet)
* 2000: Enemic a les portes (Enemy at the Gates)
* 2004: Deux frères
* 2006: Sa majestat Minor
* 2011: Day of the Falcon
* 2015: L'últim llop

## Enllaços externs

* Web oficial
# Jochen Sachse

Jochen Sachse (Frankenberg, 2 d'octubre de 1948) és un atleta alemany, ja retirat, especialista en el llançament de martell, que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Múnic, on va guanyar la medalla de plata en la prova del llançament de martell del programa d'atletisme. Quatre anys més tard, als Jocs de Mont-real, fou sisè en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat d'Europa d'atletisme de 1974 i una d'or a les Universíades de 1970. A nivell nacional guanyà els campionats de la República Democràtica Alemanya de 1971, 1972, 1975 i 1976.
El seu nom apareix en nombrosos documents vinculats al dopatge que foren fets públics després de la reunificació alemanya.

## Millors marques

* Llançament de martell. 76,44 metres (1977)

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Jochen Sachse». [Consulta: 16 maig 2022].
* ↑ «Leichtathletik - Deutsche Meisterschaften - Halle (Staffeln - Herren - Teil 1)». [Consulta: 16 maig 2022].
* ↑ Berendonk, Brigitte. Doping : von der Forschung zum Betrug. Aktualisierte u. erw. Neuausg. Reinbek bei Hamburg: Rowohlt, 1992, p. 183. ISBN 3-499-18677-2.
* ↑ Fitxa a rackfield.brinkster.net
# Jaume Bonet i Moll

Jaume Bonet i Moll (Mallorca) és un mestre jubilat i membre de l'Associació Jubilats per Mallorca, conegut per haver realitzat una vaga de fam durant 26 dies amb l'objectiu de denunciar la política contra el català del govern balear dirigit per José Ramon Bauzà. El 27 de març abandonà la vaga de fam, degut a les recomanacions mèdiques, així com per la petició de la seva pròpia associació. Tomeu Armengual ha decidit agafar-ne el relleu.

## Motius: canvis en la política lingüística

El govern dirigit per Bauzà (PP), el dia 16 de març de 2012 va aprovar gràcies a la seva majoria absoluta a la cambra balear, el projecte de modificació de la funció pública, fet que establia que el català passava de ser un requisit per accedir a la funció pública, i simplement passava a considerar-se un mèrit més. Per a tirar-ho endavant, va ser necessari trencar el consens sobre la llei de la normalització, i modificar diversos articles de la Llei de normalització lingüística (per exemple, en referència a la toponímia).
L'avantprojecte ja va causar molt d'enrenou en la societat de les Illes Balears, arribant, per exemple, a més de 10.000 al·legacions en contra de l'avantprojecte, segons va afirmar l'Obra Cultural Balear.
Fins i tot, aquest canvis van mostrar una divisió interna en el Partit Popular, ja que diversos batlles es van mostrar en contra d'aquest canvi en la política lingüística, com per exemple, el batlle de Manacor Antoni Pastor, o en un altre cas que els disset regidors de Sa Pobla, amb els 9 que militen a les files del PP, van presentar al·legacions a les modificacions engegades.

## Inici de la vaga

El jubilat Jaume Bonet, mestre jubilat, va iniciar la seva vaga de fam el dia 1 de març de 2012, després de diversos dies de preparació, a Can Alcover, la seu de l'Obra Cultural Balear. El seu clar objectiu era posar en evidència la situació del català a les Illes i els canvis que s'estaven produint, així com fer-ho visible a molta gent.

## Referències

* 1 2 «Jaume Bonet deixa la vaga de fam després de 26 dies de reivindicació del català a les Balears». Palma: Televisió de Catalunya, 27-03-2012.
* 1 2 3 «El govern de Bauzá executa l'ofensiva contra el català i trenca el consens sobre la llei de normalització». Vilaweb, 16-03-2012.
* ↑ «El govern balear aprova la llei que fulmina el català com a requisit». El Punt Avui, 17-03-2012.
* ↑ «Més de deu mil al·legacions contra la política lingüística de Bauzá». Vilaweb, 15-01-2012.
# John Curran

John Curran (Utica, 11 de setembre de 1960) és un director de cinema i guionista estatunidenc.

## Biografia

Nascut a Utica, Nova York, Curran ha estudiat il·lustració i disseny a la Universitat de Syracuse, després ha treballat com illustrador, dissenyador gràfic i guionista a Manhattan, abans de traslladar-se a Sydney, Austràlia el 1986. Va treballar en espots de televisió abans d'escriure i dirigir el curtmetratge Down Rusty Down. Pel seu primer llargmetratge, la tragèdia Praise (1998), va ser nominada als premis Australian film Institute a la millor direcció i va guanyar el premi del Film Critics Circle of Australia al millor director i el Premi de la crítica al Festival Internacional de Cinema de Toronto.
Després de sis anys de inactivitat, Curran va tornar amb un nou projecte, la pel·lícula independent Els jocs dels grans (2004), gràcies al qual ha estat nominat pel Gran Premi Especial al Festival de cinema de Deauville i pel Gran Premi del jurat al Festival de Cinema de Sundance. Dos anys després, dirigeix El vel pintat, tercera adaptació cinematogràfica de la novel·la (1925) de W. Somerset Maugham interpretada per Edward Norton, Naomi Watts i Liev Schreiber.
Ha escrit el guió de The Killer Inside Me, segona adaptació de la pel·lícula treta de la novel·la (1952) de Jim Thompson; la pel·lícula és interpretada per Jessica Alba, Kate Hudson, Casey Affleck i Bill Pullman i dirigida per Michael Winterbottom. També el 2010 dirigeix Stone, segona col·laboració amb l'actor Edward Norton, coprotagonista al costat de Robert De Niro.

## Filmografia
### Director

* 1996: Down Rusty Down (curtmetratge)
* 1998: Praise
* 2004: Ja no som dos
* 2006: El vel pintat
* 2010: Stone
* 2013: Tracks
* 2017: L'escàndol Ted Kennedy
* Pròximament: The Beautiful and Damned

### Guionista

* 2004: Ja no som dos
* 2010: The Killer Inside Me

### Productor executiu

* 2006: El vel pintat

## Referències

* ↑ John Curran a Internet Movie Database (anglès)
* ↑ «"L'escàndol Ted Kennedy", a "La gran pel·lícula"». CCMA.cat, 04-01-2021. [Consulta: 11 gener 2021].

## Enllaços externs

* Real Time - On Screen interview Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Entrevista amb motiu del Festival de Venecia 2013
# Jiguliovsk

Jiguliovsk - Жигулёвск (rus) - és una ciutat de l'óblast de Samara, a Rússia. És a la riba dreta del Volga i a 47 km al nord-oest de Samara.

## Història

La ciutat ocupa el territori dels antics pobles d'Otvàjnoie (ja datat del 1840) i Morkvaixi (datat del 1647). L'aglomeració d'Otvajni està relacionada amb l'explotació dels jaciments de petroli que hi ha a la zona. El 1949 es fusionà amb els pobles, i el que en resultà fou la fundació de Jiguliovsk. Rebé l'estatus de ciutat el 1952.
# Jordi Jorba

Jordi Jorba (Barcelona, 8 de maig de 1997) és un jugador espanyol de rugbi que s'exerceix com a ala, que juga per l'Unió Esportiva Santboiana de la Lliga espanyola de rugbi, màxima divisió de la lliga espanyola de rugbi. Jugador provinent de l'escola d'un dels clubs mes antics d'Espanya, el BUC, te com a màxima ambició jugar al rugbi a la mes alta competició, fent gala de l'estirp familiar de jugadors de rugbi.

## Carrera

Als 16 anys, Jorba és reclutat per a les categories inferiors de la USAP amb la primerenca, i a Perpinyà és on comença a jugar en el campionat de espoirs (categoria inferior) amb qui aconsegueix el títol de campions de França juvenil la temporada 2016-17.

## Selecció nacional

Jorba ha passat per les categories inferiors de la selecció espanyola, i ha participat en el campionat de europa sub-19 on Espanya es va proclamar campió del torneig. Aquesta victòria va donar pas a la participació en el mundial "World Trophy U20" on es vàrem proclama subcampions per darrere de Samoa. L'any 2016 és convocat pel seleccionador nacional Santiago Santos per enfrontar-se a Argentina en la copa de les nacions, en un partit on Jorba debuta amb el XV del lleó.
En rugbi a 7 va debutà en el Sevens Gran Prix Series de 2016 que es va disputar en EXETER amb la selecció olímpica dels JJOO de Rio.

## Referències

* ↑ «Jordi Jorba: El camí fins l'Aimé Girald». rugbycat. Arxivat de l'original el 2019-02-19 [Consulta: 8 març 2019].
* ↑ «Els espoirs de l'USAP de Perpinyà de Jordi Jorba, campions de França». Rugbycat, 01-06-2017. Arxivat de l'original el 2018-01-12 [Consulta: 12 gener 2018].
* ↑ La selección sub-19 se proclama brillante campeona de Europa
* ↑ «El XV del León abre la Nations Cup a lo grande» (en castellà). Marca, 09-06-2016.
* ↑ «Jorba y Soriano debutan con la selección olímpica en EXETER» (en castellà). Rugby Alcalá, 07-07-2016.
# Joan I Lemigi

Joan I Lemigi (en llatí Joannes Lemigius Thrax) fou exarca de Ravenna del 611, quan va substituir Esmaragd fins a la seva mort el 615.
Sembla que durant tot el seu mandat va aconseguir evitar la guerra amb els longobards. El 615 va morir assassinat durant una revolta provocada per diversos oficials, i el va succeir Eleuteri. El Liber Pontificalis diu que un dels primers actes d'Eleuteri, el nou exarca, va ser matar a totes les persones vinculades amb la mort de Joan I.

## Referències

* ↑ Davis, Raymont (tr.). The book of pontiffs (liber pontificalis) : the ancient biographies of the first ninety Roman bishops to AD 715. Liverpool: Liverpool University Press, 1989, p. 63. ISBN 9780853232162.
# Joan I Malatesta de San Mauro

Joan I Malatesta de San Mauro fou fill de Rambert Malatesta de San Mauro i fou consenyor de San Mauro, Monleone, Calbana, Calbanella, Ginestreto, Secchiano i Castiglione. El 1430 va ocupar la senyoria de Monte Porzio, però hi va renunciar a canvi de la quota de la senyoria de Castiglione que posseïa la senyora Ludovica. Fou capità de l'exèrcit del duc de Milà i va morir a Màntua vers 1435. El 18 de gener del 1402 es va casar a Rimini amb Verde degli Atti, fill del senyor de Sassoferrato.
# Jean-Marie Luton

Jean-Marie Luton (Chamalèira, 4 d'agost de 1942 - 15è districte de París, 16 d'abril de 2020) fou un enginyer aerospacial francès que va ser Director General de l'Agència Espacial Europea del 1990 al 1997. També va exercir a l'agència espacial francesa CNES i com a cap de la branca aeroespacial d'Aérospatiale. Va ser el president i CEO d'Arianespace del 1997 al 2002. Era membre de la International Academy of Astronautics (IAA) i l'Association Aéronautique et Astronautique de France (AAAF).
Luton va ser guardonat amb el títol d'Oficial de la Legió d'Honor i Comandant de l'Orde Nacional del Mèrit. En el 1985, va rebre el premi Astronautics Prize de l'International Academy of Astronautics.

## Enllaços externs

* Jean-Marie Luton
* (anglès) Dades biogràfiques de Jean-Marie Luton
* (francès) Cronologia d'Arianespace
Agència Espacial Europea :
# Jean-Marie Plane

Jean-Marie Plane (París, 1774 - París, segle XIX) fou un arpista, pedagog, compositor, editor i instrumentista francès.
Es va fer conegut des de 1798 fins a 1827 mitjançant la publicació d'una trentena d'obres de sonates per a la arpa, estudis (tres quaderns), fantasies (n . 1 a 10), nocturns i variacions. Aquestes obres, que van aparèixer per primera vegada a l'autor, es van convertir en propietat de Frey, i finalment de M. Richault. Plane, també té un curs d'harmonia dividit en dotze lliçons clares i fàcils. Fou professor d'harmonia al Conservatori de París.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 45, pàg. 318. (ISBN 84-239-4545-6)
# Josep Ferrando i Rey

Josep Ferrando i Rey (Barcelona, 5 de gener de 1899 - Saragossa, 11 de novembre de 1953) fou un futbolista català de la dècada de 1920.
Començà la seva trajectòria esportiva al Catalunya FC de Martorell (1916-19).
La temporada 1920-21 fitxà pel RCD Espanyol com a suplent dels porters Ramon Bruguera i Pere Ventura, i jugà un partit del Campionat de Catalunya. La mateixa temporada marxà al CA Osasuna on jugà mentre realitza el servei militar. A continuació formà part de l'equip reserva blanc-i-blau, fins a la temporada 1923-24 que tornà a jugar al primer equip tres partits amistosos, un com a porter i dos com a defensa, donada la titularitat a la porteria de Ricard Zamora. El 1924 jugà un partit amb la selecció catalana d'homenatge a Bau.
Els darrers anys com a futbolista els passà a clubs aragonesos, com el RSA Stadium, Huesca FC, club que es va dissoldre a finals de 1927, i Iberia SC.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Fitxa de Ferrando». Periquito.cat. [Consulta: 9 abril 2019].
* ↑ «Selección (Español?) 5 Avenç 4». Mundo Deportivo, 25-02-1924 [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «De la disolución del Huesca». Mundo Deportivo, 25-11-1927. [Consulta: 9 abril 2019].
# Cantó de Villeurbanne-Nord

El cantó de Villeurbanne-Nord és un antic cantó francès del departament del Roine, situat al districte de Lió. Compta amb part del municipi de Villeurbanne. Va existir de 1964 a 2014.

## Municipis

* Villeurbanne
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1964-1967 | André Valance | SFIO |
| 1967-1973 | Marcel Dutartre | PCF |
| 1973-1979 | René Desgrand | PCF |
| 1979-2011 | Bernard Rivalta | PS |
| 2011-2014 | Gilbert Devinaz | PS |
# PPS

PPS té els següents significats:
* Partit Popular Suís, partit polític de Suïssa
* Partit Popular del Tirol del Sud (del nom en italià Partito Popolare Sudtirolese), partit polític d'Itàlia
* Partit del Treball d'Albània (del nom en albanès Partia e Punës e Shqipërisë), partit polític històric d'Albània
* Partit Socialista Polonès (del nom en polonès Polska Parti Socjalistyczna), partit polític històric de Polònia
* Partit Popular Socialista (Brasil), partit polític del Brasil
* Potencial postsinàptic, efecte elèctric en les sinapsis neuronals
* PowerPoint Show, format de fitxer informàtic associat al programa PowerPoint
* Project for Public Spaces, organització sense ànim de lucre nord-americana dedicada a la creació d'espais públics