OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alfons de Vilallonga i Serra

Alfons de Vilallonga i Serra (Barcelona, 1962), baró de Maldà i Maldanell i de Segur, músic i compositor de cinema.

## Biografia

Nasqué en una família de la noblesa barcelonina, entre els membres de la qual destaca el seu oncle, l'escriptor José Luis de Vilallonga. És descendent de Rafael d'Amat i de Cortada (1746-1818), un dels escassos escriptors en llengua catalana de la seva època. Segons el seu web oficial, va obtenir un master's degree en composició i cant al prestigiós Berklee College of Music de Boston, on elaborà les seves primeres composicions i el seu primer espectacle amb cançons de Jacques Brel, Edith Piaf, Frank Sinatra, Georges Gershwin i Cole Porter. Ha compost les bandes sonores de les següents pel·lícules: Inquisitor de Rachel Schaaf (1990), Coses que no et vaig dir mai (1996), A los que aman (1998) i My Life Without Me (2002), d'Isabel Coixet i Mi dulce, de Jesús Mora (2000), Transsiberian, de Brad Anderson (2008). Amb Blancanieves(2012), pel·lícula diriga per Pablo Berger, guanya un Premi Goya i un premi Gaudí a la millor música original. Al 2018 guanya un Gaudí i dos nominacions pels Goyas per la banda sonora de la pel·lícula "La librería" d'Isabel Coixet.

## Referències

* ↑ «Alfons de Vilallonga». Dcine.

## Enllaços externs

* Alfons de Vilallonga i Serra - Lloc web oficial
# Antonio Orejudo

Antonio Orejudo (Madrid, 1963) és un escriptor (assagista, novel·lista i crític literari) i professor de literatura espanyol.

## Biografia

És llicenciat en Filologia Hispànica per la Universitat Autònoma de Madrid i doctor en la mateixa disciplina per la Universitat Estatal de Nova York dels Estats Units, país on va treballar com a professor durant set anys. Investigador convidat a la Universitat d'Amsterdam, va exercir més tard com a professor titular de Literatura espanyola a diverses universitats espanyoles fins a establir-se en la Universitat d'Almeria com a professor de Literatura.
La seva primera novel·la, Fabulosas narraciones por historias (1996), va ser guardonada amb el Premi Tigre Juan a la millor primera novel·la de l'any. Amb Ventajas de viajar en tren (2000) va guanyar el XV Premi Andalusia de Novel·la, que va ser qualificada pel president del jurat, Juan José Millás, d'«una obra mestra».
És autor de nombrosos articles de crítica literària publicats a Babelia, ABC Cultural o Letras y libros entre altres mitjans de premsa.

## Novel·les

* Fabulosas narraciones por historias (1996)
* Ventajas de viajar en tren (2000)
* La nave (2003)
* Reconstrucción (2005)
* Un momento de descanso (2011)
* Los cinco y yo (2017)

## Referències

* ↑ «Antonio Orejudo». [Consulta: 31 agost 2019].
* ↑ Magrinyà, Luis. «“Borrar o no”» (en castellà). [Consulta: 31 agost 2019].
* ↑ Martín-Gorriz, Alfredo. «Antonio Orejudo: «La universidad española es casposa y grosera»» (en castellà), 03-07-2011. [Consulta: 31 agost 2019].
* ↑ Jerez, Diario de. «Antonio Orejudo habla de su obra en Letras Capitales» (en espanyol europeu), 05-11-2011. [Consulta: 31 agost 2019].
* ↑ lecturalia.com. «Antonio Orejudo: libros y biografía autor» (en castellà). [Consulta: 31 agost 2019].
# Formiga (futbolista)

Miraildes Maciel Mota (3 de març de 1978, Salvador de Badia), habitualment anomenada Formiga, és una futbolista professional brasilera que juga de migcampista en el FC Gold Pride de la Lliga femenina professional estatunidenca i en la Selecció femenina de futbol de Brasil.

## Trajectòria

Va ser transferida al FC Gold Pride en el draft de la lliga de 2008 com a primera opció per davant de Kelly Smith i Marta. Finalment va començar a jugar per al seu equip al començament de la temporada 2009. Abans d'anar als Estats Units va jugar pel Saad, de l'estat de Sao Paulo. També va jugar en Suècia pel Malmö FF Dam en la primera divisió sueca, on es va unir en 2004.

## Selecció

Ha disputat amb la Selecció femenina de futbol de Brasil la Copa Mundial Femenina de Futbol en 1995, 1999 i 2003. També ha disputat cinc Jocs Olímpics, en 1996, 2000, 2004, 2008 i 2012. El 2004 i 2008 va guanyar la medalla de plata, la mateixa que va aconseguir en els Jocs Panamericans de 2011. No obstant això anteriorment en els Jocs Panamericans de 2003 i de 2007 havia obtingut l'or.

## Estadístiques
### Clubs

| Club | País | Any |
| São Paulo | Brasil | 1993?1997 |
| Portuguesa | Brasil | 1998 |
| São Paulo | Brasil | 1999 |
| Santa Isabel Futebol Clube | Brasil | 2000?2001 |
| Santos | Brasil | 2002 |
| Serra Macaense Futebol Clube | Brasil | 2003 |
| LdB FC Malmö | Suècia | 2004?2005 |
| New Jersey Wildcats | Estats Units | 2006 |
| Jersey Sky Blue | Estats Units | 2007 |
| Saad Esporte Clube | Brasil | 2007 |
| Botucatu Futebol Clube | Brasil | 2008 |
| FC Gold Pride | Estats Units | 2009 |

## Referències

* ↑ Elliot, Almond «FC Gold Pride signs No. 1 pick Formiga». San Jose Mercury News, 03-02-2009 [Consulta: 31 maig 2013].
* ↑ «Formiga profile at UOL Esporte – Pa 2007» (en portuguès). UOL Esporte. [Consulta: 30 maig 2013].

## Enllaços externs

* Perfil en el FC Gold Pride
* Perfil en el New Jersey Wildcats Arxivat 2007-11-11 a Wayback Machine.
* Perfil en el Saad (portuguès)
Viccionari
# Forn de calç del Corcola

El Forn de calç del Corcola és una obra de Matadepera (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Forn situat a l'anomenat Pla dels Caçadors, a poca distància del Forn d'en Ton, destinat a la transformació de roca calcària en calç. Part del forn està excavat al marge natural i part està construït amb maó. L'entrada al forn és un passadís cobert amb volta de canó de doble línia de maons disposats en plec de llibre, més ample al començament que a la part interior. El vestíbul està tancat per dos murs perpendiculars al forn que fan de contraforts i just al davant hi ha la plaça de maniobra per a la preparació del forn i la càrrega i descàrrega dels carros. Adossat al contrafort oest hi ha una habitació rectangular que va ser la cabana del calcinarie, actualment sense teulada, amb una porta amb llinda d'una sola peça de pedra de gres vermella. A l'est de l'altre contrafort hi ha un abocador de cendres i rebuig de cuita. Al forn es poden distingir la corona (part superior, feta amb pedres col·locades seguint la tècnica de pedra seca), l'olla (on es portava a terme la cocció), la porta (obertura d'accés a l'olla), la boca (part per on s'introduiria la gabella, formada per un petit mur de pedra amb una obertura al centre que arriba fins a terra) i la banqueta perimetral (a la base de l'olla, una mena de banc corregut adossat a la paret).

## Història

El Forn de calç del Corcola forma part d'un conjunt industrial juntament amb els forns de calç d'en Ton i del Camí d'en Girabau, i tots ells semblen estar relacionats amb la propietat de Can Solà del Racó. La cronologia dels forns és difícil d'establir, però probablement siguin de mitjans del segle xix coincidint amb una gran demanda de calç deguda al fort creixement de les ciutats veïnes de Sabadell i Terrassa gràcies a la industrialització. La presència d'una pedrera, una xarxa de camins i una barraca de vinya a les proximitats mostren una explotació lligada en els seus orígens al món rural. Aquest forn en concret sembla que va ser utilitzat per la família dels Corcola entre 1920 i 1929.
L'any 2008, després de la signatura d'un conveni de col·laboració entre la Diputació de Barcelona i Caixa Catalunya, es va redactar el projecte "Posada en valor d'elements de patrimoni rural a la costa del Tet i Mont-Rodó", el qual s'articula entorn a la recuperació del patrimoni rural construït, especialment els forns de calç, murs i construccions de pedra seca. El fet que aquest forn estigués inclòs en el Pla Especial de Protecció del Patrimoni Arquitectònic i Arqueològic de Matadepera va motivar la intervenció arqueològica de l'any 2009.

## Referències

* 1 2 3 «Forn de calç del Corcola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 juliol 2018].
# Sant Agustí d'Alfara de Carles

Sant Agustí d'Alfara de Carles és una església barroca d'Alfara de Carles protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una obra de maçoneria ordinària amb utilització de carreus petits a les cantonades, amb un arrebossat en males condicions. La coberta és a doble vessant amb ràfec poc sortit. La planta és quadrangular.
Situada a un extrem del nucli urbà, el pronunciat pendent sobre la qual està construïda la fa gairebé un mur de contenció. Això explica el contrast entre la considerable altura en contemplar-se l'església des del carrer d'accés, mentre que la torre campanar queda a menys altura que la part alta del poble. L'edifici és molt senzill i la part de més interès és la porta d'accés flanquejada per columnes que no arrenquen de terra i que suporten una motllura corba. L'arc de la porta és de carpanell. La torre campanar en una façana lateral és de construcció més tosca, i apareix afegida posteriorment.

## Història

Fou construïda l'any 1771, fins al 1790, aprofitant una construcció anterior. Sobre un carreu de la cantonada posterior es pot llegir un petit text i la data 1769. A la clau de la porta del temple diu: "Año 1776".
El maig de 2020 van iniciar-se les obres de restauració. Les dues primeres fases (sostre i interior) van finalitzar l'agost de 2023 restant pendent els laterals del temple.

## Referències

* 1 2 «Sant Agustí d'Alfara de Carles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 agost 2014].
* ↑ S’inicien les obres de restauració de l’església de Sant Agustí d’Alfara de Carles; article publicat pel Diari de Tarragona el 05/05/2020.
* ↑ Alfara finalitza la primera fase de rehabilitació de l’església amb la nova coberta; article publicat pel Diari de Tarragona el 03/01/2021.
* ↑ Iniciada la segona fase de les obres a l’església d’Alfara de Carles; article publicat pel Diari de Tarragona el 18/06/2022.

## Enllaços externs

* «Sant Agustí d'Alfara de Carles». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Clarinet contrabaix

El clarinet contrabaix és el més llarg de la família dels clarinets que ha estat produït regularment i que el seu ús s'ha ampliat significadament. En altres ocasions és conegut pel nom clarinet pedal, paraula que es refereix no a cap mecanisme de l'instrument sinó a una analogia entre els seus tons baixos amb els tons pedals del trombó, o la secció pedal de l'orgue. Els clarinets contrabaixos moderns estan afinats amb Si♭ (bemoll), arribant a dues octaves més baixes (greus) que el clarinet soprano en Si♭ i una octava descendent del clarinet baix. Alguns dels models de clarinets contrabaixos tenen unes notes que s'amplien cap a greu fins a un mi♭, mentrestant que altres poden arribar a un re i fins i tot a un do. Alguns d'aquests instruments, en el passat estaven afinats en Do; la pesa d'Arnold Schönberg, «Fünf Orchesterstücke» especifica l'ús d'un clarinet contrabaix afinat en la, però no existeix evidència que aquest instrument hagi existit. A diferència d'altres clarinets, el clarinet contrabaix és construït usualment amb només una clau de trino per la mà dreta no com els costums de les quatre claus. Aquesta clau té la mateixa funció que la més baixa de les claus de trino en altres clarinets.

## Enllaços externs

* Més informació sobre el clarinet contrabaix Arxivat 2011-05-23 a Wayback Machine.
# Castanea dentata

El castanyer americà (Castanea dentata) és una espècie d'arbre gran del gènere Castanea, de fulla caduca de la família de les fagàcies nadiu de l'est d'Amèrica del Nord. Abans que l'espècie fou devastada pel xancre del castanyer, una malaltia fúngica, va ser un dels arbres de bosc més importants en tota la seva gamma. En l'actualitat hi ha molt pocs exemplars madurs de l'arbre dins del seu territori autòcton, encara que molts petits brots viuen hi segueixen sent. No obstant això, hi ha (almenys) centenars d'arbres grans fora de la seva àrea de distribució autòctona, en les zones amb soques del patogen menys virulentes, com ara els 600 a 800 arbres grans a Michigan.

## Referències

* ↑ Brewer, L.G. 1982. The present status and future prospect for the American chestnut in Michigan. Mich. Bot. 21: 117-128.
* ↑ Fulbright, D.W., W. H. Weidlich, K. Z. Haufler, C. S. Thomas, and C. P. Paul. 1983. Chestnut blight and recovering American chestnut trees in Michigan. Can. J. Bot. 61:3164-3171.
# Alstonieae

Alstonieae és una tribu de la subfamília de les Rauvolfioideae que pertany a la família de les Apocynaceae. Comprèn 8 gèneres.

## Gèneres

* Alstonia R. Br.
* Amblyocalyx Benth. = Alstonia R. Br.
* Aspidosperma Mart. & Zucc.
* Bisquamaria Pichon = Laxoplumeria Markgr.
* Blaberopus A. DC. = Alstonia R. Br.
* Coutinia Vell. = Aspidosperma Mart. & Zucc.
* Cufodontia Woodson = Aspidosperma Mart. & Zucc.
* Cylindrosperma Ducke = Microplumeria Baill.
* Geissospermum Allemão
* Haplophyton A. DC.
* Laxoplumeria Markgr.
* Microplumeria Baill.
* Paladelpha Pichon = Alstonia R. Br.
* Paralyxia Baill. = Aspidosperma Mart. & Zucc.
* Strempeliopsis Benth.
* Tonduzia Pittier ~ Alstonia R. Br.
* Vallesia Ruiz & Pav.
* Winchia A. DC. = Alstonia R. Br.

## Referències

* ↑ USDA, ARS, National Genetic Resources Program. Germplasm Resources Information Network - (GRIN) [Base de Dades en Línia]. National Germplasm Resources Laboratory, Beltsville, Maryland. URL: http://www.ars-grin.gov/cgi-bin/npgs/html/gnlist.pl?1685 Arxivat 2013-10-18 a Wayback Machine. (21 d'octubre de 2013)

## Enllaços externs

* http://www.uniprot.org/taxonomy/167491
# Forza Motorsport 7

Forza Motorsport 7 és un videojoc de curses desenvolupat per Turn 10 Studios i publicat per Microsoft Game Studios, essent el desè lliurament de la sèrie Forza. Va ser publicat per Windows 10 i Xbox One el 3 d'octubre de 2017.

## Joc

Forza Motorsport 7 disposa de més de 700 cotxes i 32 circuits disponibles en més de 200 variants (tots els que s'oferien a l'edició anterior Forza Motorsport 6 més un circuit fictici a Dubai i vàries pistes que no apareixien des de Forza Motorsport 4 com Maple Valley Raceway, Mugello Cirtuit i Suzuka Circuit. S'ofereixen dues noves funcionalitats com són el temps meteorològic dinàmic al llarg de la durada de la cursa (disponible ja anteriorment al títols Forza Horizon) i la personalització del pilot mitjançant un gran nombre d'aparences de tot tipus.

## Referències

* ↑ O'Kane, Sean. «Forza Motorsport 7’s plan to be the most realistic racing game: focus on humans» (en anglès), 11-06-2017. [Consulta: 1r novembre 2019].

## Enllaços externs

* Forza Motorsport 7 - Lloc web oficial
# Light L16

Light L16 és una càmera desenvolupada per l'empresa Light que destaca principalment per la seva innovació tecnologia, en estar formada per fins a 16 lents Full Frame diferents, quan la majoria de càmeres estan basades en un. Això permet a l'usuari captar una mateixa fotografia amb diferents distàncies focals i angles sense la necessitat de canviar l'objectiu.
Light va anunciar el 8 d'octubre de 2015 el projecte de la L16, i durant dos anys es va estar desenvolupant fins que es va llançar al mercat l'octubre de 2017.

## Especificacions tècniques

La càmera està formada per un total de 16 lents Full Frame, 5 d'aquestes són de 28mm amb una obertura de diafragma de f/2.0, altres 5 són de 70mm amb diafragma f/2.0 i les 6 restants corresponen a 150mm amb una obertura de f/2.4.
Per tant, el rang de la distància focal de la càmera és dels 28mm als 150mm, amb 13 passos de diafragma, el més obert és de f/2.0 i el més tancat de f/15.
La Light L16 permet captar fotografies sota una ISO que emmarca des de 100 fins a 3200, facilitant a l'usuari fotografiar amb poca llum ambient.
En voler ser una evolució d'una càmera de telèfon mòbil, les seves dimensions són de 165 x 84,5mm x 24.05mm, el que permet incorporar una pantalla tàctil per a visualitzar la imatge prèvia a la presa que és de 5 " i té un pes total de 435 g.
La seva bateria està pensada perquè l'usuari la pugui utilitzar fins a un màxim de 8 hores seguides, i és de 4120 mAh.
El seu preu al mercat actualment és de 2000 $
Resum :
| Nom del model | Light L16 |
| Resolució | 51,1 Megapixeles |
| Mida del sensor | 4,54mm x 3,42mm |
| ISO | 100 - 3200 |
| Obturador | 1/8000 - 15 seg |
| Diafragma | f/2.0 - f/15 |
| Lents | 28mm - 150mm (5x28mm, 5x70mm, 6x150mm) |
| Dimensions | 165 x 84,5mm x 24.05mm |
| Pes | 435 g |
| Bateria | 4120 mAh |
| Preu | 2000$ |
| Data de llançament | Octubre de 2017 |

## Referències

* ↑ «¿El futuro de la fotografía? Posiblemente esté en un teléfono con dieciséis cámaras y 52 megapíxeles» (en castellà). Xataka foto.
* 1 2 3 4 TheLightCo. «Light Camera | Light» (en anglès). Arxivat de l'original el 2018-12-12. [Consulta: 14 desembre 2018].
* ↑ Pastor, Javier. «Este es el aspecto final de Light L16, la monstruosa cámara con 16 objetivos y 52 Mpíxeles» (en castellà), 15-04-2017. [Consulta: 14 desembre 2018].
* 1 2 «Light L16 Review: The most-hyped camera ever?». [Consulta: 14 desembre 2018].
* ↑ «Light L16 Specifications» (en anglès). Imaging resource.
# Sant Agustí de Ceret

Sant Agustí de Ceret és una capella de la vila de Ceret, del terme comunal del mateix nom, a la comarca del Vallespir (Catalunya del Nord).
Està situada. En l'actualitat és una cambra més d'un habitacle privat.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «36 - Ceret». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatébia-Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Vall 13. Sant Agustí de Ceret». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Morellàs i les Illes». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ [ La capella de Sant Agustí de Ceret en els ortofotomapes de l'IGN]
# Central elèctrica Brutau

La Central elèctrica Brutau és un edifici del municipi de Vilallonga de Ter (Ripollès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La central pròpiament dita és un edifici rectangular amb murs de pedra. Al seu voltant hi ha uns jardins ben cuidats, amb un altre cos d'edifici amb tres habitatges: la del mig era la residència de la família Brutau i les laterals del personal que tenia cura de la central. La central recull l'aigua Ter amunt, al pont de Setcases, i per una galeria subterrània de 6 km aproximadament, arriba a la presa sobre la Central, el desnivell entre la recollida d'aigua i la Central és de 450 m i el salt d'aigües és de 178 m, el cabal és de 476 l/s, la potència de 947 h/p i la velocitat de les turbines és de 750 revolucions minut. A la Sala de Turbines n'hi ha tres i, a través d'una escala metàl·lica de tipus imperial, es puja al pis superior on hi ha el taulell de control i la taula de l'operari encarregat, tot d'estil modernista, amb ferro forjat, marbre gris i fusta treballada, amb llums de pàmpols de metall daurat. És molt interessant la sala de parallamps.

## Història

La Central s'inicià el 1903 i s'acabà el 1909, fou construïda pels Brutau per portar l'energia elèctrica a la seva fàbrica de teixit situada a Sant Jaume de Llierca i a través de l'antiga via Francisca, passava per la Vall de Vianya i arribava a Olot. El 1935 fou comprada per Hidroelèctrica de l'Empordà i posteriorment passà a propietat de Fecsa com a filial.

## Referències

* 1 2 3 «Central elèctrica Brutau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# American hairless terrier

El terrier americà sense pèl (American hairless terrier) és una raça poc comuna de gos, considerada una variant del terrier ratoner.
L'1 de gener de 2004 el United Kennel Club nord-americà la va considerar una raça separada dins dels terriers. Sol confondre's amb el Chihuahua sense pèl.

## Referències

* ↑ Morris, Desmond. Dogs : the ultimate dictionary of over 1,000 dog breeds. North Pomfret, Vt.: Trafalgar Square Pub, 2002. ISBN 1-57076-219-8.
* ↑ Wilcox, Bonnie. Atlas of dog breeds of the world. Fifth edition, 1995. ISBN 978-0-7938-1284-4.
* ↑ «Breed Standards : American Hairless Terrier» (en anglès). United Kennel Club. [Consulta: 1r maig 2022].

## Enllaços externs

* American Hairless Terrier Association - Provisional National UKC Parent Club
* Hurricane Alley American Hairless Terrier Association Arxivat 2007-09-16 a Wayback Machine.
* Canadian American Hairless Terrier Association Arxivat 2017-09-15 a Wayback Machine.
# Artembares (noble)

Artembares (en grec antic Ἀρτεμβάρης) era un noble mede, que tenia un fill company de jocs de Cir II el Gran quan no se sabia que seria rei.
Cir un dia el va castigar perquè no va seguir les seves indicacions en un joc que practicaven, i Artembares, indignat per la conducta de Cir, del que creia que era fill d'un simple pastor, es va queixar al rei Astíages de Mèdia. Llavors es va saber que Cir era fill de Mandana i net d'Astíages, segons explica Heròdot.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Artembares». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 2 juny 2021].
# Fertőrákos

Fertőrákos és un municipi de la província Győr-Moson-Sopron, a Hongria, situat a uns 10 km de Sopron, prop del llac Fertő. El 2011 tenia 2.146 habitants.
Fertőrákos també compta amb un petit port i una platja de sorra amb zona de bany, accés que abans de 1989 es limitava a l'elit comunista.

## Enllaços externs

* Fertőrákos - Lloc web oficial
# Font del Garrofer d'en Manel

La font del Garrofer d'en Manel de Teià es troba al Parc de la Serralada Litoral, la qual és així anomenada perquè a l'indret on es troba hi va haver la vinya d'en Manel i un gran garrofer.

## Descripció

Es tracta d'una petita pedrera del torrent del Molí, on la roca tallada forma una paret de 10 x 5 metres de la qual l'aigua regalima per diferents punts. Un canal a terra la condueix fins a una petita pica de pedra, de base natural i laterals artificials. De la pica sobreïx cap a un bassal un parell de metres més avall, on s'abeura la fauna. L'entorn circumdant és abandonat i solitari, essent el brunzit de la munió d'insectes que habita al voltant d'aquesta humitat l'únic soroll que s'hi sent. Hi ha aigua gairebé tot l'any i sol ser clara i neta.

## Accés

És ubicada a Teià: situats al Sagrat Cor de Teià, baixem 50 metres en direcció a Teià. En un revolt a l'esquerra, surt a la dreta un camí que baixa. La font és a 140 metres d'aquest trencall, en una fondalada a la dreta del camí. Coordenades: x=443328 y=4595965 z=236.

## Referències

* 1 2 3 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàgs. 120-121.

## Enllaços externs

* Wikiloc (català)
* Llibre-Guia de la Serralada Litoral - Història i itineraris Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine. (català)
# Coca de xulla

La coca de xulla o d'embotit és una coca salada típica de gairebé tot l'interior muntanyenc que consiteix en un pa allargassat decorat amb trossos de botifarra, cansalada, xoriço o altres carns salades i saboroses. Es forneix tot alhora, de tal manera que el pa queda impregnat amb el greix de la carn, la qual cosa li propina un sabor salat i unes taques de colors, en especial el roig del xoriço.

## Bollos

A la vila de Requena i la seua comarca, la Plana d'Utiel, tot i tenir una massa semblant, la seua vora dentada hi dona un caire de pastís, i habitualment s'anomena bollo o bollo con magras, tot i que els forners locals també accepten coca d'alternativa. Aquesta preparació gaudeix d'una associació de forners i artesans que s'hi dedica

## Referències

* ↑ Eliana Thibaut i Comalada, Les Coques Catalanes, Proa, Barcelona 1995 ISBN 84-8256-131-6.
* ↑ «Generalitat Valenciana». Arxivat de l'original el 2009-12-14. [Consulta: 11 gener 2010].
* ↑ «Portal de turisme de la província de València». Arxivat de l'original el 2007-12-20. [Consulta: 11 gener 2010].
* ↑ Generalitat valenciana
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :