OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Trichomycterus nigricans

Trichomycterus nigricans és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,9 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Santa Catarina (Brasil).

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Valenciennes, A. 1832. Nouvelles observations sur le capitan de Bogota, Eremophilus mutisii. A Voyage de Humboldt et Bonpland, Deuxième partie. Observations de Zoologie et d'Anatomie comparée. París. Humboldt & Bonpland's Voyage v. 2 (Title page 1833): 341-348.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* De Pinna, M. C. C.; Wosiacki, W. «Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes)». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003. ISBN 9788574303611.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Trichomycterus megantoni

Trichomycterus megantoni és una espècie de peix de la família dels tricomictèrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 10,1 cm de llargària total.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud-est del Perú.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Valenciennes, A. 1832. Nouvelles observations sur le capitan de Bogota, Eremophilus mutisii. A Voyage de Humboldt et Bonpland, Deuxième partie. Observations de Zoologie et d'Anatomie comparée. París. Humboldt & Bonpland's Voyage v. 2 (Title page 1833): 341-348.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* De Pinna, M. C. C.; Wosiacki, W. «Trichomycteridae (pencil or parasitic catfishes)». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003. ISBN 9788574303611.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fernández, L. & R.Q. Chuquihuamaní, 2007. A new species of Trichomycterus (Siluriformes: Trichomycteridae) from the Andean Cordillera of Perú, with comments on relationships within the genus. Zootaxa 1545: 49–57.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Tornai

* Per a altres significats, vegeu «Tournay».
Tornai (en francès i oficialment Tournay) és un municipi del departament francès dels Alts Pirineus (regió d'Occitània) que el 2007 tenia 1.280 habitants. Forma part del cantó de Tornai.

## Geografia

Tornai ocupa una superfície de 14,32 km², amb una densitat de població de 89,39 habitants per km².

## Demografia

El diagrama següent mostra la variació en el nombre d'habitants (font: estadístiques de l'INSEE).

## Enllaços externs

* Informació sobre Tornai (francès)
* Ubicació del municipi (mapa a escala 1:100.000) a Mapquest
* Informació estadística al web de l'INSEE Arxivat 2012-11-07 a Wayback Machine.
# Timmy Dooley

Timmy Dooley (13 de febrer de 1969, Limerik) és un polític irlandès del partit Fianna Fáil un Teachta Dála (TD) per la circumscripció electoral de Clare, qui va ser elegit a les eleccions generals de 2007. Va ser senador del An Rolla Riaracháin de 2002 a 2007.
Va ser elegit a les eleccions de 2007 després d'encapçalar les votacions amb 100.791 vots.
Dooley va ser educat a l'Escola Nacional Mountshannon, l'Institut de Scarriff i al University College Dublin, on fou president del Kevin Barry Cumann del Fianna Fáil l'any 1989. Està casat amb Emer McMahon i tenen una filla.
Ha servit de Portaveu d'Oposició per Transport, Turisme i Esport de 2011 a 2016, i actualment serveix de Portaveu d'Oposició per Comunicacions, Acció de Clima i Entorn des del maig de 2016.

## Referències

* ↑ «Mr. Timmy Dooley». Oireachtas Members Database. Arxivat de l'original el 12 d’abril 2010. [Consulta: 19 febrer 2008].
* ↑ «Timmy Dooley». ElectionsIreland.org. [Consulta: 27 agost 2009].

## Enllaços externs

* Timmy Dooley pàgina en el Fianna Fáil pàgina web Arxivat 2015-04-14 a Wayback Machine.
# Lliga de Santo Antão Nord de futbol

La Lliga de Santo Antão de futbol (Nord) és la lliga regional de la zona nord de l'illa de Santo Antão, Cap Verd. És organitzada per l'Associação Regional de Futebol de Zona Norte do Santo Antão, ARFZNSA. El campió disputa la lliga capverdiana de futbol.

## Historial

Font:

### Campionat Regional

* 1997-98: Rosariense Clube
* 1998-99: Solpontense
* 1999-00: Solpontense
* 2000-02: no disputat, vegeu Lliga de Santo Antão
* 2002-03: Paulense
* 2003-04: Paulense
* 2004-05: Paulense
* 2005-06: Beira-Mar (Ribeira Grande)
* 2006-07: Rosariense Clube
* 2007-08: Solpontense
* 2008-09: Os Foguetões
* 2009-10: Solpontense
* 2010-11: Rosariense Clube
* 2011-12: Paulense

### Primera Divisió

* 2012-13: Solpontense
* 2013-14: Paulense
* 2014-15: Paulense
* 2014-15: Sinagoga
* 2016-17: Paulense
* 2017-18: Os Foguetões
* 2018-19: UD Santo Crucifixo

## Referències

* ↑ «Santo Antão Norte». Fcf.cv. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 20 setembre 2015].
* ↑ Santo Antão North Zone Regional Football Association website Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine. (portuguès)
* ↑ Santo Antão North Premier Division at Sports Midia (portuguès)
* ↑ «Cape Verde Islands - List of Regional Tournament Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Llac Tekapo

El Llac Tekapo és el segon llac més gran dels tres més o menys paral·lels que van de nord a sud al llarg de la vora nord de la conca Mackenzie, a l'illa del Sud de Nova Zelanda (els altres dos són el Llac Pukaki i l'Ohau). Cobreix una àrea de 83 km² i es troba a una altitud de 700 m per sobre del nivell del mar.
L'alimenta el riu trenat Godley en el seu extrem nord, les fonts del qual són als Alps del Sud. El llac és una destinació turística molt popular, i hi ha diversos hotels i resorts situats en la localitat Lake Tekapo, a l'extrem sud del llac, així com el Parc regional Lake Tekapo.
L'església del Bon Pastor, situada a la riba del Llac Tekapo va ser la primera església construïda en la conca Mackenzie, l'any 1935; va ser dissenyada per l'arquitecte R.S.D. Harman, de Christchurch, basant-se en dibuixos de l'artista local Esther Hope. A prop s'hi troba l'estatua de bronze d'un collie, obra de l'escultor Innes Elliott, de Kaikoura. Existeix també un observatori astronòmic al Mont John, al nord de la població i al sud del petit Llac Alexandrina.

## Galeria

* Llac Tekapo.
* Llac Tekapo i Llac Alexandrina, al nord-oest d'aquest.
* Llac Tekapo.
* Llac Tekapo nevat, amb l'església del Bon Pastor.
* Església del Bon Pastor.
* Estàtua del collie.
# Llac Tasman

El Llac Tasman és un llac proglacial format per la retirada recent de la Glacera de Tasman a l'Illa del Sud de Nova Zelanda.
A principis de la dècada de 1970, hi va haver diversos estanys petits d'aigua de desglaç de la glacera de Tasman. El 1990, aquests estanys s'havien fusionat en el Llac Tasman.
El Llac Tasman, la glacera i les muntanyes circumdants són part del Parc Nacional del Mont Cook. Fer una passejada en vaixell entre els icebergs al llac Tasman és ara una activitat turística popular.
Igual que a molts altres llocs geogràfics, tant a Nova Zelanda com a Austràlia, porta el nom de l'explorador holandès Abel Janszoon Tasman.

## Referències

* ↑ "Place Name Detail: Tasman Lake".
* ↑ Hochstein, M.P.; Claridge, D.; Henrys, S.A.; Pyne, A.; Nobes, D.C. and Leary, S.F. (1995).
* ↑ «Tasman Glacier retreat extreme». Massey University, 23-04-2008. [Consulta: 24 abril 2008].
* ↑ Temple, Philip «Deniers don't have a rapidly melting glacier to stand on». The New Zealand Herald, 11-12-2009 [Consulta: 23 febrer 2010].

## Enllaços externs

* Departament de Conservació de Nova Zelanda - Parc Nacional Aoraki/Mont Cook
# Llista de batlles de Petra

| Núm. | Legislatura | Batle | Inici del mandat | Fi del mandat |
| 1 | I | Antoni Oliver (AAP), amb pacte amb UCD i Independents Ariany. | 1979 | 1983 |
| 1 | II | Antoni Oliver (AAP), majoria absoluta. | 1983 | 1985 |
| 2 | II | Martí Santandreu Gelabert (AAP), majoria absoluta. | 1985 | 1987 |
| 2 | III | Martí Santandreu Gelabert (AAP), majoria absoluta. | 1987 | 1991 |
| 2 | IV | Martí Santandreu Gelabert (AAP), majoria absoluta. | 1991 | 1995 |
| 3 | V | Joan Font Massot (PSM), pacte amb UM i UIP. | 1995 | 1999 |
| 3 | VI | Joan Font Massot (PSM), majoria absoluta. | 1995 | 2003 |
| 3 | VII | Joan Font Massot (PSM), majoria absoluta. | 2003 | 2007 |
| 3 | VIII | Joan Font Massot (PSM), majoria absoluta. | 2007 | 2010 |
| 4 | VIII | Caterina Mas Bennàssar (PSM), majoria absoluta. | 2010 | 2011 |
| 4 | IX | Caterina Mas Bennàssar (PSM), majoria simple. | 2011 | 2019 |
| 5 | X | Salvador Femenias Riera (El PI) amb el suport del PP | 2019 | en el càrrec |
# Llista d'artistes amb obra al Museu d'Art Jaume Morera

Llista no completa amb el nom dels artistes amb una o més obres en la col·lecció permanent del Museu Jaume Morera de Lleida, o en els seus fons.

## Ordre alfabètic
### A

* Antoni Abad Roses
* Francesc Abad Gómez
* Ignasi Aballí Sanmartí
* Sergi Aguilar Sanchis
* Antònia Aguiló i Pascual
* Pep Agut Bonfills
* Ana Laura Aláez
* Frederic Amat Noguera
* Eduard Arranz Bravo

### B

* Txomin Badiola
* Albert Bayona
* Josep Benseny Piñol
* Jordi Bernadó Tarragona
* Aureliano de Beruete Moret
* Gonzalo Bilbao Martínez
* Josep Biosca Biosca
* Antoni Boleda Ribalta
* Francesc Borràs Farràs,
* Ramon Borràs Perelló,
* Joan Brossa Cuervo,
* Neus Buira Ferrer.

### C

* Jean-François Chabrun, Albert Coma Estadella, Leandre Cristòfol Peralba, Enric Crous Vidal, Modest Cuixart Tàpies

### E

* Juan Espina y Capó

### F

* Alejandro Ferrant Fischermans, Antonia Farreras Betran, Marià Fortuny Marsal

### G

* Antoni Garcia Lamolla, Baldomer Gili Roig, Xavier Gosé Rovira, Josep Guinovart Bertran

### H

* Carlos de Haes, Joan Hernández Pijuan

### I

* Ernest Ibàñez Neach, Laurence Iché, Josep Iglésias del Marquet Olomí

### J

* Àngel Jové Jové

### L

* Nadine Lefebure, Antoni Llena Font, Carles Llobet i Busquets, Alfons López i Tufet

### M

* Nicolás Martínez Lage, Lluís Masriera Roses, Jaume Minguell i Miret, Joaquim Mir Trinxet, Jaume Morera Galicia, Carles Mostany i Rebés, Prudenci Murillo i Domingo

### P

* Perico Pastor i Bodmer, Victor Perez Pallarés, Cecilio Pla Gallardo, Jordi V. Pou Jové, Francisco Pradilla Ortiz, August Puig i Bosch

### R

* Harmenszoon Van Rijn Rembrandt, Benet Rossell i Sanuy

### S

* Antoni Samarra Tugues, Rosa Siré i Cabré, Antoni Sirera Gené

### T

* Lluís Trepat i Padró

### U

* Joaquim Ureña i Ferrer

### V

* Carlos Vázquez Úbeda, Joan Vila Casas, Miquel Viladrich Vila, Manuel Villegas Brieva, Manuel Viola i Gamón, Albert Vives i Iglésias
# Llengua zumaia

El zumaia és una llengua txadiana gairebé extinta que l'any 1987 tenia 25 parlants a la divisió Diamare del nord de Camerun i que s'agrupa, ensems amb el herdé, el marba, el massa, el mesme, el mussei, el ngete i el pévé, dins la branca de les llengües masses.
# Llista d'espècies d'atípids

Llista d'espècies de atípids, una família d'aranyes migalomorfs descrita per Tamerlan Thorell el 1870. Té només tres gèneres descrits i un dels quals, Atypus, té algunes espècies a Europa. Aquest llistat conté la informació recollida fins al 28 d'octubre de 2006.

## Gèneres i espècies
### Atypus

Atypus Latreille, 1804
* Atypus affinis Eichwald, 1830 (Bretanya fins a Ucraïna, Nord d'Àfrica)
* Atypus baotianmanensis Hu, 1994 (Xina)
* Atypus coreanus Kim, 1985 (Corea)
* Atypus dorsualis Thorell, 1897 (Myanmar, Tailàndia)
* Atypus flexus Zhu i cols., 2006 (Xina)
* Atypus formosensis Kayashima, 1943 (Taiwan)
* Atypus heterothecus Zhang, 1985 (Xina)
* Atypus javanus Thorell, 1890 (Java)
* Atypus karschi Dönitz, 1887 (Xina, Taiwan, Japó)
* Atypus lannaianus Schwendinger, 1989 (Tailàndia)
* Atypus largosaccatus Zhu i cols., 2006 (Xina)
* Atypus ledongensis Zhu i cols., 2006 (Xina)
* Atypus magnus Namkung, 1986 (Rússia, Corea)
* Atypus medius Oliger, 1999 (Rússia)
* Atypus muralis Bertkau, 1890 (Central Europa fins a Turkmenistan)
* Atypus pedicellatus Zhu i cols., 2006 (Xina)
* Atypus piceus (Sulzer, 1776) (Europa fins a Moldàvia, Iran)
* Atypus quelpartensis Namkung, 2002 (Corea)
* Atypus sacculatus Zhu i cols., 2006 (Xina)
* Atypus sinensis Schenkel, 1953 (Xina)
* Atypus snetsingeri Sarno, 1973 (EUA)
* Atypus sternosulcus Kim i cols., 2006 (Corea)
* Atypus suiningensis Zhang, 1985 (Xina)
* Atypus suthepicus Schwendinger, 1989 (Tailàndia)
* Atypus sutherlandi Chennappaiya, 1935 (Índia)
* Atypus suwonensis Kim i cols., 2006 (Corea)
* Atypus tibetensis Zhu i cols., 2006 (Xina)
* Atypus yajuni Zhu i cols., 2006 (Xina)

### Calommata

Calommata Lucas, 1837
* Calommata fulvipes (Lucas, 1835) (Java, Sumatra)
* Calommata obesa Simon, 1886 (Tailàndia)
* Calommata pichoni Schenkel, 1963 (Xina)
* Calommata signata Karsch, 1879 (Xina, Corea, Japó)
* Calommata simoni Pocock, 1903 (Àfrica)
* Calommata sundaica (Doleschall, 1859) (Java, Sumatra)
* Calommata truculenta (Thorell, 1887) (Myanmar)

### Sphodros

Sphodros Walckenaer, 1835
* Sphodros abboti Walckenaer, 1835 (EUA)
* Sphodros atlanticus Gertsch & Platnick, 1980 (EUA)
* Sphodros coylei Gertsch & Platnick, 1980 (EUA)
* Sphodros fitchi Gertsch & Platnick, 1980 (EUA)
* Sphodros niger (Hentz, 1842) (EUA, Canadà)
* Sphodros paisano Gertsch & Platnick, 1980 (EUA, Mèxic)
* Sphodros rufipes (Latreille, 1829) (EUA)

## Referències

* ↑ Thorell, T. (1870b). On European spiders. Nova Acta Regiae Societatis Scientiarum Upsaliensis (3) 7: 109-242.
* The World Spider Catalog, V7.5

## Vegeu també

* Classificació de les aranyes
# Torre da Medronheira

La Torre da Medronheira (torre de l'arboç, en català) és una torre de guaita situada a la parròquia de Ferreiras, al municipi d'Albufeira, districte de Faro, Portugal. Construïda al segle xvi, durant el regnat de Joan III, per a vigilar la costa dels atacs corsaris.
Està situada dins d'una finca particular.

## Referències

* ↑ «Torre da Medronheira» (en portuguès). Turisme de Portugal.
* ↑ «Torre da Medronheira» (en portuguès). Direcció General del Patrimoni Cultural. Govern de Portugal.
# Franciscanita

La franciscanita és un mineral de la classe dels silicats. Va ser descoberta al Comtat de Santa Clara, Califòrnia, Estats Units i rep el seu nom en honor de la formació del Miocè anomenada complex miocènic Franciscà, en aquest mineral va ser trobat.

## Característiques

La franciscanita és un silicat de fórmula química Mn₆$^{2+}$V$^{5+}$(SiO₄)₂(O,OH)₆ segons l'IMA. Cristal·litza en el sistema hexagonal. El seu color varia de vermell a vermell-marró. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la franciscanita pertany a «9.AF - Nesosilicats amb anions addicionals; cations en [4], [5] i/o només coordinació [6]» juntament amb els següents minerals: sil·limanita, andalucita, kanonaïta, cianita, mullita, krieselita, boromullita, yoderita, magnesiostaurolita, estaurolita, zincostaurolita, topazi, norbergita, al·leghanyita, condrodita, reinhardbraunsita, kumtyubeïta, hidroxilcondrodita, humita, manganhumita, clinohumita, sonolita, hidroxilclinohumita, leucofenicita, ribbeïta, jerrygibbsita, örebroïta, welinita, el·lenbergerita, sismondita, magnesiocloritoide, ottrelita, poldervaartita i olmiïta.

## Formació i jaciments

La franciscanita també ha estat trobada a la mina Valgraveglia, Reppia, Liguria, a Itàlia iii a la mina Komatsu, Hannou, Kanto, Honshu, al Japó.

## Referències

* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: July 2016» (en anglès). IMA-CNMNC. Arxivat de l'original el 9 de setembre 2016. [Consulta: 14 octubre 2016].
* 1 2 «Franciscanite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Mtsensk

Mtsensk (en rus Мценск) és una ciutat de l'óblast d'Oriol, a Rússia. Es troba a la vora del riu Zuixa (un afluent de l'Okà). Es troba a 47 km d'Oriol, la capital de la província.

## Història

Mtsensk es menciona per primer cop en la Crònica de Nèstor de 1147 amb el nom de Mtxensk, aleshores dins el Principat de Txernigov. El 1320 Mtsensk fou absorbida pel Gran Ducat de Lituània. Va esdevenir una fortalesa i un centre d'artesania i de comerç. A començaments del segle XVI va passar a formar part del Gran Ducat de Moscou. La fortalesa de Mtsensk va aconseguir l'estatus de ciutat el 1778 i va convertir-se aleshores en un centre de comerç de blat, i ja el segle xix van arribar-hi les primeres indústries tèxtils.
Durant la Segona Guerra Mundial va haver-hi tot de combats a la rodalia de la ciutat, que va ser ocupada per tropes alemanyes en diverses ocasions.
# Teodosi de Bragança

Teodosi de Bragança (1568 - 1630), infant de Portugal i duc de Bragança.

## Orígens familiars

Fill de Joan VI de Bragança i de Caterina de Portugal. Era besnet del rei Manuel I de Portugal per línia materna.

## Infància

Sent un infant fou dut a la cort del rei Sebastià I de Portugal. El rei aprecià el seu cosí i decidí endur-se'l en la seva expedició al Marroc el 1578. Les tropes portugueses caigueren en un setge a l'interior del país africà i Sebastià I ordenà la retirada del noi per salvaguardar-lo. Teodisi descontent d'aquest decisió aconseguí un cavall i fugí vers les línies enemigues al costat del rei, amb la mort de Sebastià I Teodosi fou fet presoner. El seu pare assabentat de la seva captura oferí una gran fortuna i demanà ajuda al cosí de la seva esposa, Felip II de Castella, perquè demanés clemència per al nen al rei del Marroc. Aquesta ajuda fou innecessària, ja que el rei marroquí deixà anar l'infant a l'assabentar-se del seu coratge en la batalla i sense necessitat de pagar cap rescat.
A Portugal, amb la mort del rei Sebastià, la situació es tornà inestable. La seva desaparició comportà l'elecció d'un nou rei, l'ancià Enric el Cardenal. Teodosi era el fill de Caterina de Portugal, neta del rei Manuel I, i juntament amb el seu marit, ambicionaven la corona portuguesa. Felip II també pretenia, el tron en ser també net del rei Manuel, i ben aviat aconseguí allunyar Teodosi de Portugal. Aquest no aconseguí retornar al país fins que el rei castellà li permeté, en ser ja rei de Portugal.

## Regnat de Felip II de Castella

Durant el regnat de Felip II de Castella aconseguí convertir-se en un fervorós servent del rei castellà. Així defensà Lisboa dels atacs perpetrats per l'anterior rei exiliat Antoni de Portugal al bord de les naus angleses ofertes per Elisabet I d'Anglaterra.

## Núpcies i descendents

Es casà amb la jove castellana Ana de Velasco amb la qual va tenir:
* l'infant Joan IV de Portugal (1604-1656), rei de Portugal
* l'infant Eduard de Bragança (1605-1649)
* l'infant Catarina de Bragança (1606-1610)
* l'infant Alexandre de Bragança (1607-1637)
# Beliankinita

La beliankinita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom en honor de Dmitri Beliankin (11 d'agost de 1876, Lamanikha, província de Vologda, Imperi Rus - 20 de juny de 1953, Moscou, Rússia), destacat mineralogista i petrògraf rus. Va dirigir, en diferents moments, l'Institut Petrogràfic, l'Institut de Ciències Geològiques i el Museu Mineralògic de l'Acadèmia de les Ciències de l'URSS.

## Característiques

La beliankinita és un òxid de fórmula química Ca$_{1-2}$(Ti,Nb)₅O₁₂·9H₂O. És un sòlid amorf. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2 i 3. Alguns autors suggereixen que la beliankinita és una barreja de minerals (principalment anatasa) que es forma com a alteració de la murmanita o la lomonossovita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la beliankinita pertany a «04.FM - Hidròxids amb H₂O +- (OH); sense classificar» juntament amb els següents minerals: franconita, hochelagaïta, ternovita, gerasimovskita, manganbeliankinita, silhydrita i cuzticita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pegmatita Medvezh'ya Berloga, situada al mont Selsurt, al massís de Lovozero (óblast de Múrmansk, Rússia). També ha estat descrita en altres indrets propers del mateix massís, així com del massís de Khibini. També ha estat trobada al desert oriental d'Egipte.

## Referències

* ↑ «Belyankinite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 març 2019].
* ↑ Riba, O.; Melgarejo, J.C.; Mata, J.M. Vocabulari de mineralogia. Segons les normes de la International Mineralogical Association. Amb equivalències angleses. Edicions Universitat Barcelona, 2000. ISBN 9788493100100 [Consulta: 3 abril 2012].
# Berdeniella graeca

Berdeniella graeca és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa: Grècia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ New West Palaearctic moth flies (Diptera: Psychodidae) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Berdeniella globulifera

Berdeniella globulifera és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* PESI (anglès)
* BioLib (anglès)
# Beloneuria

Beloneuria és un gènere d'insectes plecòpters pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En els seus estadis immadurs són aquàtics i viuen a l'aigua dolça, mentre que com a adults són terrestres i voladors.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: els Estats Units (Geòrgia, Carolina del Nord, Alabama, Carolina del Sud i Tennessee).

## Taxonomia

* Beloneuria georgiana (Banks, 1914)
* Beloneuria jamesae (Stark & Szczytko, 1976)
* Beloneuria stewarti (Stark & Szczytko, 1976)

## Referències

* ↑ Needham & Claassen, 1925. The Thomas Say Foundation II:288. «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Animal Diversity Web (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Arctos (anglès)
* ↑ Encyclopedia of Life (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)

## Bibliografia

* Illies, 1966. Das Tierreich 82:326.
* Stark, 2004. A: Stark & Armitage Dr. The stoneflies (Plecoptera) of eastern North America. Vol. II. Chloroperlidae, Perlidae, Perlodidae (Perlodinae). Ohio Biol. Surv. Bull. New Ser. 14(4).

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)