OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aldo Parisot

Aldo Parisot (Natal, Rio Grande do Norte, Brasil, 30 de setembre de 1918 - Guilford, Connecticut, Estats Units d'Amèrica, 29 de desembre de 2018) fou un violoncel·lista estatunidenc d'origen brasiler.
Aprengué a tocar el violoncel al seu país, amb el seu pare, amb set anys, i quan en tenia poc més de deu aparegué per primera vegada en públic. Després, Parisot es va unir a l'Orquestra Simfònica del Brasil i va servir de violoncel·lista principal. Continuà els estudis de violoncel a la Universitat Federal de Rio de Janeiro i el 1946 anà a perfeccionar-se a la Universitat Yale, on fou deixeble i col·laborador de Paul Hindemith. Mentre estudiava a la Yale School of Music, Parisot va rebre elogis de la crítica pel seu debut als Estats Units amb la Boston Symphony Orchestra de Tanglewood, a Lenox, Massachusetts. La seva primera gira europea va començar l'any següent. Més endavant centrà la seva activitat a la Universitat Yale, de la qual fou professor des del 1958 fins uns mesos abans de morir. Feu la seva primera aparició com a solista amb l'Orquestra Filharmònica de Nova York el 1950, data a partir de la qual actuà en nombroses sales de tot el món. Heitor Villa-Lobos li dedicà el seu Concert per a violoncel número 2, que Parisot estrenà. També li dedicaren obres José Siqueira, Mel Powell i Quincy Porter, entre d'altres. Entre els seus alumnes a la Universitat Yale destaquen Irene Sharp, Carol Ou i Ralph Henry Kirshbaum. Tocà amb un Stradivari del 1727, que havia estat del seu mestre Emmanuel Feuermann. L'any 1966 va gaudir d'un gran èxit a Tanglewood quan es va presentar l'estrena de "Parisonatina al'dodecafonia" de Donald Martino, un treball formidable per a violoncel solista escrit per a ell. L'any 1983 fundà el conjunt instrumental Yale Cellos, un conjunt de 20 violoncel·listes que toquen des d'arranjaments de Bach fins a partitures contemporànies i que ha obtingut una notable projecció mediàtica.

## Referències

* 1 2 Heilbron Ferrer, Marc «Aldo Parisot». Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 7 maig 2019].
* 1 2 Tommasini, Anthony «Aldo Parisot, Eminent Cello Teacher and Yale Fixture, Dies at 100». The New York Times, 01-01-2019 [Consulta: 7 maig 2019].
* 1 2 Park, Allison «Revered School of Music professor Aldo Parisot dies at 100». Yale Daily News, 30-12-2018 [Consulta: 8 maig 2019].

## Bibliografia

* Hawkshaw, Susan. Aldo Parisot, the cellist: the importance of the circle. NED - New edition ed. ISBN 978-1-57647-309-2.
# Federació Índia Choctaw de Mississipi

La Federació Índia Choctaw de Mississipi fou una organització dels choctaws actualment desapareguda i antic cos de govern rival de la Banda Mississippi d'indis choctaw. S'oposaven al reconeixement federal tribal perquè temien el domini de la Bureau of Indian Affairs (BIA) i mai no foren reconeguts federalment. Nogensmenys foren considerats un govern paral·lel legítim.

## Història

La Federació es va formar el 27 de setembre de 1934. El reverend Ed Willis fou nomenat com a primer cap reconegut. El grup representava 400 choctaws i tenia una constitució escrita que funcionava. El govern es va dissoldre després que els líders van canviar a una altra jurisdicció.

## Referències

* 1 2 3 Brescia, William (Bill). «Chapter 3, Treaties and the Choctaw People». A: Tribal Government, A New Era. Philadelphia, Mississippi: Choctaw Heritage Press, 1982, p. 21–22.
* ↑ McKee, Jesse O. The Choctaws: Cultural Evolution of a Native American Tribe. University Press of Mississippi, 2008, p. 158. ISBN 978-1-60473-170-5.
* ↑ Lowery, Malinda Maynor. Lumbee Indians in the Jim Crow South: race, identity, and the making of a nation. Chapel Hill, North Carolina: University of North Carolina Press, 2010, p. 130. ISBN 978-0-8078-7111-9.
* ↑ Osborne, Katherine, M.B. "In the Name of Justice and Fairness:The Mississippi Choctaw Indian Federation vs. the BIA, 1934 Arxivat 2011-06-17 a Wayback Machine.", in Cobb,Daniel M.,Beyond Red Power:American Indian Politics and Activism Since 1900, 2007, School for Advanced Research Press, Santa Fe, New Mexico, ISBN 978-1-930618-86-2
* 1 2 «Mississippi Band of Choctaw Indians». Choctaw Chronology: Part V. Mississippi Band of Choctaw Indians. Arxivat de l'original el 14 d’agost 2011. [Consulta: 2 agost 2011].
* ↑ Hearings on H. R. 7902. Washington, D.C.: United States Congress House Committee on Indian affairs, 1934, p. 373.
# Federació per a la Defensa de la Llengua i de la Cultura Catalanes

La Federació per la Llengua i la Cultura Catalanes a la Catalunya del Nord és una federació creada el 1980 a Perpinyà que reuneix un centenar d'entitats compromeses en la promoció de la llengua i de la cultura catalanes. Té la seu al carrer Sant Mateu de Perpinyà i han estat presidents Josep Vidalou, Lluís Lliboutry, Miquel Mayol i Raynal, Narcís Duran, Joan Peytaví, Alà Baylac-Ferrer, Pere Manzanares i actualment Joan Jaume Prost. És una de les organitzacions que dona suport al Correllengua.

## Referències

* ↑ «Federació per a la Defensa de la Llengua i de la Cultura Catalanes». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ La Federació per la defensa de la llengua i la cultura catalanes rep amb escepticisme la Carta pel català del Consell General dels Pirineus Orientals, ccma,cat, 5 de febrer de 2008
* ↑ Web del correllengua
# Font dels Tres Raigs

La Font dels Tres Raigs és una font de Mataró (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La deu, arran d'un torrent, és d'una rusticitat extrema. Un senzill mur de pedra just per enfonsar-s'hi els tres galets i protegir-los de l'esllavissament de la sauleda del seu darrere, empara el seu basament i un clos de maons que hi retenen l'aigua.

## Història

La font aflorada cap als anys cinquanta per tres constants excursionistes els senyors Prim, Cantó i Catà els quals hi feren la seva corresponent afloració. Desapareguda el 1976 per voluntat d'altri, fou novament aflorada el 1982 per a seguir prestant el seu servei.

## Referències

* ↑ Accés a la font [Consulta: 12 agost 2020].
* 1 2 «Font dels Tres Raigs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
# Lillemer

Lillemer (en bretó Enez-Veur) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ille i Vilaine. L'any 2006 tenia 244 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 202 | 239 | 206 | 233 | 225 | 203 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Joseph Alix | |
# Anne Riemersma

Anne Riemersma, o Anne Möhlmann-Riemersma (nom de casada) (Slappeterp, Menaldumadeel, 1954) va una ciclista neerlandesa, que combinava la pista amb la carretera. Guanyadora de tres medalles als Campionats del món de Persecució.
Es va casar amb el també ciclista Gerrit Möhlmann.

## Palmarès en pista

* 1978
** Campiona dels Països Baixos en Persecució
** Campiona dels Països Baixos en Òmnium

## Enllaços externs

* Fitxa a cyclingarchives.com
* Fitxa a cyclebase.nl
# Chiyojo (cràter)

Chiyojo és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 40,2 km de diàmetre. Porta el nom de Chiyo-ni (1703-1775), monja budista i poetessa japonesa, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1991.

## Referències

* ↑ «Chiyojo». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Caribert II

Caribert II fou rei d'Aquitània, era el fill de Clotari II i germanastre de Dagobert I. Es converteix en rei d'Aquitània l'any 629, en un regne creat per a l'ocasió per Dagobert I, amb el compromís de la seva renúncia a la corona dels francs. Aquest regne, s'estenia fins als Pirineus, i comprenia diversos comtats situats entre Tolosa i Bordeus, però també les regions de Caors, Agen, Perigús i Santes. Establí la seva capital a Tolosa. Va tenir un començament difícil per les incursions dels bascs, que amenaçaven nombrosos comtats del sud-oest. Morí l'any 632, i el seu fill Khilperic d'Aquitània que el succeí, va ser assassinat poc després, i Dogobert va ser acusat de ser-ne el responsable. Amb aquesta mort Dagobert va esdevenir rei d'Aquitània i va poder tornà a recompondre el regne franc.

## Vegeu també

* Dinastia merovíngia
* Cronologia de la història de França
# Alcelafins

Els alcelafins (Alcelaphinae) són una subfamília de bòvids que conté els nyus, damaliscos i búbals, entre altres espècies. En total, conté deu espècies vivents repartides en quatre gèneres. A vegades es considera que Beatragus és un subgènere de Damaliscus i algunes autoritats classifiquen el búbal de Lichtenstein com a gènere separat, Sigmoceros.

## Referències

* ↑ Wilson, Don E.; Reeder, DeeAnn M. (editors). 2005. Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (3a edició), Johns Hopkins University Press, 2,142 pàg. Disponible en línia
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Andrew Talansky

Andrew Talansky (Miami, Florida, 23 de novembre de 1988) és un ciclista estatunidenc, professional des del 2011. Actualment corre a l'equip Cannondale-Drapac.
Els bons resultats obtinguts durant el 2010, en què destaca la victòria al Campionat dels Estats Units contrarellotge sots-23, una segona posició a la general del Tour de l'Avenir i de la Volta a Tarragona, li van servir per firmar per l'equip Garmin-Transitions.
El 2014 aconseguí la principal victòria en el seu palmarès, en aconseguir la victòria al Critèrium del Dauphiné, per davant d'Alberto Contador.

## Palmarès

* 2010
** Campió dels Estats Units sub-23 en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Tarragona
** Vencedor d'una etapa de la Joe Martin Stage Race
** Vencedor d'una etapa del Tour del País de Savoia
* 2011
** Vencedor de la classificació dels joves del Tour de Romandia
* 2012
** 1r al Tour de l'Ain i vencedor d'una etapa
* 2013
** Vencedor d'una etapa a la París-Niça i 1r de la classificació dels joves
* 2014
** 1r al Critèrium del Dauphiné
* 2015
** Campió dels Estats Units en contrarellotge
* 2016
** Vencedor d'una etapa del Tour de Utah
* 2017
** 1r a la Sea Otter Classic (carretera)
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Califòrnia

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2011. 79è de la classificació general
* 2012. 7è de la classificació general
* 2014. 51è de la classificació general
* 2015. No surt (18a etapa)
* 2016. 5è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2013. 10è de la classificació general
* 2014. No surt (12a etapa)
* 2015. 11è de la classificació general
* 2017. 49è de la classificació general

## Referències

* ↑ Expósito, José María «Contador remata a Froome però Talansky guanya el Dauphiné». El Periódico de Catalunya, 15-06-2014 [Consulta: 16 juny 2014].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Andrew Tennant

* No confondre amb Andy Tennant, director de cinema nord-americà
Andrew "Andy" Tennant (Wolverhampton, West Midlands, 9 de març de 1987) és un ciclista anglès que combina tant la ruta com la pista. Guanyador de sis medalles als Campionat del món de Persecució per equips.

## Palmarès en pista

* 2005
** Campió del món júnior en Persecució
** Campió d'Europa júnior en Persecució per equips (amb Steven Burke, Ian Stannard i Ross Sander)
* 2006
** Campió d'Europa sub-23 en Persecució per equips (amb Edward Clancy, Ian Stannard i Geraint Thomas)
* 2007
** Campió del Regne Unit en Persecució per equips (amb Steven Burke, Jonathan Bellis i Russell Hampton)
* 2008
** Campió d'Europa sub-23 en Persecució per equips (amb Steven Burke, Peter Kennaugh i Mark McNally)
* 2010
** Campió d'Europa en Persecució per equips (amb Edward Clancy, Jason Queally i Steven Burke)
* 2013
** Campió d'Europa en Persecució per equips (amb Edward Clancy, Owain Doull i Steven Burke)
* 2014
** Campió d'Europa en Persecució
** Campió d'Europa en Persecució per equips (amb Edward Clancy, Owain Doull i Jonathan Dibben)
** Campió del Regne Unit en Persecució
** Campió del Regne Unit en Madison (amb Oliver Wood)
* 2015
** Campió d'Europa en Persecució per equips (amb Owain Doull, Jonathan Dibben, Bradley Wiggins, Steven Burke i Matthew Gibson)
** Campió del Regne Unit en Persecució

### Resultats a la Copa del Món en pista

* 2009-2010
** 1r a Manchester, en Persecució per equips
* 2013-2014
** 1r a Manchester, en Persecució per equips
* 2014-2015
** 1r a Londres, en Persecució per equips
* 2016-2017
** 1r a Glasgow, en Persecució per equips

## Palmarès en ruta

* 2009
** 1r al Tour of the Reservoir
* 2015
** Vencedor d'una etapa a la Fletxa del sud

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Fogó portàtil

Un fogó portàtil és un fogó utilitzat per cuinar o escalfar aliments o líquids a l'aire lliure. Està format per un cremador amb uns suports per recolzar-hi recipient posat al seu damunt. Utilitza majoritàriament com a combustible alcohol de cremar, gas liquat o gasolina.

## Tipus

Des de la invenció del fogó portàtil al segle xix, una gran varietat de dissenys i models han vist la llum en un nombre variat d'aplicacions. Els fogons portàtils es poden dividir en diverses categories basades en el tipus de combustible utilitzat i el disseny del fogó:
* Fogons sense pressió que utilitzen combustible sòlid o líquid col·locat al cremador abans de la ignició
* Fogons que utilitzen un combustible líquid volàtil en un cremador pressuritzat
* Fogons de gas embotellat
* "Fogons d'esperit de vi" alimentats per gravetat.

## Vegeu també

* Fogó de querosè
* Cuina (aparell)
* Cuina (espai)

## Referències

* ↑ S. Shiring, et al., "Introduction to Catering: Ingredients for Success", p. 33 (Cengage Learning 2001)

## Enllaços externs

* Com funcionen els diversos tipus de fogó (anglès)
# Font des Greixes

La font des Greixes o font de les Greixes és una font de l'antic poble de Vilanoveta, de l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, pertanyent a l'actual municipi de Conca de Dalt, al Pallars Jussà.
Està situada a 905 m d'altitud, al sector sud del terme, al sud-oest de Vilanoveta i a l'est-sud-est d'Aramunt. És a l'esquerra del riu de Carreu, prop d'on hi aiguavessa la llau Gran.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Li Shida

Li Shida (xinès simplificat: 李士达; xinès tradicional: 李士達; pinyin: Lǐ Shìdá) fou un pintor xinès que va viure sota la dinastia Ming. No es coneixen les dates del seu naixement ni de la seva mort (fl 1580–1620). Era originari de Suzhou, província de Jiangsu. Va aconseguir superar el Jinshi (examen imperial) durant el regnat de l'emperador Wanli.

## Obra pictòrica

Li va destacar com a pintor de paisatges i figures, influenciat per l'Escola de Wu. La seva obra mostra diversos estils i temes. Feia servir el pinzell amb tinta i amb poc color. Amb fibres de cànem, retorçant-les, aconseguint la representació de roques. Sovint la composició de les seves pintures paisatgístiques es dividia en tres seccions, separant la part inferior i la superior per mitjà de l'aigua. L'estil personal en la seva pintura de figures va inspirar el seu contemporani Sheng Maoye.
Els deixebles dels pintors de Suzhou es van dividir en dues tendències: una era continuadora de la pintura dels lletrats i l'altra, la “vulgaritzadora” (amb Li Shida, Zhang Hong i Huang Shangtong) estava influenciada pel folklore.
Entre les obres que es conserven cal mencionar entre altres: “Lotus propici”, “Els tres geperuts”, “Reunió del grup de Kengshe”, “Escoltant el vent entre els pins”, “Any Nou en el poble del Llac de Pedra” i “Mirant des del pavelló de la muntanya”.

## Referències

* ↑ Pintura china tradicional: historia cantada en poemas sin voz. Pàg 107)

## Bibliografia

* The Grove Dictionary of Art Online article sobre Li Shida d'Alice R. M. Hyland. Oxford University Press. 1996 | ISBN 9781884446054.
* Pintura china tradicional: historia cantada en poemas sin voz de Zhang Jiayi i Nie Chongzheng. China Intercontinental Press. Pàgs. 92, 93, 107 i 169.
* Framing Famous Mountains: Grand Tour and Mingshan Paintings in Sixteenth-century Chinade Li-tsui Flora Fu.U. The Chinese University of Hong Kong. Hong Kong 2009. Pàgs. LIX, 139 i 140.
* The Arts of China: 900-1620 de William Watson. Yale University Press. Pàgs. 206 i 285.
* The Double Screen: Medium and Representation in Chinese Painting de Wu Wu Hung. Reaktion Books Ltd. 1996, ISBN 0948462922. Pàgs. 59, 60 i 208.(http://cinderellamanpg.org/1392/The-Double-Screen-Medium-and-Representation-in-Chinese-Painting.pdf Arxivat 2014-05-18 a Wayback Machine.)
* On Telling Images of China: Essays in Narrative Painting and Visual Culture de Shane McCausland, Yin Hwang. The University of Hong Kong. ISBN 9789888139439. Pàgs. 149, 240 i 351 (índex).
# Saint-Thuriau

Saint-Thuriau (en bretó Sant-Turiav) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2006 tenia 1.869 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.005 | 1.007 | 1.135 | 1.517 | 1.705 | 1.848 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989-2008 | Jean-Paul Le Duc | |
| 2008- | Michel Pourchasse | |
# Cisteller de l'Amacuro

El cisteller de l'Amacuro (Thripophaga amacurensis) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae). És una espècie que ha estat descrita fa poc temps.

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les terres baixes del nord de Veneçuela.

## Referències

* ↑ «Cisteller de l'Amacuro». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/04/2021(català)
* ↑ SL Hilty, D Ascanio et A Whittaker. 2013. A new species of softtail (Furnariidae: Thripophaga) from the delta of the Orinoco River in Venezuela. Condor 115: 143–154.
# Casa Carles Pagès

La Casa Carles Pagès és un edifici del centre de Terrassa (Vallès Occidental), situat al carrer del Puig Novell, protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres, d'estreta parcel·la, que conserva la tipologia de casal terrassenc. Consta de planta baixa i dos pisos. Està rematat per una cornisa motllurada lleugerament ondulada. A la planta baixa presenta dues obertures, el portal d'entrada i la finestra del quarto de reixa, totes dues amb les mateixes proporcions. Al pis superior s'obren dues obertures a una balconada correguda de ferro, i a l'últim pis, tres finestres formant una galeria i separades per un prim mainell. Totes les obertures són en arc rebaixat, de perfil arrodonit, seguint la línia marcada per Muncunill en aquest tipus de construccions.
Tota la construcció és de maó vist, on els elements decoratius es deriven únicament de les propietats plàstiques d'aquest material.

## Referències

* 1 2 «Casa C. Pagès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 octubre 2014].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Al-Asakra

Al-Asakra (àrab: العساكرة, al-ʿAsākra) és una vila en la governació de Betlem, al centre de Cisjordània, situada 4,5 kilòmetres al sud-oest de Betlem. Segons l'Oficina Central d'Estadístiques de Palestina (PCBS), tenia 1.001 habitants en 2006. Forma part del municipi de Jannatah.
Al-Asakra té una àrea de terra de 2.116 dúnams i forma part del grup de poblacions àrabs al-Ta'amira, situat entre els pobles de Tuqu' i Za'atara. que cobreix una àrea de 217,236 dúnams (21 km²). L'agricultura és la principal activitat econòmica de la regió, que es troba a les divisions administratives dels Acords d'Oslo i cau sota el control de l'administració civil d'Israel.

## Referències

* ↑ «Projecció de població pel Districte de Betlem, ordenat per municipis, 2006- 2016». Arxivat de l'original el 2013-11-22. [Consulta: 2 octubre 2017].
* ↑ Israeli Demolition Activities in the Village of al ‘Asakreh Arxivat 2011-05-19 a Wayback Machine. Applied Research Institute - Jerusalem 2 November 2007.
# Aristeu d'Esparta

Aristeu d'Esparta (en llatí Aristeus, en grec antic Αρισται̂ος "Aristaios") fou un comandant militar grec (espartà) que va participar en la guerra del Peloponès. El menciona Tucídides a les accions que es van produir l'any 423 aC.

## Referències

* ↑ 3.Aristeus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 297
# Fibra òptica de mode únic

En la comunicació per fibra òptica, una fibra òptica de mode únic (amb acrònim anglès SMF), també coneguda com a mode fonamental o monomode, és una fibra òptica dissenyada per transportar només un únic mode de llum: el mode transversal. Els modes són les possibles solucions de l'equació de Helmholtz per a les ones, que s'obté combinant les equacions de Maxwell i les condicions de contorn. Aquests modes defineixen la manera com l'ona viatja per l'espai, és a dir, com es distribueix l'ona a l'espai. Les ones poden tenir el mateix mode però tenen diferents freqüències. És el cas de les fibres monomode, on podem tenir ones amb freqüències diferents, però del mateix mode, és a dir, que es distribueixen en l'espai de la mateixa manera, i això ens dona un sol raig de llum. Encara que el raig viatja paral·lel a la longitud de la fibra, sovint s'anomena mode transversal ja que les seves oscil·lacions electromagnètiques es produeixen perpendiculars (transversals) a la longitud de la fibra. El Premi Nobel de Física 2009 va ser atorgat a Charles K. Kao pel seu treball teòric sobre la fibra òptica monomode. Els estàndards G.652 i G.657 defineixen les formes més utilitzades de fibra òptica monomode.
La principal diferència entre fibra òptica multimode i monomode és que la primera té un diàmetre de nucli molt més gran, normalment de 50 a 100 micròmetres; molt més gran que la longitud d'ona de la llum que hi transporta. A causa del nucli gran i també de la possibilitat d'una gran obertura numèrica, la fibra multimode té una capacitat de "recollida de llum" més alta que la fibra monomode. En termes pràctics, la mida més gran del nucli simplifica les connexions i també permet l'ús d'electrònica de baix cost, com ara díodes emissors de llum (LED) i làsers emissors de superfície de cavitat vertical (VCSEL) que operen al 850. nm i 1300 longitud d'ona nm (les fibres monomode utilitzades en telecomunicacions solen funcionar a 1310 o 1550 nm). Tanmateix, en comparació amb les fibres monomode, el límit del producte ample de banda i distància de fibra multimode és més baix. Com que la fibra multimode té una mida de nucli més gran que la fibra monomode, admet més d'un mode de propagació; per tant, està limitat per la dispersió modal, mentre que el mode únic no ho és.
Les fibres monomode s'utilitzen sovint en la investigació científica d'alta precisió perquè restringir la llum a un sol mode de propagació permet enfocar-la a un punt intens i limitat per la difracció.

## Referències

* ↑ Single-mode fibre, <https://www.sciencedirect.com/topics/engineering/single-mode-fibers>. Consulta: 26 novembre 2021
* ↑ Nobel Prize Citation http://www.nobelprize.org/nobel_prizes/physics/laureates/2009/kao-facts.html
* ↑ FS.COM. «What Is G.652 Fiber? G.652 vs G.652.D, G.652 vs G.655» (en anglès). Blog. https://community.fs.com,+29-12-2015. Arxivat de l'original el 2019-11-13. [Consulta: 13 novembre 2019].
* ↑ ARC Electronics. «Fiber Optic Cable Tutorial» (en anglès). http://www.arcelect.com,+Oct 1, 2007. Arxivat de l'original el October 23, 2018. [Consulta: March 4, 2015].