OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Piuet

Piuet (en anglès, Tweety), conegut popularment com a Piolín (la seva forma castellana), és un personatge de dibuixos animats dels estudis Warner Bros. que apareix a les sèries de curts d'animació Looney Tunes i Merrie Melodies. És un pardal de gènere masculí, presumiblement un canari, si bé a algun curt s'han referit a ell com "un rar espècimen". El seu enemic a la majoria dels curts on apareix és El gat Silvestre. Durant l'època daurada de l'animació estatunidenca va aparèixer a 48 curtmetratges.
Piuet va ser creat per Bob Clampett per al curtmetratge A Tale of Two Kitties, la primera aparició d'en Piuet amb un disseny diferent a l'actual: era igualment un pardalet xicotet però encara no tenia plomes, apareixent la seua pell de color rosa.
El 1947, Friz Freleng va dirigir el curt Tweety Pie, que no només va ser el primer curt on en Piuet compartiria protagonisme amb El gat Silvestre, sinó que també va ser el curt on es va introduir el disseny definitiu d'en Piuet, amb plomes grogues, per satisfer els censors, a qui no agradava que el xicotet pardal isquera nu. Aquest curtmetratge va guanyar un Premi Oscar a millor curtmetratge animat.

## Tendències socials en mitjans audiovisuals
### #FreePiolin

Durant l'Operació Anubis, orquestrada pel Govern espanyol per tractar d'impedir el referèndum d'autodeterminació de Catalunya de l'u d'octubre de 2017, el personatge del Piuet assolí un nivell de popularitat màxim a Twitter i les diferents xarxes socials gràcies a la popularitat de la campanya #FreePiolin. Aquesta comptà amb la participació tant de polítics com usuaris anònims, generalment amb un to humorístic.
L'origen d'aquest fenomen fou el fet que un elevat nombre d'efectius del cos de policia espanyol de la Guàrdia Civil s'allotjaren en un creuer recobert amb imatges del Piuet i altres personatges de Warner Bros, durant la seva estada des del dia 20 de setembre fins al 16 de novembre.
Uns dies més tard, es va intentar impedir la visió dels personatges amb una sèrie de lones, a petició de Warner Bros. Aquest fet provocà una segona onada de popularitat de la campanya, afegint altres hashtags com #totssompiolin.
També es popularitzà un muntatge que unia una de les campanyes d'Òmnium Cultural i Crida per la Democràcia amb el personatge, que se seguí usant com emblema durant les diferents mobilitzacions del procés.

## Referències

* ↑ «Piuet». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals [Consulta: 25 setembre 2017].
* ↑ Beck, Jerry «Tweety - Male or Female?». Cartoon Brew, 27-05-2005 [Consulta: 25 setembre 2017].
* ↑ Moreno, Marisu «Cachondeo en redes con el barco Piolín» (en castellà). elplural.com, 22-09-2017.
* ↑ País, Ediciones El «La Policía Nacional se aloja en Barcelona en un barco adornado con Piolín y Silvestre» (en castellà). Verne, 22-09-2017.
* ↑ País, El «El ‘barco de Piolín' abandona Barcelona vacío de policías» (en castellà). EL PAÍS, 16-11-2017.
* ↑ «Fue la Warner y no Interior quien pidió ocultar a Piolín del barco de la Policía» (en castellà). El Huffington Post, 27-09-2017.
* ↑ BARCELONA, EL PERIÖDICO / «Interior cubre con lonas los dibujos de Piolín en los barcos del puerto» (en castellà). elperiodico, 24-09-2017.
# Percichthys melanops

Percichthys melanops és una espècie de peix de la família dels percíctids. És endèmic de Xile, on viu en rierols preandins. Pot assolir una llargada total de fins a 20 cm.
# Piophila casei

Piophila casei és una espècie de dípter braquícer de la família Piophilidae; té una distribució cosmopolita. Com altres espècies de la mateixa família les seves larves parcialment resisteixen l'ambient de l'estòmac humà i poden arribar vives al tracte digestiu causant una miasi. Tanmateix intencionadament de vegades s'introdueixen aquestes larves en alguns tipus de formatge com per exemple el casu marzu de Sardenya.

## Característiques

Els adults fan de 3 a 4 mm de llargada, el cos és de color negre però la cara i les potes són grogues. Les larves fan 9-10 mm de llargada i són de color blanc groguenc.
Les femelles ponen els ous en el peix en conserva, pernil o formatge. Els ous es desclouen després d'un dia o dos. Per arribar a la fase de pupació calen dues setmanes i l'estadi de pupa dura 12 dies. Els adults viuen de 4 a 10 dies. Les larves poden saltar per expansió i contracció ràpida del seu cos.
# Pere Antoni Compta Batllés

Pere Antoni Compta Batllés (segle xviii - Segòvia, 17 de juny de 1818) fou un compositor i mestre de capella.
El 1791 oposità sense èxit als magisteris de les catedrals de Girona i Valladolid. En aquell moment era el substitut del mestre de capella de la catedral de Vic, plaça que finalment va guanyar mentre era mestre de capella de Santa Maria del Mar de Barcelona, i a la que va renunciar per carta pocs dies després.
Sent mestre de capella de la catedral de Vic va guanyar les oposicions al magisteri de capella de la catedral de Segòvia el 1793, plaça que regí fins al seu traspàs.
Es conserva una ària seva al fons musical de l'església parroquial de Sant Esteve d'Olot (SEO). També es conserven 213 obres seves a la catedral de Segòvia, entre les quals hi ha: misses, oficis de difunts, salms i magnificats, lamentacions, obres diverses en llatí, nombrosos villancets al Naixement i al Santíssim, obres diverses en castellà i música instrumental, una missa a Palència i tres obres considerades dubtoses per López-Calo.

## Referències

* 1 2 3 4 GARBAYO, Javier. «Compta Batllés [Vallés], Pedro Antonio», Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999-2002, vol. 3, p. 857-858.
* ↑ Civil Castellví, Francesc. «La capilla de Música de la Catedral de Gerona (Siglo XVIII)». Annals de l’Institut d’Estudis Gironins, [en línia], 1968, Vol. 19, p. 131-88, https://www.raco.cat/index.php/AnnalsGironins/article/view/53776[Consulta: 22-11-2020].
* ↑ «Obres de Pere Antoni Compta als fons musicals de Catalunya».
* ↑ GREGORI I CIFRÉ, Josep Maria; MONELLS I LAQUÉ, Carme. Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 6: Fons de l'església parroquial de Sant Esteve d'Olot i Fons Teodoro Echegoyen de l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa. Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona, 2012.
# Pere Antoni Figuera i Tomàs

Pere Antoni Figuera (Llucmajor, 23 de desembre de 1772 - Palma, 16 de març de 1847) fou un frare franciscà autor del primer diccionari que es publicà a Mallorca: el Diccionari mallorquí-castellà (1840).

## Referències

* ↑ Veny i Clar, Joan. Tradició, traducció i interferència en el diccionari mallorquí (1840) de Pere Antoni Figuera. Palma: Departament de Cultura del Consell de Mallorca, 2006, p. 24. ISBN 84-96069-54-0.
* ↑ Amengual i Bunyola, Guillem Alexandre «Una obra lexicogràfica inèdita de Pere Antoni Figuera: la Recopilació de alguns termes mallorquins ab el seu corresponent español» (pdf). Journal of Catalan Studies, 2006. ISSN: 1139-0271.

## Enllaços externs

* El diccionari mallorquí a Google Books
* Ressenya del diccionari mallorquí per Joan Veny al Pregó de Fires Llucmajor 2004
# Pietat (Bouguereau)

Pietat (en italià: Pietà) és un quadre del pintor academicista francès William-Adolphe Bouguereau, realitzat el 1876, pintat a l'oli, que mesura 230 cm. per 148 cm.
És una representació de la Verge Maria sostenint el cadàver de Jesucrist moments després del seu davallament de la creu, un tema molt recurrent a l'art sacre, i conegut com a pietà.
L'obra formava part fins a 2010 de la col·lecció de l'actor estatunidenc Mel Gibson, que se la va vendre a través de la casa de subhastes Sotheby's, on fou adquirida per un col·leccionista privat per la quantitat de 2.770.000 de dòlars.

## Descripció

| « | L'obra retrata la Mare de Déu amb els ulls envermellits de plorar, que abraça Jesucrist; al seu voltant nou àngels expressen pena amb diferents gestos: Mostra el mort ajagut a la falda de la seva mare la Mare de Déu, la brillantor de les venes blaves contrasta amb la pal·lidesa blanca dels seus membres ja sense vida, els seus peus pengen per sobre d'un drap xop de sang al costat de la corona d'espines. | » |

## Detalls

* Detall de la Verge Maria i Jesucrist.
* Signatura de William-Adolphe Bouguereau.
* Signatura vectorizada.

## Referències

* 1 2 3 «Bouguereau's "Pieta" tops Old Masters sale» (en anglès). Reuters, 09-06-2010. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 7 setembre 2011].
* ↑ «Lehman Plans Auction of Its Modern Artworks» (en anglès). New York Times, 03-06-2010. [Consulta: 7 setembre 2011].
* ↑ Walker Simon editor de Reuters.

## Enllaços externs

* «William-Adolphe Bouguereau al Web Museum» (en anglès).
# Plesiolebias filamentosus

Plesiolebias filamentosus és un peix de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Costa, W.J.E.M. 2007. Taxonomy of the plesiolebiasine killifish genera Pituna, Plesiolebias and Maratecoara (Teleostei: Cyprinodontiformes: Rivulidae), with descriptions of nine new species. Zootaxa, 1410: 1-41.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Pioneer 11

La Pioneer 11 va ser una de les primeres sondes del programa d'exploració espacial de la NASA. Va ser llançada des de Cap Canaveral el 5 d'abril de 1973. Després de travessar amb èxit el cinturó d'asteroides el 19 d'abril de 1974, es va reajustar la seva velocitat per situar la seva trajectòria a prop de Júpiter. Mentre sobrevolava Júpiter va obtenir imatges de la Gran Taca Vermella, va realitzar les primeres observacions de les regions polars i va determinar la massa de Cal·listo.
L'1 de setembre de 1979 va arribar a Saturn, fent les primeres fotografies de prop del planeta, i on va poder descobrir dos nous satèl·lits i anells addicionals. Després de la seva trobada amb Saturn, prosseguí la seva ruta cap a l'exterior del sistema solar, estudiant les partícules energètiques del vent solar.
Les sondes Pioneer obtenien la seva energia d'un generador termoelèctric per radioisòtops (RTG). La pèrdua d'eficàcia d'aquests generadors elèctrics va determinar el final de la seva missió el 24 de novembre de 1995.
Com portava la Pioneer 10, i les Voyager posteriorment, la sonda incloïa una placa amb informació sobre la seva estructura i un missatge explicant, a una possible cultura extraterrestre, l'origen de la sonda. La placa inclou una figura d'un home, una dona, les transicions de l'àtom d'hidrogen i la posició del Sol i la Terra a la galàxia, la qual moltes vegades és atribuïda a les naus Voyager 1 i Voyager 2, portant a la confusió general, ja que les esmentades naus tenen plaques diferents. La placa va ser dissenyada per Carl Sagan i Frank Drake i dibuixada per Linda Salzman Sagan.

## Referències

* ↑ «Pioneer 11». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Rios, Pep «40 anys de viatge còsmic de la Pioneer 11». Biolulia News, 24-04-2013.
* ↑ «The Pioneer Missions» (en anglès). NASA, 3 març 2015, update 14 desembre 2017. Arxivat de l'original el 2011-06-29 [Consulta: 5 agost 2018].
* ↑ Jupiter. PediaPress, p. 317–. GGKEY:BL77W9NZH77.

## Vegeu també

* Programa Pioneer
# Polanco

«Polanco» té aquests significats:
* Toponímia:
** Polanco (Espanya), municipi de la comunitat autònoma de Cantàbria a la costa occidental, en la desembocadura del riu Besaya
** Polanco (Uruguai), localitat de l'Uruguai al centre-oest del departament de Lavalleja (120 msnm)
** Polanco de Ibargoyen, localitat de l'Uruguai a l'oest del departament de Lavalleja, sobre el límit amb el departament de Florida
** Polanco del Yi, localitat de l'Uruguai al nord del departament de Florida, sobre el límit amb el departament de Durazno
* Biografies:
** Jesús de Polanco (Madrid, 1929 - 2007), empresari espanyol dels mitjans de comunicació
# Policasta

Policasta (en grec antic Πολυκάστη), és un personatge de la mitologia grega.
Va ser filla de Nèstor. L'Odissea explica que acollí Telèmac, el fill d'Odisseu, quan el noi anava a la recerca del seu pare. El banyà, l'ungí amb oli i l'investí amb una túnica, accions que venen a simbolitzar la majoria d'edat de Telèmac. Una llegenda posterior deia que més endavant els dos es casaren. L'escena descrita va ser interpretada a l'aiguafort pel pintor i escultor català Francesc Torras Armengol el 1874. Policasta li donà un fill a Telèmac, Persèpolis. Policasta va ser el nom de la dona d'Icari i mare de Penèlope. Però també es diu que la dona d'Icari va ser una nàiade anomenada Peribea.

## Referències

* ↑ «Polycaste». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 446. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Catálogo general de la Calcografía Nacional, Real Academia de Bellas Artes de San Fernando, Madrid.
# Poble aikanã

Els aikanã (també coneguts com Massacá, Massaká, Huari, Corumbiara, Kasupá, Mundé, Tubarão, Winzankyi) són un grup d'indígenes brasilers. Parlen l'aikanã, una llengua aïllada.
Els aikanãs veneren el mite del Kiantô, una cobra gegant amb els colors de l'arc de Sant Martí que presideix el regne dels aigües.

## Ubicació

Els aikanã viuen a l'estat de Rondònia, a la conca del riu Guaporé. Els seus tres pobles formen part de la terra indígena Tubarão-Latundê, situada a 100 quilòmetres de la frontera entre el Brasil i Bolívia i a 180 quilòmetres de la ciutat més propera, Vilhena.

## Demografia

El 2014, els aikanã sumaven 350 individus. Tot i que la majoria viuen als seus pobles, molts resideixen a Vilhena o a altres ciutats properes.

## Història

Els primers contactes dels aikanã amb la població no indígena es van registrar a la dècada de 1940, quan habitaven terres properes al riu Tanaru. El 1940, el Serviço de Proteção ao Índio va inaugurar un lloc de servei on es van enviar els aikanã. A partir d'aquest any, la seva població es va reduir a causa de les morts causades per epidèmies de xarampió i grip.
Entre 1941 i 1943, el geòleg Vitor Dequech va comandar l'Expedição Urucumacuan, enviada per Cândido Rondon a la recerca de jaciments d'or al riu Pimenta Bueno, a l'est del riu Tanaru. Dequech va documentar diversos contactes amb els massacàs, com ell els anomenava.
El 1970 la Fundação Nacional do Índio els va traslladar al territori actual, juntament amb altres dos pobles: els enemics Latundê i kwazá. Els tres pobles tenien la seva pròpia llengua i cultura. En mudar-se a un territori amb sòl de baixa fertilitat, els aikanã van guanyar-se la vida inicialment de l'extracció de làtex. La caiguda del preu del producte va provocar dificultats per als aikanã.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Instituto Socioambiental. «Aikanã». Enciclopédia dos Povos Indígenas no Brasil.

## Bibliografia

* RICARDO, Carlos Alberto. "Os índios" e a sociodiversidade nativa contemporânea no Brasil. IN: SILVA, Aracy Lopes da. GRUPIONI, Luís Donisete Benzi. A temática indígena na escola. Brasília: MEC/MARI/UNESCO, 1995. p. 37-44.
Pobles indígenes del Brasil :
Pobles indígenes de la Regió Nord :
Pobles indígenes de la Regió Nord-est :
Pobles indígenes de la Regió Centre-Oest :
Pobles indígenes de les regions Sud i Sud-est :
Articles relacionats :
# Poble cueva

Els cueva van ser un poble indígena americà que va viure a la regió del Darién a l'orient de Panamà junt amb els kamëntsá. Van ser completament exterminats entre 1510 i 1535 després de les campanyes de Pascual de Andagoya (1495-1548) durant la colonització espanyola d'Amèrica. La regió del Darién ocupada pels cueva va ser envaïda posteriorment pels kuna en la seva expansió a l'oest entre els segles XVII i XVII. Algunes paraules del kuna han estat erròniament associades al cueva, la qual cosa ha portat a alguns autors a associar aquestes cultures en els seus escrits fins i tot a relacionar als cueva com a ancestres dels kuna (Adelaar & Muysken 2004: 62). L'idioma kuna i la seva cultura són diferents a la dels cueva.

## Idioma

Loewen (1963), Adolfo Constenla Umaña i Margery Peña (1991) han suggerit una connexió entre l'idioma dels cueva i la família chocó, encara que Kathleen Romolini (1987) va recopilar un vocabulari, sobre la base del qual considera que podria tenir relacions amb la família txibtxa o amb menys probabilitat amb l'arawak.

## Referències

* ↑ «The History of Panama: For the Benefit of the World». Trump Hotel Collection.

## Bibliografia

* Constenla Umaña, Adolfo; & Margery Peña, Enrique. (1991). Elementos de fonología comparada chocó. In Filología y lingüística (No. 17, 1-2, pp. 137-191). San José: Editorial de la Universidad de Costa Rica.
* Romoli, Kathleen. (1987). Los de la lengua de Cueva: Los grupos indígenas del istmo oriental en la época de la conquista española. Bogotá: Instituto Colombiano de Antropología, Instituto Colombiano de Cultura (Ediciones Tercer Mundo).
* Whitehead, Neil L. (1999). The crises and transformations of invaded societies: The Caribbean (1492–1580). In F. Salomon & S. B. Schwartz (Eds.), The Cambridge history of the native peoples of South America: South America (Vol. 3, Pt. 1, pp. 864–903). Cambridge: Cambridge University Press.
# Polígraf (autor)

Polígraf (del grec antic (πολυγράφος) polugraphos : poly : molts i graphos : escriptura) és un autor que ha escrit sobre matèries diferents.

## En literatura

En la literatura el terme de polígraf s'aplica a certs escriptors de l'antiguitat clàssica, com Aristòtil i Plutarc entre els grecs i Ciceró i Plini el Vell entre els romans. Voltaire i l'enciclopedista Diderot són dos exemples de polígrafs moderns.

## Autors polígrafs
### Antiguitat

* Filòstrat de Lemnos
* Duris de Samos
* Suetoni

### Edat mitjana

* Abu-Nuwàs
* Isidor de Sevilla
* Al-Jàhidh
* Miquel Psel·los

### Època moderna

* Voltaire
* Denis Diderot
* Athanasius Kircher
* Saint-Réal

### Època contemporània

* Joaquim Maria Bover
* Arthur Conan Doyle
* Maurice Garçon
* Gustave Le Rouge
* Simin Palay
* Ludwig Tieck
* Jacques Attali
* Ernesto de la Peña
* Marco Aurelio Denegri

### Altres usos

El terme es pot utilitzar en forma despectiva per referir-se a algú que escriu sobre diferents assumptes sense tenir els coneixements suficients.

## Referències

* ↑ «Polígraf» en el DIEC
* ↑ Encyclopédie Larousse del siglo XX, Paris, 1932
# Polícrates d'Argos

Polícrates d'Argos (Polycrates, Πολυκράτης) fill de Mnasiades, descendent d'una il·lustre família d'Argos, fou un militar grec. Es va posar al servei de Ptolemeu IV Filopàtor just abans de la campanya contra Antíoc III el Gran (217 aC) i va dirigir la cavalleria de l'ala esquerra a la batalla de Ràfia aquell mateix any, que va garantir als ptolemeus les províncies de Celesíria, Fenícia i Palestina. Ptolemeu el va nomenar governador de Xipre, feina que va fer amb gran integritat i eficàcia i va assegurar l'illa per Ptolemeu V Epífanes, fill de Filopàtor; a la seva tornada a Alexandria el 196 aC va portar una considerable quantitat de diners pel rei; va ser rebut amb els màxims honors i va exercir gran influencia a l'estat. Progressivament el seu caràcter va anar canviant a pitjor però els seus fets es desconeixen per la pèrdua dels darrers llibres de la història de Polibi.

## Referències

* ↑ «Poly'crates». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Pita canyella

La pita canyella (Hydrornis oatesi) és una espècie d'ocell de la família dels pítidss (Pittidae) que habita boscos de les muntanyes del sud de Myanmar, Indoxina i zona limítrofa del sud-oest de la Xina.
# Pita caranegra

La pita caranegra (Pitta anerythra ) és una espècie d'ocell de la família dels pítids (Pittidae) que habita els boscos de les illes Salomó.

## Referències

* ↑ «Pita caranegra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29-12-2020 (català)
# Pita ardent

La pita ardent (Erythropitta arquata) és una espècie d'ocell de la família dels pítids (Pittidae) que habita els boscos de les muntanyes de Borneo.

## Referències

* ↑ «Pita ardent». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29-12-2020 (català)
# Pogonarthria

Pogonarthria és un gènere de plantes de la subfamília de les cloridòidies, família de les poàcies. És originari de Sud-àfrica.
Fou descrit per Otto Stapf i publicat a Flora Capensis 7: 316. 1898. (Jul 1898)
El nom del gènere deriva del grec pogon (barba) i arthron (conjunta), presumiblement referint-se a les articulacions peludes.

## Taxonomia

* Pogonarthria bipinnata
* Pogonarthria brainii
* Pogonarthria falcata
* Pogonarthria fleckii
* Pogonarthria hackelii
* Pogonarthria leiarthra
* Pogonarthria menyharthii
* Pogonarthria orthoclada
* Pogonarthria refracta
* Pogonarthria squarrosa
* Pogonarthria tuberculata

## Referències

* ↑ Watson L, Dallwitz MJ. «The grass genera of the world: descriptions, illustrations, identification, and information retrieval; including synonyms, morphology, anatomy, physiology, phytochemistry, cytology, classification, pathogens, world and local distribution, and references». The Grass Genera of the World, 2008. [Consulta: 4 març 2010].
* ↑ «= Pogonarthria». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 21 novembre 2014].

## Enllaços externs

* Clayton, W.D., Harman, K.T. and Williamson, H. (2006 en endavant). Pogonarthria. A: GrassBase - The Online World Grass Flora.
# Populous

Populous és un videojoc desenvolupat per Bullfrog Productions i publicat per Electronic Arts, llançat originalment per a Amiga el 1989, i és considerat per molts com el primer Videojoc de ser déu. Amb més de quatre milions de còpies venudes, Populous és un dels jocs de PC més venuts de tots els temps.
El jugador assumeix el paper d'una deïtat, que ha de guiar els seguidors mitjançant la direcció, la manipulació i la intervenció divina, amb l'objectiu d'eliminar els seguidors liderats per la deïtat oposada. Jugat des d'una perspectiva isomètrica, el joc consta de més de 500 nivells, cada nivell és un tros de terra que conté els seguidors del jugador i els seguidors de l'enemic. El jugador té l'encàrrec de derrotar els seguidors enemics i augmentar la població dels seus propis seguidors mitjançant una sèrie de poders divins abans de passar al següent nivell. El joc va ser dissenyat per Peter Molyneux, i Bullfrog va desenvolupar un prototip de joc mitjançant un joc de taula que van inventar amb Lego.
El jugador és un déu que ha de fer créixer el seu poble, enfrontant-se a una divinitat rival. Per ajudar els seus seguidors, cal que millori el terreny, de manera que puguin fer cases i multiplicar-se, així com enviar encanteris per impedir l'avenç enemic o crear cavallers que lluitin contra els pobladors de les altres civilitzacions (poden jugar fins a quatre déus alhora).
La vista central està en isomètric i les accions es duen a terme amb una barra de botons lateral al tauler, on les figures humanes evolucionen independentment. L'èxit del joc va fer que es creessin diferents seqüeles, on es van augmentar el nombre de terrenys i encanteris disponibles, mantenint el mode de funcionament original, basat en l'estratègia.

## Referències

* ↑ Edge Staff. «50 greatest game design innovations», 01-11-2007. Arxivat de l'original el 21 setembre 2008.
* ↑ «IGN Hall of Fame: Populous», 2008. Arxivat de l'original el 4 novembre 2013. [Consulta: 23 novembre 2013].
* ↑ Ernest Adams. «What's Next for God Games». Designer's Notebook, 2008. [Consulta: 23 novembre 2013].
* ↑ «75 Power Players». Next Generation (11). November 1995: 51. ISSN 1078-9693. «Its first title, Populous, created a whole new genre, the 'God' game.»
* ↑ Candy, Robin (September 1989). «Bullfrog: Ribbeting Stuff». The Games Machine (22): 75–76. ISSN 0954-8092.