OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pàvel Iegórov

Pàvel Iegórov (Sant Petersburg, 8 de gener de 1948 - Sant Petersburg, 15 d'agost de 2017), nom complet amb patronímic Pàvel Grigórievitx Iegórov, rus: Павел Григорьевич Его́ров fou un pianista rus, educador musical i investigador musical.

## Vida i treball

Iegórov va estudiar al Conservatori Estatal P. I. Txaikovski de Moscou amb Tatiana Nikolàieva i Vera Gornostàieva. Es va graduar com a pianista en aquest institut el 1975. Des del 1976 va viure i treballar a Leningrad. Va combinar la seva docència amb les seves activitats de concerts internacionals. Des del 1980, després de completar estudis, va treballar al Conservatori de Sant Petersburg com a professor de piano. Entre els seus estudiants hi havia Andrei Nikolsky, Sergei Pashkevich, Olga Radvilovich, Inga Dzekzer, Dmitry Efimov, Alexander Selitser i Elena Lebedeva. En els darrers anys, Iegórov ha estat molt involucrat a l'escola de música especial Lyceum del Conservatori de Sant Petersburg.
Pàvel Iegórov va guanyar el Concurs Robert Schumann a Zwickau el 1974, abans de completar els seus estudis al Conservatori de Moscou. Al mateix temps, va debutar a les sales de concerts del Conservatori de Moscou i Sant Petersburg. Iegórov va oferir més de 3.000 concerts a gairebé tots els països europeus, així com al Canadà, la Xina i el Japó. Va dirigir classes magistrals a Corea del Sud, Taiwan, Itàlia, Holanda i Suècia. Iegórovha realitzat més de 40 enregistraments de so, música de cambra i so simfònic per a segells com "Meldoia, Sony, HWA EUM i Intermusica". Iegórov va treballar com a revisor en concursos internacionals de piano. A Sant Petersburg, Iegórov va ser l'organitzador i líder dels "Schumann Evenings" i "Brahms Days" internacionals, organitzats per la Saint Petersburg Philharmonic Society.
Iegórov també va treballar com a investigador musical i escriptor acadèmic. Va ser editor de la primera edició russa completa de 7 volums de les obres Schumann (Leningrad 1986). També va ser el primer a publicar una edició russa del Clavier temperat de Johann Sebastian Bach (Sant Petersburg 2001) i totes les sonates per a piano de Beethoven (Sant Petersburg 2003). Va ser membre de la "International Schumann Society" de Düsseldorf i de la "St. Philharmonic Society". El 1989 Pàvel Iegórov va rebre el premi Robert Schumann de la ciutat de Zwickau. El 2003 va rebre l'Orde pel Mèrit Cultural de l'Estat polonès. El 2007 va ser nomenat membre de l'Acadèmia de Ciències de Rússia per a la branca d'educació i desenvolupament científic.
L'agost de 2017, Pàvel Iegórov va morir de càncer.

## Referències

* ↑ Bechstein.com: Pawel Jegorow. Consultat el 20 de maig del 2018.

## Bibliografia

* Personalitats de Sant Petersburg: Pàvel Iegórov (breu biografia). Consultat el 20 de maig de 2018.

## Enllaços externs

* Pavel Yegorov
* SAD NEWS: CANCER CLAIMS EMINENT RUSSIAN PIANIST, 69
# Santa Perpètua de Gaià

* Aquest article tracta sobre el nucli de població a la Conca de Barberà. Si cerqueu la santa, vegeu «Perpètua de Gaià».
Santa Perpètua de Gaià és un nucli de població que pertany al municipi de Pontils, a la Conca de Barberà, i al que donava nom fins al 1995. Està situat al peu del turó des d'on el Castell de Santa Perpètua domina una part de la vall del riu Gaià, a 578 m altitud. Del castell, cal destacar-ne l'esvelta torre, d'interior triangular. Al seu costat s'aixeca l'església de Santa Maria.
El seu nom originà la llegenda de Santa Perpètua de Gaià.

## Història

Els fogatges dels anys 1365-70 assenyalen per Santa Perpètua 37 famílies i com a senyor a Guillem Ramon de Cervelló. A final del segle xv es documenten els Cervelló, barons de la Llacuna, i atenent al fogatge de 1496 la població experimenta una forta davallada: es comptabilitzen pel lloc només deu famílies.
A l'època moderna, l'any 1599, es documenta com a senyor el comte de Savallà, Bernat de Boixadors. A les darreries del segle XVIII i fins a la fi de les senyories pertany als marquesos d'Aitona, és llavors, a mitjan segle XIX, quan Santa Perpètua és en el seu màxim demogràfic, ja que suma en tot el municipi 1.030 veïns, dels quals uns 400 viuen al poble.
El 1933, el municipi, fins llavors conegut com a Santa Perpètua, passa a anomenar-se Santa Perpètua de Gaià.

## Referències

* ↑ Menchon, Joan «Two towers and a historical story in review: Santa Perpètua de Gaià (Tarragona) y Vallferosa (Lleida)». Treballs d'Arqueologia, 22, 28-12-2018, pàg. 107. DOI: 10.5565/rev/tda.81. ISSN: 2339-6490.
* 1 2 Miquel, Marina, Santesmases; Josep; Saumell, Dolors. Els castells del Gaià. Valls: Cossetània Edicions, Institut d'Estudis Vallencs i Centre d'Estudis del Gaià, 1999, p. 92. ISBN 84-89890-37-4.
* ↑ Burgueño, Jesús; Aubet, Albert «Les reformes de la toponímia municipal impulsades per la Real Sociedad Geográfica (1916) i la Generalitat de Catalunya (1933). Crònica d’una errada ortogràfica: el Pinell... de Brai?». Treballs de la Societat Catalana de Geografia, n.82, 2017, pàg. 52.
# Lohit

El Lohit és un riu de l'Índia, una branca del Brahmaputra, que neix a Arunachal Pradesh i entra a Assam formant el límit entre el districte de Sibsagar i el districte de Lakhimpur. Després d'un curs d'uns 112 km en direcció generalment sud-est s'uneix al Brahmaputra prop de la confluència amb el Dhaneswari (Dhansiri). Es forma allí una gran illa al·luvial de nom Majuli Char. Per la part nord el Lohit rep les aigües del Subansiri.

## Bibliografia

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Sinònim (taxonomia)

En taxonomia, el terme sinònim fa referència a cadascun dels dos o més noms científics del mateix rang usats per descriure el mateix tàxon.
Quan, per exemple, existeixen dos noms per la mateixa espècie, s'aplica l'anomenada «llei de la prioritat»: el que va ser publicat primer en un article científic és mantingut (sinònim més antic), mentre que el segon (sinònim més modern) ha de ser abandonat i no pot ser reutilitzat.

## Bibliografia

* International Code of Zoological Nomenclature, adopted by the XX General Assembly of the International Union of Biological Sciences, 1985. ISBN 0-85301-003-X (ITZN); ISBN 0-520-05546-2 (UCP). Library of Congress Catalog Card No. 84-40785.

## Vegeu també

* Basiònim
* Tautònim
* Sinònim (lingüística)

## Enllaços externs

* International Code of Zoological Nomenclature online Arxivat 2009-05-24 a Wayback Machine.
Viccionari
# Biskupija

Biskupija és un poble i municipi del comtat de Šibenik-Knin, Croàcia. La seu del municipi és el poble d'Orlić. Juntament amb el croat, que és oficial a tot el país, la llengua serbi i l'alfabet ciríl·lic serbi són cooficials al territori del municipi.

## Referències

* ↑ «Općina Biskupija - Kontakt». Općina Biskupija. [Consulta: 15 juny 2020].
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 29 d’octubre 2013. [Consulta: 8 març 2013].
# Noise

Noise (literalment soroll en anglès) és un gènere musical que utilitza sons desagradables sota circumstàncies normals. De vegades, el noise és considerat una contradicció atès que el soroll és generalment definit com un so no desitjat o no intencional i, per tant, com l'oposat a la música. De qualsevol manera, en un sentit més general es considera soroll a qualsevol so extremadament fort o dissonant. Un dels músics més importants del noise, el japonès Masami Akita (conegut pel seu pseudònim artístic Merzbow) va declarar que "Si per soroll (noise) ens referim a un so incòmode, llavors la música pop és soroll per a mi". La música noise no és soroll per als seus oients, encara que és sorollosa en el sentit més general de la paraula.

## Enllaços externs

* http://noisewiki.com/wiki/index.php?title=Noise_Bands
* http://www.noisemp3.com
* http://noise.as Arxivat 2018-03-24 a Wayback Machine.
Viccionari
# Calitzdorp

Calitzdorp és una ciutat de Sud-àfrica situada a la franja occidental del Karoo a la província del Cap Occidental. Es troba a la ruta 62 entre Ladismith i Oudtshoorn.

## Demografia

Segons el cens de 2011, i sense incloure el municipi de Bergsig, Calitzdorp té 1216 habitants amb una majoria coloured (58,5%). Els blancs representen el 31,33% dels residents i els negres menys del 8%. Si s'inclou el municipi coloured de Bergsig, la població era aleshores de 4.284 habitants, el 85% dels quals eren coloureds.

## Geografia

Limitada a l'oest per les muntanyes del coll de Huisrivier, Calitzdorp es troba entre les muntanyes Swartberg (nord) i Rooiberge (sud). El petit poble experimenta condicions meteorològiques extremes per a la regió (neu, inundacions, sequera).

## Història

Calitzdorp es va fundar a les terres agrícoles de J.J. i MC Calitz, construït el 1831. El 1924 el poble es va connectar amb el ferrocarril i el 1937 es va inaugurar una carretera asfaltada entre Calitzdorp i Oudtshoorn.

## Referències

* ↑ Cens de 2011

## Enllaços externs

* Història
# Fermín Arrudi

Fermín Arrudi Urieta (Sallent de Gállego, 7 de juliol de 1870- 2 de maig de 1913) també anomenat El Gegant de Sallent, El Gegant Aragonès i localment o chigán aragonés fou un dels personatges més cèlebres de la història popular del Pirineu aragonès. La seva desmesurada alçada, 2,29 metres, va marcar per complet la seva vida i el va arrossegar al territori de la llegenda, on es va convertir en una figura gairebé mítica. Rafael Andolz ha escrit un llibre en el qual hi relata la seva vida.

## Bibliografia

* Rafael Andolz, Vida de Fermín Arrudi (Saragossa, 1986).
* Juan Domínguez Lasierra, Aragón legendario (Saragossa, 1984).
* Antón Castro, Aragoneses ilustres, ilustrados e iluminados (Saragossa, 1993).
* David Dumall Puértolas, El gigante de Sallent. Fermín Arrudi, Ed. Delsan Libros, (Saragossa, 2008).

## Referències

* ↑ «EL GIGANTE DE SALLENT - Opinión - www.elperiodicodearagon.com» (en español). Arxivat de l'original el 2004-09-10. [Consulta: 11 gener 2010].
* ↑ SL, DiCom Medios. «Gran Enciclopedia Aragonesa Online» (en castellà). Arxivat de l'original el 2016-09-06. [Consulta: 9 desembre 2021].

## Enllaços externs

* Artículos literarios (castellà)
# Sapor Sacanxa

Sapor "Sacanxa" va ser un príncep sassànida que va servir com a governador de Sacastene sota el seu germà rei (xa) Sapor II (r. 309–379).

## Biografia

Sapor va servir com a governador de la província de Sacastene, ben lluny de la cort imperial a Ctesifont, lloc que havia estat des de la conquesta per part d'Ardaixir I (regnat del 224 al 240) una zona difícil de controlar per als sassànides. Conseqüentment la província havia estat funcionant des dels seus primers temps com un regne vassall, governat per prínceps de la família sassànida que ostentaven el títol de sacanxa ("rei dels saces o sakes"). Tot i això soldats nadius de Sacastene havien ajudat a Sapor II en les seues guerres contra els romans, perquè probablement eren mercenaris, i a més la província continuava estant relativament descentralitzada. El 311 mentre Sapor viatjava de Sacastene a Istakhr, una ciutat a Pars, ell es va aturar a les ruïnes de l'antiga capital aquemènida de Persèpolis i va fer gravar una inscripció al Tachara; l'antic palau de Darios el Gran.

## Referències

* 1 2 3 Christensen, 1993, p. 229.
* ↑ Wiesehöfer, 2001, p. 223.

## Bibliografia

* Bosworth, Clifford Edmund. «Sīstān». A: The Encyclopedia of Islam, nova edició, Volum IX: San–Sze. Leiden, and New York: BRILL, 1997, p. 681–685. ISBN 9789004082656.
* Christensen, Peter. The Decline of Iranshahr: Irrigation and Environments in the History of the Middle East, 500 B.C. to A.D. 1500. Museum Tusculanum Press, 1993, p. 1–351. ISBN 9788772892597.
* Gazerani, Saghi. The Sistani Cycle of Epics and Iran's National History: On the Margins of Historiography. BRILL, 2015, p. 1–250. ISBN 9789004282964.
* Wiesehöfer, Josef. Ancient Persia. I.B. Tauris, 2001. ISBN 978-1-86064-675-1.
# Llista de peixos d'Hongria

Aquesta llista de peixos d'Hongria -incompleta- inclou 90 espècies de peixos que es poden trobar a Hongria ordenades per l'ordre alfabètic de llur nom científic.

## A

* Abramis brama
* Acipenser nudiventris
* Acipenser ruthenus
* Acipenser stellatus
* Acipenser sturio
* Alburnoides bipunctatus
* Alburnus alburnus
* Alburnus chalcoides
* Ameiurus melas
* Ameiurus nebulosus
* Archocentrus multispinosus
* Aspius aspius

## B

* Ballerus ballerus
* Ballerus sapa
* Barbatula barbatula
* Barbus barbus
* Barbus meridionalis
* Barbus petenyi
* Blicca bjoerkna'

## C

* Carassius auratus auratus
* Carassius carassius
* Carassius gibelio
* Chondrostoma nasus
* Clarias gariepinus
* Cobitis taenia
* Coregonus albula
* Coregonus oxyrinchus
* Coregonus peled
* Cottus gobio
* Cottus poecilopus
* Ctenopharyngodon idella
* Cyprinus carpio carpio

## E

* Esox lucius
* Eudontomyzon danfordi
* Eudontomyzon mariae
* Eudontomyzon vladykovi

## G

* Gambusia affinis
* Gambusia holbrooki
* Gasterosteus aculeatus aculeatus
* Gobio gobio
* Gymnocephalus baloni
* Gymnocephalus cernua
* Gymnocephalus schraetser

## H

* Hucho hucho
* Huso huso
* Hypophthalmichthys molitrix
* Hypophthalmichthys nobilis

## I

* Ictalurus punctatus
* Ictiobus bubalus

## L

* Lepomis gibbosus
* Leucaspius delineatus
* Leuciscus idus
* Leuciscus leuciscus
* Lota lota

## M

* Micropterus salmoides
* Misgurnus fossilis
* Mylopharyngodon piceus

## N

* Neogobius fluviatilis

## O

* Oncorhynchus mykiss

## P

* Pelecus cultratus
* Perca fluviatilis
* Perccottus glenii
* Phoxinus phoxinus
* Poecilia reticulata
* Poecilia sphenops
* Polyodon spathula
* Proterorhinus semilunaris
* Pseudorasbora parva

## R

* Rhodeus amarus
* Rhodeus sericeus
* Romanogobio albipinnatus
* Romanogobio kesslerii
* Romanogobio uranoscopus
* Romanogobio vladykovi
* Rutilus rutilus

## S

* Sabanejewia aurata aurata
* Sabanejewia bulgarica
* Salvelinus fontinalis
* Sander lucioperca
* Sander volgensis
* Scardinius erythrophthalmus
* Silurus glanis
* Squalius cephalus

## T

* Thymallus thymallus
* Tinca tinca

## U

* Umbra krameri

## V

* Vimba vimba

## X

* Xiphophorus hellerii

## Z

* Zingel streber
* Zingel zingel

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Jeitteles, L. H., 1862: Prodromus Faunae Vertebratorum Hungariae superioris. Beiträge zur näheren Kenntniss der Wirbelthiere Ungarn's. Verhandlungen der K.-K. zoologisch-botanischen Gesellschaft in Wien v. 12: 244-314, Pls. 1-2, 10-11.

## Enllaços externs

* FAO - National Aquaculture Sector Overview - Hungary (anglès)
# Nois dibuixant

Nois dibuixant és una pintura a l'oli realitzada per la pintora sueca Sofie Ribbing el 1866, que es troba a la col·lecció del Museu de Belles Arts de Göteborg a Suècia. L'abril de 2016, la pintura Nois dibuixant va ser seleccionada com una de les deu més grans obres artístiques de Suècia pel projecte Europeana.

## Antecedents

La pintora Sofie Ribbing va estar a l'Escola pictòrica de Düsseldorf juntament amb Karl Ferdinand Sohn en la dècada de 1860, la influència de la qual la va fer decantar-se per la pintura de gènere i el romanticisme ensenyat a l'escola, aplicant una paleta de colors suaus i uniformes.

## Descripció

L'obra va ser pintada a l'oli sobre tela i té les dimensions de 91,5 × 79 cm, no és únicament un dels millors treballs de Ribbing, sinó també en les arts visuals de Suècia de mitjan segle xix. Els Nois dibuixant mostra un realisme quotidià amb una llum suau que il·lumina als nois i crea un ambient discret i relaxat el que fa que sigui més fàcil concentrar-se en el seu treball.

## Referències

* ↑ painting record.
* ↑ «Europeana 280 Blog» (en anglès). Arxivat de l'original el 2016-05-01. [Consulta: 25 maig 2016].
* ↑ «Boys Drawing, Sophie Amalia Ribbing» (en anglès). europeana.eu.. [Consulta: 26 maig 2016].
* ↑ Kristoffer Arvidsson. «Ritande gossar». Göteborgs Konstmuseum. [Consulta: 26 maig 2016].
# Regió vitícola de l'Alt Douro

La regió vitícola de l'Alt Douro (en portuguès: Região Vinhateira do Alto Douro) està situada a la regió Trás-os-Montes e Alto Douro, situada a l'àrea nord-est de Portugal. La regió són més de 26.000 hectàrees i està inscrita per la UNESCO a la llista del Patrimoni de la Humanitat el 2001 pel seu paisatge cultural.
Aquesta regió, que està banyada pel riu Duero i forma part de l'anomenada regió del Duero (Duero vitivinícola), produeix vi fa més de 2.000 anys, entre els quals és famós el vi de Porto. La llarga tradició de viticultura ha produït un paisatge cultural de bellesa excepcional, que reflecteix la seva evolució tecnològica, social i econòmica.
L'àrea classificada abasta 13 municipis: Mesão Frio, Peso da Régua, Santa Marta de Penaguião, Vila Real, Vila Flor, Alijó, Sabrosa, Carrazeda de Ansiães, Torre de Moncorvo, Lamego, Armamar, Tabuaço, São João da Pesqueira i Vila Nova de Foz Côa, i representa el deu per cent de la Região Demarcada do Douro.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Alto Douro Wine Region» (en anglès). [Consulta: 17 desembre 2017].
# Filoxè (poeta)

Filoxè, en llatí Philoxenus, en grec antic Φιλόξενος, fou un poeta grec, autor d'un epigrama que consta a l'Antologia grega, dedicat a Tlepòlem fill de Polícrit, que havia guanyat un premi olímpic l'any 256 aC el que permet situar la seva època vers la segona meitat del segle iii aC.

## Referències

* ↑ Philoxenus 5, Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Boston: Little, Brown and Co., 1867 (Vol. I, Vol. II i Vol. III).
# Los Escambrons

«Los Escambrons» té aquests significats:
# Bandera de Matadepera

La bandera oficial de Matadepera té la següent descripció:
    Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, vermella amb tres creus plenes sobreposades, blanca, vermella i blanca, de braços respectivament, 4/12, 3/12 i 2/12 de l'alçària del drap.

## Història

Va ser aprovada el 29 de juny de 1992 i publicada en el DOGC el 13 de juliol del mateix any amb el número 1618.

## Vegeu també

* Escut de Matadepera
* Escuts i banderes del Vallès Occidental

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 29 de juny de 1992, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Matadepera.» (pdf). DOGC num. 1618, 13-07-1992. [Consulta: 19 febrer 2010].
# Antoine Gaudreau

Antoine-Robert Gaudreau (c. 1680 – 6 de maig de 1746) va ser un ebenista parisenc que va ser nomenat Ébéniste du Roi i va ser el principal subministrador de mobles per als castells reials durant el principi del regnat de Lluís XV.
Les seves obres són de difícil identificació llevat que estiguin meticulosament descrites en els inventaris del Garde Meuble. La primera referència francesa a una table servante, que refredava el vi es troba en un document de Gaudreau del 1735, de mobles lliurats al Versailles.
* La còmoda (‘’commode’’) per a la cambra reial del Versailles el 1739. Actualment aquesta còmodes es troba a la Wallace Collection, de Londres (Cat.no. F86).
* La commode-médaillier, de l'any 1739 per a ser usada pel rei Lluís XV a Pans a Versailles.
* La commode à la Régence per a l'apartament de l'hereu reial al Château de Fontainebleau el 1745. Actualment es troba a Versailles.
* Un bureau plat actualment als Archives Nationales. (Verlet 1945).

## Notes

* ↑ també dit Gaudreaus i Gaudreaux en els documents.
* ↑ Francis J.B. Watson, The Wrightsman Collection I 1966:146-50.
* ↑ Noted by Penelope Hunter, "A Royal taste: Louis XV, 1738", Metropolitan Museum Journal 7 (1973:89-113 :92 note 21).
* ↑ Wallace Collection on-line: Louis Xv's commode Gaudreau is spelled Gaudreaus.

## Referències

* Francis J. B. Watson, The Wrightsman Collection vol. II (Metropolitan Museum of Art), 1966, p 547.
* F.J.B. Watson, The Wallace Collection: Furniture
* Pierre Verlet, 1945. Le Mobilier royal français I: Meubles conservés en France (Paris)
# Nederland (Colorado)

Nederland és una població dels Estats Units a l'estat de Colorado. Segons el cens del 2006 tenia 1.337 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Nederland tenia 1.394 habitants, 606 habitatges, i 335 famílies. La densitat de població era de 351,8 habitants per km².
Dels 606 habitatges en un 27,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,9% hi vivien parelles casades, en un 7,4% dones solteres, i en un 44,7% no eren unitats familiars. En el 26,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 2,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,3 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,81.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,6% tenia menys de 18 anys, un 8,8% entre 18 i 24, un 46,6% entre 25 i 44, un 19,9% de 45 a 60 i un 4,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 112,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 50.588 $ i la renda mediana per família de 60.893 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.521 $ mentre que les dones 36.417 $. La renda per capita de la població era de 29.111 $. Entorn del 4,6% de les famílies i el 8,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Nederland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Nederland». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Francisco Preciado de la Vega

Francisco Preciado de la Vega (Sevilla o Écija, 1712 - Roma, 1789) fou un pintor espanyol.
Reconegut com un dels integrants de l'Escola sevillana de pintura, va ser membre de la Real Academia de San Fernando. Va estar a càrrec dels pensionats de la institució a Roma i va ser secretari de l'Acadèmia de Sant Lluc. Va servir com a pont entre la Reial Acadèmia de San Fernando i el món de les belles arts a Roma. Va ser també pintor de cambra del rei d'Espanya, Carles III, a qui li va mostrar els avantatges de tutelar i estendre les activitats de l'academicisme espanyol a Itàlia. Va ser també autor d'una obra d'ensenyament, Arcàdia Pictòrica.
Al Museu Nacional d'Art de Catalunya es pot veure una obra seva, un aiguafort fet amb burí sobre paper de Santa Caterina d'Alexandria, realitzat amb Francesc Fontanals. Per una altra banda, Pere Pasqual Moles va comprar algunes obres seves a la seva viuda, entre les quals destava Santa Caterina, conservada al museu de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Jordi.

## Referències

* ↑ Catàleg online del Mnac. Obra 008200-G
* ↑ Quílez i Corella, Francesc Miquel. «Introducció». A: Bonaventura Bassegoda. Col·leccionistes, col·leccions i museus. Barcelona: UdL, UAB, UdG i MNAC, 2007, p. 24 (Memoria Artium). ISBN 978-84-8043-174-3.

## Bibliografia

* RAMALLO ASENSIO, Germán, Aportaciones a la obra pictórica de Francisco Preciado de la Vega, pintor sevillano en Roma ISSN 1130-5762, Nº. 12, 1999, pags. 293-300