OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Far darrig

Un far darrig o fear dearg és una fada de la mitologia irlandesa. El nom de far darrig és una pronunciació anglòfona de les paraules irlandeses fear dearg, que signifiquen home vermell, ja que es diu que els far darrig porten un abric i una gorra vermells. De vegades també es coneixen com Nois Rata ja que es diu que són bastant grassos, tenen la pell fosca i peluda, els musells llargs i les cues primes. Segons Fairy and Folk Tales of the Irish Peasantry, el far darrig es classifica com una fada solitària juntament amb el leprechaun i el clurichaun, tots ells són "els fantasmes més descarnats, tòxics, burlons i entremaliats". El darrer extrem, en particular, es descriu com aquell que "s'ocupa de fer bromes pràctiques, especialment amb bromes horribles". Un exemple d'això és substituir els nadons per canvis. També es diu que tenen alguna relació amb els malsons.

## Referències

* ↑ «IRISH FAR DARRIG». Arxivat de l'original el 2015-03-05. [Consulta: 25 juny 2015].
* ↑ Yeats, W. B. (ed.) Fairy and Folk Tales of the Irish Peasantry. 1888.
* ↑ Bardan, Patrick. The Dead-watchers, and Other Folk-lore Tales of Westmeath. Westmeath Guardian Office, 1891, p. 82. ISBN 1277594635.
* ↑ Catholic World, Volume 79. Paulist Fathers, 1901, p. 755. ISBN 9781149771518.

## Vegeu també

* Leprechaun
* Clurichaun
# Far de Biarra

El Far del Cap de Biarra està situat en el Cap de Biarra, del terme comunal de Portvendres, a la comarca del Rosselló (Catalunya del Nord).
Es troba a l'extrem oriental del cap del mateix nom, a l'est de la vila de Portvendres.
Prop seu hi ha diversos emplaçaments defensius, principalment de la Segona Guerra Mundial.
El 1836, el primer far fou construït. Era una petita torre cilíndrica damunt d'una base de 9 metres d'alçada, proveït d'un llum fix blanc. L'elevació era de prop de 23 metres al damunt de la mar.
El 1905 fou abandonada la primera torre del far a causa de la constant boira del lloc. Tot seguit es construí el segon far amb una alçada de 27 m en una altitud d'uns 50 metres. Així, la seva elevació assolia, doncs, els 80 m sobre el nivell de la mar; està proveït d'un llum de tres esclats blancs emesos cada 20 segons.
És una torre piramidal de secció quadrada feta de pedra vista amb encadenament d'angle i amb voladís a la part superior.
Als baixos del far es troben els allotjaments dels guardians i els edificis de servei. La decoració interior és acurada: parets d'opalina blava, escala de marbre rosa i rampa de coure.
El far està automatitzat, controlat a distància, i no disposa pas de guàrdia permanent. Està dotat d'una estació de GPS diferencial.
El far, els annexos i el seu entorn ha estat classificat com a Monument històric francès per ordre del 9 d'octubre del 2012 després d'haver estat inscrit el 12 d'octubre del 2011. Actualment és propietat de l'estat.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «123 - Portvendres». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Portvendres». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.

## Referències

* ↑ El Far de Biarra en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Els Arxius nacionals francesos conserven, sota la signatura CP/F/14/17525/A/1 i CP/F/14/17525/A/2, 26 plànols del primer Far del Cap de Biarra que daten del 1829 al 1902.
* ↑ Referència n. PA66000034, a la base de dades Mérimée, del Ministeri de Cultura francès.
# Església parroquial de Santa Anna (Xóvar)

L'Església Parroquial de Santa Anna de Xóvar, a la comarca de l'Alt Palància, és un temple catòlic catalogat com Bé Immoble de Rellevància Local, segons consta a la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Generalitat Valenciana, amb el codi identificatiu: 12.07.056-001.
Es localitza a la plaça de l'Església de Xóvar, i està dedicada a Santa Anna, que és la patrona de la localitat.

## Descripció

El temple és de petites dimensions i es troba adossat a construccions privades d'habitatges en un dels seus laterals. Segueix l'estil neoclàssic, encara que presenta una decoració típicament barroca, amb rocalles sobre talla de guix.
La façana principal és estreta i al lateral esquerre s'eleva la torre campanar, que a més presenta un rellotge. La porta d'accés al temple presenta llinda recta de carreu i en el seu eix i sobre ella poden observar-se, primer una fornícula amb un paper de rajoles dedicat a la patrona Santa Anna i a la Verge; i, després, per sobre d'aquesta, una finestra rectangular.
La torre campanar presenta dos finestrals amb dues bigues, el que fa pensar que en altres temps va poder tenir més d'una campana, encara que actualment només disposa d'una, que, a més, està dedicada a Santa Anna i té inscrita la data de fosa perquè sabem que està datada en 1943.

## Referències

* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/bics/Detalles_bics.asp?IdInmueble=3261
* 1 2 3 4 http://www.chovar.es/es/page/iglesia-santa-ana Arxivat 2014-10-09 a Wayback Machine.
# Estació de Canal

Canal és una estació de les línies 2 i 7 del metro de Madrid. L'estació se situa per sota de la confluència dels carrers de Cea Bermúdez, José Abascal i Bravo Murillo.
L'estació va obrir-se el 16 d'octubre del 1998, sent estació terminal de la línia 7 fins al 12 de febrer del 1999.
# Estació de Capellades

Mapa FGC Línia Llobregat-Anoia :
Capellades és una estació ferroviària de les línies de rodalia R6 i R60 de la Línia Llobregat-Anoia de FGC que dona servei a la vila de Capellades, però situada al terme municipal de Vallbona d'Anoia, a la comarca de l'Anoia. Com que queda lluny del nucli urbà de Capellades, hi ha un autobús llançadora que comunica l'estació amb el poble, en correspondència amb els horaris dels trens, i fa parada en diversos punts de la vila. Aquesta estació es va inaugurar el 1893.
Per donar cobertura ferroviària a la població de Capellades es construeix un baixador a 1 km del poble en el marc de construcció del carrilet de via única entre Martorell i Igualada. L'estació s'estrena el 29 de juliol de 1893 amb la circulació dels primers trens de passatgers.
El 1999 s'enllesteix l'electrificació del baixador amb la instal·lació de catenària aèria. L'any 2007 es construeix una segona via a l'estació per permetre el creuament de trens degut a l'increment del pas de combois a la línia. L'actuació suposa la creació d'una segona andana costat nord i la construcció d'un pas elevat per comunicar-la amb la resta de l'estació.
Línia Llobregat-Anoia de FGC :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Barcelona - Pl. Espanya | Vallbona d'Anoia | | La Pobla de Claramunt | Igualada |

## Referències

* ↑ «Capellades». FGC. [Consulta: 18 març 2024].
* ↑ «Capellades millora el transport públic de l'estació al centre del poble». Regio 7. [Consulta: 18 març 2024].
* ↑ «Igualada-Martorell 125». Joan Carles Salmerón i Fernández. [Consulta: 18 juliol 2022].
* ↑ «La Vanguardia 30 juliol de 1893». La Vanguardia. [Consulta: 18 juliol 2022].
* ↑ «La Generalitat adjudica obres de millora en carreteres, transports i centres educatius per un import de 94,4 MEUR». Territori. [Consulta: 18 març 2024].

## Vegeu també

* Llista d'estacions de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Etheostoma orientale

Etheostoma orientale és una espècie de peix pertanyent a la família dels pèrcids.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça, bentopelàgic i de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: els Estats Units.

## Referències

* ↑ Rafinesque C. S., 1819. Prodrome de 70 nouveaux genres d'animaux découverts dans l'intérieur des États-Unis d'Amérique, durant l'année 1818. J. Phys. Chim. Hist. Nat. v. 88. 417-429.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Powers, S.L. & R.L. Mayden, 2007. Systematics, Evolution and Biogeography of the Etheostoma simoterum Species Complex (Percidae: Subgenus Ulocentra). Bulletin of the Alabama Museum of Natural History, 25: 1-23.
* 1 2 FishBase (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# Fairbankita

La fairbankita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom per Nathaniel Kellogg Fairbank (20 d'octubre de 1829, Sodus, Nova York, EUA - 27 de març de 1903), una figura important en el desenvolupament primerenc de Tombstone, Arizona. Va ser ell qui va organitzar l'empresa que va desenvolupar la mina Grand Central, la localitat tipus.

## Característiques

La fairbankita és un òxid de fórmula química Pb2+ 12(Te$^{4+}$O₃)$_{11}$(SO₄). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1979, sent publicada per primera vegada el mateix any. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la fairbankita pertany a «04.JK - Tel·lurits sense anions addicionals, sense H₂O» juntament amb els següents minerals: winstanleyita, walfordita, spiroffita, zincospiroffita, balyakinita, rajita, carlfriesita, denningita, chekhovichita, smirnita, choloalita, plumbotel·lurita, magnolita, moctezumita, schmitterita i cliffordita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Grand Central, situada al comtat de Cochise, Arizona (Estats Units), tractant-se de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Fairbankite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 agost 2021].
# Fayetteville (Pennsilvània)

Fayetteville és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 2.774 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fayetteville tenia 2.774 habitants, 1.108 habitatges, i 809 famílies. La densitat de població era de 328,5 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 1.108 habitatges en un 29,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,7% hi vivien parelles casades, en un 8,3% dones solteres, i en un 26,9% no eren unitats familiars. En el 22,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,43 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,7% tenia menys de 18 anys, un 5,9% entre 18 i 24, un 26,8% entre 25 i 44, un 25,2% de 45 a 60 i un 20,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 46.014 $ i la renda mediana per família de 49.944 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.398 $ mentre que les dones 22.773 $. La renda per capita de la població era de 19.537 $. Entorn del 4,1% de les famílies i el 4,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fayetteville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fayetteville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Estació polar Zebra

Estació polar Zebra (Ice Station Zebra) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per John Sturges el 1968. Ha estat doblada al català.

## Argument

El comandant d'un submarí atòmic americà, James Ferraday, rep l'ordre dels serveis secrets de marxar a l'Antàrtida amb un soviètic passat a l'Oest, Boris Vasselov i l'oficial americà Leslie Anders. Han d'anar a Zebra, una base polar britànica. La seva missió consisteix a recuperar una càmera secreta i les seves pel·lícules. En el transcurs de la missió, tenen lloc nombrosos sabotatges que posen en perill el submarí i tota la seva tripulació. Aparell i tripulació són salvats in extremis, amb el preu de pèrdues en vides humanes.
Qui és el traïdor a bord, atès que aquest és disposat a sacrificar la seva vida per permetre l'èxit de la seva missió de destrucció del submarí ?

## Repartiment

* Rock Hudson: James Ferraday
* Ernest Borgnine: Boris Vaslov
* Patrick McGoohan: David Jones
* Jim Brown: El capità Leslie Anders
* Tony Bill: El tinent Russel Walker
* Lloyd Nolan: Garvey
* Gerarld S.O'Loughlin: El tinent Bob Raebum
* Alf Kjellin: El coronel Ostrovsky
* Murray Rose: El tinent Georges Mills

## Crítica

Fora del seu habitual gènere del western, John Sturges va conrear amb certa solidesa pel·lícules bèl·liques amb bons repartiments, com La gran evasió o Ha arribat l'àguila. Zebra és una estació meteorològica del pol Nord a la que dirigeixen un submarí atòmic nord-americà i una expedició soviètica, a la recerca d'una càpsula espacial que conté informació militar. Escenes d'acció en paisatges gelats en una pel·lícula típica de guerra freda. Basat en una novel·la d'Alistair McLean.

## Referències

* ↑ esadir.cat. Estació polar Zebra. esadir.cat.
* ↑ «Ice Station Zebra». The New York Times.
* ↑ Quinto, Manuel «Crítica del film». La Vanguardia, 07-10-1992.
# Estadi Nagai

L'Estadi Nagai és un estadi de futbol de la ciutat d'Osaka, a la Prefectura d'Osaka, al Japó. És l'estadi on juga de local el Cerezo Osaka de la J-League.
És un dels estadis on es va disputar la Copa del Món de futbol 2002, jugant-se un total de tres partits, dos de la primera fase i una semifinal. També ha estat seu del Campionat del Món d'Atletisme 2007.

## Referències

* ↑ «World Cup 2002». rsssf.com. [Consulta: 1r febrer 2022].
# Fernando Pérez Royo

Fernando Pérez Royo (Alcalá de Guadaíra, 25 de gener de 1943), advocat i polític espanyol, va participar per 17 anys en el Parlament Europeu com a eurodiputat de la segona, tercera, quarta i cinquena legislatura.
Fill d'un metge, es llicencià en Dret per la Universitat de Sevilla, on va fer amistat amb Felipe González i va coincidir amb Manuel Chaves González, Alejandro Rojas-Marcos de la Viesca i Rafael Escuredo Rodríguez. Es doctorà en Dret per la Universitat de Bolonya i després de treballar a València i Jerez de la Frontera, actualment és catedràtic de Dret Financer i Tributari de la Universitat de Sevilla, on ha dirigit un projecte d'investigació sobre la formació i l'R+D+I en el sector ferroviari.
Durant la transició democràtica va militar en el Partit Comunista d'Espanya, amb el que fou elegit diputat per Sevilla a les eleccions generals espanyoles de 1979 i 1982, i del que en fou portaveu al Congrés dels Diputats de 1985 a 1987. Fou un dels impulsors de la coalició Izquierda Unida (IU), amb la que fou elegit diputat al Parlament Europeu a les eleccions de 1987 i 1989. El 1992 abandonà IU per a ingressar en el PSOE, amb el que fou elegit diputat al Parlament Europeu a les eleccions de 1994 i 1999. De 1989 a 1992 fou vicepresident del Parlament Europeu.

## Obres

* Los delitos y las infracciones en materia tributaria (1986)
* Derecho financiero y tributario. Parte general. (Tratados y manuales) (1990)
* Comentarios a la reforma de la Ley general tributaria (1996, Colección Monografías Aranzadi)
* Derecho financiero y tributario. Parte especial.

## Referències

* ↑ Fernando Pérez Royo a El País, 8 d'abril de 1985

## Enllaços externs

* DIALNET. Publicacions de Pérez Royo
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Fitxa d'eurodiputat
* Fitxa personal. Vicerectorat d'Investigació. Universitat de Sevilla
# Font Vella (Fontsagrada)

La Font Vella és una font de l'antic terme de Sant Serni, actualment pertanyent al municipi de Gavet de la Conca. És dins del territori del poble de Fontsagrada.
Està situada a 420 m d'altitud, al nord de Fontsagrada, molt a prop del poble. És al nord de la carretera LV-9123, davant mateix de l'extrem de ponent del nucli urbà.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Farúquides

Els Farúquides (dinastia Farúquida, també Farúkida o dels Farúkides) foren una dinastia de Khandesh a l'Índia entre el Narbada i el Tapti. Porta el nom de l'ancestre Umar al-Faruk.

## Llista de sobirans

* Malik Raja Ahmad 1370-1399
* Nasir Khan 1399-1437
* Miran Adil Khan I 1437-1441
* Miran Mubarak Khan I 1441-1457
* Adil Khan II "Rei de la Selva" 1457-1501
* Daud Khan 1501-1508
* Ghazni Khan 1508
* Alam Khan 1508-1509
* Adil Khan III Alam Khan Azam Humayun 1509-1520
* Miran Muhàmmad Xah I 1520-1537
* Raja Ahmad Xah 1537
* Miran Mubarak Xah II 1537-1566
* Miran Muhàmmad Xa II 1566-1576
* Hasan Khan 1576
* Raja Ali Khan Adil Xah IV 1576-1597
* Bahadur Xah Kadr Khan 1597-1601

## Bibliografia

* Carl W. Ernst, "FĀRŪQĪ DYNASTY" a Encyclopaedia Iranica
# Expedició 40

L'Expedició 40 va ser la 40a estada de llarga durada a l'Estació Espacial Internacional.

## Tripulació

| Posició | Primera Part (Maig del 2014) | Segona Part (Maig del 2014 a setembre de 2014) |
| Comandant | Aleksandr Skvortsov, RSA Segon vol espacial | Aleksandr Skvortsov, RSA Segon vol espacial |
| Enginyer de vol 1 | Oleg Artémiev, RSA Primer vol espacial | Oleg Artémiev, RSA Primer vol espacial |
| Enginyer de vol 2 | Steven R. Swanson, NASA Tercer vol espacial | Steven R. Swanson, NASA Tercer vol espacial |
| Enginyer de vol 3 | | Gregory R. Wiseman, NASA Primer vol espacial |
| Enginyer de vol 4 | | Maksim Suràiev, RSA Segon vol espacial |
| Enginyer de vol 5 | | Alexander Gerst, ESA Primer vol espacial |

### Font

    ESA

## Referències

* ↑ «ESA astronaut Alexander Gerst to fly to Space Station in 2014». ESA. [Consulta: 28 setembre 2011].

## Enllaços externs

* Pàgina de la NASA sobre les Expedicions a l'Estació Espacial
# Expedició 33

L'Expedició 33 va ser la 33a estada de llarga durada a l'Estació Espacial Internacional (ISS). Va començar el 16 de setembre de 2012 amb la partida de l'ISS de la nau Soiuz TMA-04M, que va transportar a l'Expedició 32 cap a la Terra.

## Tripulació

| Posició | Primera Part (Setembre de 2012 a octubre de 2012) | Segona Part (Octubre de 2012 a novembre de 2012) |
| Comandant | Sunita Williams, NASA Segon vol espacial | Sunita Williams, NASA Segon vol espacial |
| Enginyer de Vol 1 | Iuri Malentxenko, RSA Cinquè vol espacial | Iuri Malentxenko, RSA Cinquè vol espacial |
| Enginyer de Vol 2 | Akihiko Hoshide, JAXA Segon vol espacial | Akihiko Hoshide, JAXA Segon vol espacial |
| Enginyer de Vol 3 | | Kevin A. Ford, NASA Segon vol espacial |
| Enginyer de Vol 4 | | Oleg Novitskiy, RSA Primer vol espacial |
| Enginyer de Vol 5 | | Evgeny Tarelkin, RSA Primer vol espacial |

### Font

    NASA

## Experiments importants

La tripulació va experimentar amb èxit el protocol de Xarxes Tolerants al Retard (DTN en anglès) i van controlar un robot de Lego de la Terra des de l'espai.

## Referències

* ↑ «Expedition 33». National Aeronautics and Space Administration. Arxivat de l'original el 11 de desembre 2012. [Consulta: 16 setembre 2012].
* ↑ NASA HQ. «NASA And Partners Assign Crews For Upcoming Space Station Missions». NASA, 2010. [Consulta: 8 juliol 2010].
* ↑ «Astronaut Bio: Sunita Williams». NASA. [Consulta: 19 febrer 2011].
* ↑ «Selection of Astronaut Akihiko Hoshide as a Member of the ISS Expedition Crew». JAXA. [Consulta: 19 febrer 2011].
* ↑ http://www.nasa.gov/home/hqnews/2012/nov/HQ_12-391_DTN.html

## Enllaços externs

* NASA's Space Station Expeditions page
* NASA's Consolidated Launch Schedule Arxivat 2013-02-24 a Wayback Machine.
* «NASA TV Schedule | NASA». Arxivat de l'original el 2014-12-21. [Consulta: 22 febrer 2013].
# Formalisme

«Formalisme» té aquests significats:
* En filosofia és una doctrina filosòfica. Formalisme (filosofia)
* En art és una teoria de l'art. Formalisme (art)
* En literatura és un corrent crític. Formalisme (literatura)
* En matemàtiques és una doctrina. Formalisme (matemàtiques)
# Female Serial Killers: How and Why Women Become Monsters

Female Serial Killers: How and Why Women Become Monsters (Les assassines en sèrie femenines: com i per què les dones es converteixen en monstres) és un llibre que relata la història delictiva real de no ficció de Peter Vronsky, historiador de la justícia criminal. Estudia la història de les assassines en sèrie femenines i els homicidis en sèrie perpetrats per dones i la seva cultura, psicopatologia i investigació des de l'Imperi Romà fins a mitjan 2000.
El llibre descriu casos històrics d'assassinat en sèrie perpetrats per dones des de primers casos registrats a l'antiga Roma fins a l'Europa medieval i renaixentista i la Gran Bretanya victoriana i el seu ascens i escalada als Estats Units i al món en l'era postmoderna. La principal afirmació de Vronsky és que les dones assassines en sèrie, tot i que presenten diferents "signatures" forenses dels seus homòlegs, inevitablement maten per les mateixes raons que ho fan els assassins masculins: per poder i control. Segons Vronsky, la principal diferència entre homes i dones assassins en sèrie és que les dones (tret que es relacionin amb un assassí masculí) tendeixen a no agredir sexualment ni mutilar físicament les seves víctimes.
Vronsky cita estadístiques que indiquen que gairebé un de cada sis (16 per cent) dels assassins en sèrie detinguts als Estats Units des del 1820 era una dona, que actuava sola o com a parella d'un delinqüent masculí o femení. Vronsky argumenta que, contràriament al que es creu, les dones assassines en sèrie prefereixen assassinar els seus íntims o membres de la família, i dades recents indiquen que actualment les dones assassines en sèrie prefereixen marginalment els desconeguts com a víctimes. Històricament als Estats Units, el 53 per cent de les dones assassines en sèrie havien estat assassinades per una dona adulta i un 32% per una dona jove.

## Referències

* ↑ Vronsky, Peter. Female serial killers : how and why women become monsters. New York, N.Y.: Berkley Books, 2007. ISBN 9780425213902.
* ↑ «The Last Frontier: Myths & the Female Psychopathic Killer». THE FORENSIC EXAMINER, 2010, pàg. 18 [Consulta: 11 setembre 2021].
* ↑ «Women who kill, by Kimmon Ianneta and Reed Hayes». Perfect Advice. Arxivat de l'original el 29 octubre 2016. [Consulta: 11 setembre 2021].
* ↑ «Profiling a Killer». Gresham College. [Consulta: 11 setembre 2021].
* ↑ Aiello, Rosie «Guilty of a double standard». The McGill Daily, 12-11-2009 [Consulta: 11 setembre 2021].
* ↑ Vronsky, Peter. Female serial killers : how and why women become monsters. New York, N.Y.: Berkley Books, 2007, p. 3. ISBN 9780425213902.
* ↑ Vronsky, Peter. Female serial killers : how and why women become monsters. New York, N.Y.: Berkley Books, 2007, p. 29. ISBN 9780425213902.
* ↑ Vronsky, Peter. Female serial killers : how and why women become monsters. New York, N.Y.: Berkley Books, 2007, p. 15. ISBN 9780425213902.

## Enllaços externs

* Home Serial Killers: taula de continguts (anglès)