OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dhimma

La dhimma —de l'àrab ذمة, ḏimma, ‘proteccio’, ‘garantia’, ‘immunitat’, ‘seguretat’— és un pacte de protecció o una capitulació entre «Gent del Llibre» (ahl al-kitab) i musulmans pel qual els primers se sotmeten als segons, que passen a anomenar-se dhimmís. En virtut d'aquest pacte, els dhimmís poden mantenir els seus usos i costums (amb algunes restriccions) i reben protecció i empara de les autoritats musulmanes en relació amb enemics externs. A canvi, s'obliguen a pagar un impost de capitació (jizya) i, si es posseeixen terres, una contribució per aquestes (kharaj), de valor variable. També patien algunes restriccions en els seus drets civils, com ara l'obligació de dur vestits distintius o la prohibició d'algunes manifestacions religioses públiques.

## Conseqüències de la dhimma

Als tribunals de justícia islàmics la qualitat de dhimmí s'assimila a la de l'esclau o a la de la dona musulmana. El seu testimoni val la meitat que el d'un home lliure musulmà i no és admissible contra un musulmà. Aquest fet col·loca els dhimmís en una situació d'inferioritat que es deixa sentir especialment en cas de litigi. En contrapartida, els dhimmís no estan subjectes a la prestació de serveis al govern o l'exèrcit.
En aquest sentit, la dhimma limita la participació dels no musulmans a la vida pública: submissió a un impost particular, restriccions en llibertats individuals (obligació de l'ús de vestimentes distintives, prohibició de muntures nobles), familiars (estatut personal), econòmiques (restriccions en l'exercici d'alguns oficis), culturals (prohibició d'algunes expressions públiques de religiositat) i cíviques (prohibició d'assumir certs càrrecs administratius, polítics i militars) i els col·loca en la situació de ciutadans de segona.

## Referències

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «ذم». ISBN 978-84-412-1546-7.
* 1 2 3 Maíllo Salgado, Felipe. Vocabulario de historia árabe e islámica. Madrid: Akal, 1996, p. 63-64. ISBN 8446005875.
# Epídosis

Epídosis (en grec antic ἐπιδόσεις) eren unes contribucions voluntàries en diners, armes o vaixells, que feien els ciutadans atenencs quan l'estat ho necessitava per causes extraordinàries, generalment per guerres o desgràcies.
Era habitual que els pritans convoquessin una ekklesia o assemblea del poble on explicaven les necessitats de l'estat i cridaven als ciutadans a contribuir segons les seves possibilitats. Els que estaven disposats a contribuir es posaven drets i deien el que donarien, i els que no, callaven o marxaven de l'assemblea, segons diu Plutarc. Es posaven els noms dels que estaven disposats a contribuir juntament amb el que s'havien compromès a donar en unes tauletes que es col·locaven davant de les estàtues dels arconts epònims fins que satisfeien el seu compromís.
Les epídosis eren sovint importants. De vegades s'unien dos o tres ciutadans per equipar un trirrem o per fer despeses en diners.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Epidoseis». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 7-XII-2020].
# Epífanes

Epífanes (Epiphanes) fou un sobrenom donat a alguns reis, singularment els selèucides Antíoc IV Epífanes i Antíoc XI Epífanes. També el va portar Antíoc IV de Commagene i un dels seus fills.

## Referències

* ↑ «Antiochus IV Epiphanes | Seleucid king» (en anglès). [Consulta: 30 desembre 2018].
* ↑ «Antiochus XI Epiphanes - Livius». [Consulta: 31 desembre 2018].
# Embasta

En costura, una embasta (o basta) consisteix en connectar dues parts de teixit mitjançant un punt temporal.
Aquest punt en general es realitza manualment utilitzant una puntada llarga. Certes màquines de cosir posseeixen un dispositiu que permet embastar, és el cas per la Bernina 930, d'unes altres marques tenen igualment aquesta possibilitat que consisteix a fer un punt de cada dos o de cada tres.
Puntada, la unió temporal porta a terme en dues o més tela "virar" es diu. En general, les peces fetes principalment en costura frontal per preparar la sembra és un tipus de puntada fàcilment desmuntable. Sastres, abans de plantar determinada per facilitar les operacions de sembra es realitza amb afecció embastat. La producció en massa abans de plantar embastat definitivament no es fa. -- Les tècniques de plantació i ajustades que s'usen en totes les fases de la línia de embastat producte. A causa que les persones es desplacen a qualsevol part de les marques i senyals per a treballs especials és molt important. Plomes combinació de vores, corbant la vora de la faldilla per determinar el centre davanter, que cobreix el coll de entretela es dona com un exemple del marcat de línies corbes. -- és un terme utilitzat en connexió amb cosir. virades s'utilitza per proporcionar un alliberament ràpida, temporal costures per aplicar, amb l'objectiu d'eliminar de nou més tard. Per ruixar la carn s'utilitza un bon contrast de colors, generalment de color blanc. El cotó és especial virades - a diferència d'altres fils - intencionadament feble, així que és fàcil de trencar.

## Objectius

Amb cordons es realitza de diferents maneres, depenent de la finalitat proposada:
* Per temporalment zoom per a la creació o la costura fins que pugui ser aplicada de forma permanent. Això es pot fer a mà, o amb una màquina de cosir especial.
* Per temporalment coll d'encaix, volants per confirmar, o un altre acabat en la roba, de manera que el component es pot treure fàcilment per a la seva neteja, o portar una altra peça. En aquest cas, el embastat amb la mà que es va fer, de tal manera que són pràcticament invisible a l'exterior de la peça.
* Per tal de dur a terme fora de les marques del patró de caràcter a la tela, per exemple, amb la finalitat de marcar el punt en el qual dues peces de tela han d'encaixar un contra l'altre. S'utilitza una puntada especial solts en bucle. Això es fa sovint quan les dues propietats oposades de la mentida peça un contra l'altre, de manera que la puntada es fa exactament en el mateix lloc. a continuació, es talla la puntada, de manera que el marcador es manté al seu lloc.
# Enganyapastors de Ridgway

L'enganyapastors de Ridgway (Antrostomus ridgwayi) és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae) que habita boscos decidu poc espès i barrancs del sud.est d'Arizona i sud-oest de Nou Mèxic i des del sud de Sonora, Sinaloa i l'estat de Durango cap al sud al llarg del vessant del Pacífic, a Morelos, Oaxaca, centre de Veracruz i Chiapas i Guatemala, Hondures i centre de Nicaragua.

## Enllaços externs

* http://vireo.acnatsci.org/species_image.php?species=Caprimulgus+ridgwayi
# Embryo

«Embryo» (de vegades anomenat «The Embryo») és una cançó del grup britànic Pink Floyd. Era un tema escencial en els concerts el1970–71, però una versió completa mai va ser editada en un àlbum d'estudi del Pink Floyd. Una versió d'estudi va aparèixer el 1970 en el rar àlbum de múltiples artiles – Picnic – A Breath of Fresh Air.
La seva següent aparició va ser l'any 1983 a la recopilació de Pink Floyd Works. Després va aparèixer l'any 2007 a A Breath of Fresh Air – A Harvest Records Anthology 1969–1974 (un dels tres únics temes de l'àlbum de mostreig original que s'inclourà a l'antologia amb el mateix títol). Múltiples interpretacions d'«Embryo» van aparèixer a la caixa recopilatòria que la banda va editar l'any 2016 The Early Years 1965-1972; també es van incloure dues versions a la petita recopilació de 2 discos The Early Years 1967-1972: Crea/ation (2016).

## Edicions

«Embryo» ha estat editat en els següents llançaments oficials:
* Picnic – A Breath of Fresh Air (1970) (demo version)
* Works (1983) (demo version)
* A Breath of Fresh Air – A Harvest Records Anthology 1969–1974 (2007) (demo version)
* The Early Years 1965-1972 (2016) (various renditions included in the box set's individual volumes)
** Volume 2: 1968 – Germin/ation (live recording, BBC Radio session 2 December 1968)
** Volume 3: 1969 – Dramatis/ation (demo version)
** Volume 4: 1970 – Devi/ation (several live versions: BBC Radio session 16 July 1970; Pop Deux Festival de St. Tropez, 8 August 1970; Roland Petit Ballet, 5 December 1970)
** Volume 5: 1971 – Reverber/ation (live recording, BBC Radio session 30 September 1971)
* The Early Years 1967-1972: Cre/ation (2016) (demo version; live recording, BBC Radio session, 16 July 1970)

## Crèdits

Versió d'estudi
* David Gilmour – veu principal i de suport, guitarra acústica, guitarra elèctrica wah
* Richard Wright – Mellotron, orgue Farfisa, piano
* Roger Waters - baix, efectes de cinta (barateria accelerada)
* Nick Mason – plat
Versió en directe
* David Gilmour: co-veu principal, guitarra elèctrica
* Richard Wright: co-veu principal, orgue Hammond
* Roger Waters - baix
* Nick Mason – bateria

## Referències

* ↑ Strong, Martin C. The Great Rock Discography. 7th. Edimburg: Canongate Books, 2004, p. 1177. ISBN 1-84195-551-5.
* ↑ Mabbett, Andy. The Complete Guide to the Music of Pink Floyd. Londres: Omnibus Press, 1995. ISBN 0-7119-4301-X.
* ↑ Manning, Toby. «Soundtracks, Compilations & Bootlegs». A: The Rough Guide to Pink Floyd. 1st. Londres: Rough Guides, 2006, p. 227. ISBN 1-84353-575-0.
* ↑ Kellman, Andy. «Works - Pink Floyd | AllMusic». allmusic.com. [Consulta: 13 setembre 2012].
* ↑ «A Breath of Fresh Air: A Harvest Records Anthology, 1969-1974 - Various Artists: Songs, Reviews, Credits, Awards». AllMusic. [Consulta: 13 setembre 2012].
# Eptesicus (subgènere)

Eptesicus és un subgènere de ratpenats de la família Vespertilionidae, format per 22 espècies.

## Taxonomia

* Eptesicus andinus
* Eptesicus bobrinskoi
* Eptesicus bottae
* Eptesicus brasiliensis
* Eptesicus chiriquinus
* Eptesicus diminutus
* Eptesicus furinalis
* Eptesicus fuscus
* Eptesicus gobiensis
* Eptesicus guadeloupensis
* Eptesicus hottentotus
* Eptesicus innoxius
* Eptesicus japonensis
* Eptesicus kobayashii
* Eptesicus matroka
* Eptesicus nasutus
* Eptesicus nilssonii
* Eptesicus pachyotis
* Eptesicus platyops
* Eptesicus serotinus
* Eptesicus tatei

## Referències

* ↑ Eptesicus a Mammal Species of the World (MSW) (anglès)
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Eptesicinis

Els eptesicinis (Eptesicini) són una tribu de ratpenats de la família dels vespertiliònids.

## Taxonomia

* Gènere - Arielulus, Hill i Harrison, 1987
      * - Eptesicus, Rafinesque, 1820
         * Subgènere - Eptesicus, Rafinesque, 1820
         * Subgènere - Rhinopterus, Miller, 1906
      * - Hesperoptenus, Peters, 1868
         * Subgènere - Hesperoptenus, Peters, 1868
         * Subgènere - Milithronycteris, Hill, 1976

## Referències

* Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Estació de càrrega

Una estació de càrrega, també anomenada estació de càrrega elèctrica, punt de càrrega o fotolinera és un punt que proveeix electricitat per recarregar els vehicles elèctrics, incloent-hi els vehicles híbrids endollables.
Les tarifes de càrrega són usualment determinades pels governs locals.

## Infraestructura

Els vehicles elèctrics no requereixen necessàriament una infraestructura nova: Hi ha enquestes que han mostrat que més de la meitat de les llars dels Estats Units tenen accés a un endoll per carregar les seves necessitats. Crear un infraestructura nova per a carregar aquests vehicles per a la gent que no té tal accés o vulgui carregar al carrer, és un repte molt menor que desenvolupar un nou tipus de combustible.
Encara que la majoria dels desplaçaments es fan localment sense necessitat de cap mena de càrrega ràpida, els viatges més llargs entre ciutats continuen necessitant una xarxa d'estacions per estendre l'ús de vehicles elèctrics a grans distàncies.
Les estacions de càrrega d'ús públic solen ser sistemes automàtics d'auto-servei. Per pagar l'energia consumida durant el procés de càrrega de les bateries s'han implementat diferents solucions en què els usuaris s'identifiquen mitjançant algun sistema que els permet el pagament. En algunes ocasions també s'identifiquen els vehicles mitjançant un tag RFID que és llegit pel sistema abans de realitzar el servei.

### Tipus d'estacions

Es distingeixen diferents tipus d'estacions de recàrrega com punts de recàrrega normals, ràpids, semiràpids i superràpids (HPC).

### Tipus de connectors

En les estacions de recàrrega podem trobar diversos tipus de connectors segons el país. Arreu de la UE es pot carregar el vehicle elèctric o híbrid endollable amb un connector normal domèstic o connector Schuko o amb el connector Tipus 2 o el connector CCS o Combo.
El connector normal domèstic permet càrregues només a baixa velocitat, però te l'avantatge d'estar disponible a qualsevol habitatge i arreu de la UE.
El connector Tipus 2 va ser desenvolupat pel fabricant de connectors Mennekes i definit com estàndard per la Unió Europea. per la càrrega de vehicles elèctrics. Més tard es va definir el connector CCS o COMBO (derivat del Tipus 2) que permet càrreges ràpides i ultrarràpides.

## Vegeu també

* RFIDE
* Carregador de bateria
* Vehicle elèctric
* Vehicle híbrid

## Referències

* ↑ «Infraestructura de recàrrega». Arxivat de l'original el 2021-01-20. [Consulta: 22 setembre 2021].
* ↑ «MENNEKES - My power connection: Type 2 charging plug proposed as the common standard for Europe». [Consulta: 22 setembre 2021].

## Enllaços externs

* Tipus de connectors. Electromaps Arxivat 2021-09-21 a Wayback Machine.
* Tipus de Connector WallBox
* Mapa de punts de recàrrega
# Estadella

* Per a altres significats, vegeu «Estadella (Aragó)».
Estadella és un turó amb dos cims, de 1.474 i 1.472 m. alt., situat a l'extrem nord-est del terme municipal d'Isona i Conca Dellà, pertanyent a l'antic terme d'Isona. El seu cim més baix, el de més al nord, és termenal amb Abella de la Conca, de la mateixa comarca del Pallars Jussà, però el fort pendís que davalla cap a llevant des d'Estadella és termenal amb l'antic terme de Gavarra, actualment de Coll de Nargó, pertanyent a l'Alt Urgell.
Es tracta, per tant, d'un dels turons que marquen els límits tant del municipi com de la mateixa comarca. Des d'Estadella davalla cap al sud-oest la Serra Mitjana i cap al sud la Serra de la Conca, tota ella termenal amb la comarca de la Noguera i el terme de la Baronia de Rialb. Cap al nord-oest, és a dir, cap a l'Alt Urgell, s'origina a l'Estadella la cinglera de Rocablanca, que queda tota en terme d'Abella de la Conca, i s'estén fins a tocar el poble de la Rua.
L'Estadella pertany al Parc Natural de Serra Mitjana. A part de ser un cim doble, com hem dit, a llevant té un tercer turó germà: la Corona, de 1.462 m. alt. De la Corona baixa cap al nord la Serra de les Carboneres, la major part de la qual ja és en terme d'Abella de la Conca.
En els seus vessants s'originen tot de torrents. Cap al nord, és a dir, cap al terme d'Abella de la Conca, la Rasa del Coll d'Espina, que delimita pel nord el serrat on es troba el poble de la Rua. Cap a llevant, tot de torrents afluents del Rialb, que van a cercar dins del terme de la Baronia de Rialb, com la Rasa del Petroli i la Rasa de la Coromina. Cap al sud, hi ha el Clot de Batllés, on el forma el barranc del Lliró, que de seguida també es decanta cap a la Baronia de Rialb.
Dels vessants del cim de la Corona surten els barrancs isonencs: cap al nord-oest, el Barranc de Fontlledó, que va a aiguavessar en el Riu del Llinar just a sota, al sud, de Santa Clara del Mullol; cap a l'oest, amb naixença a la Font de Caps, el Barramc de l'Espluga, que passa al sud i sota Siall i va a desembocar en el Torrent de Rater al sud del Turó de la Colomera; cap al sud-oest, a partir de la Font del Tros, el Barranc de la Bassa, que va a formar el Barranc de les Valls. Aquest darrer barranc és el que fa de límit de llevant del serrat on es troba el castell de Llordà.

## Etimologia

Segons Joan Coromines, el topònim Estadella procedeix d'un derivat d'estada, i fa referència al fet que els vessants d'aquesta muntanya solien ser un estatge habitual per al bestiar oví. Es tracta, doncs, d'un topònim romànic descriptiu.

## Referències

* ↑ Coromines, 1995.

## Bibliografia

* COROMINES, Joan. "Estadella". A: Onomasticon Cataloniae. Els noms de lloc i noms de persona de totes les terres de parla catalana. III BI-C. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa d'Estalvis i de Pensions de Barcelona "La Caixa", 1995. ISBN 84-7256-902-0.

## Enllaços externs

* Estadella en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Estació de trens de Bascharage-Sanem

L'Estació de trens de Bascharage-Sanem (en luxemburguès: Gare Nidderkäerjéng-Suessem; en francès: Gare de Bascharage-Sanem, en alemany: Bahnhof Niederkerschen-Sassenheim) és una estació de trens que es troba a Bascharage al sud-oest de Luxemburg. La companyia estatal propietària és Chemins de Fer Luxembourgeois. L'estació està situada en el ramal ferroviari de la línia 70 CFL, que connecta la ciutat de Luxemburg amb el sud-oest del país.

## Servei

Bascharage-Sanem rep els serveis ferroviaris pels trens de Regional Express (RE) i Regionalbahn (RB) amb relació a la línia 70 CFL entre Ciutat de Luxemburg i Rodange o Athus, o Longwy.

## Referències

* ↑ «Horaris Línia 70» (PDF). cfl.lu/. Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 25 novembre 2015].

## Vegeu també

* Llista d'estacions de trens de Luxemburg

## Enllaços externs

* Bascharage-Sanem Arxivat 2014-12-20 a Wayback Machine.
* Gare Bascharage-Sanem
| Direcció precedent | Parada precedent | Trens | Trens | Trens | Parada següent | Direcció següent |
| Luxemburg | Dippach-Reckange | | RE Chemins de Fer Luxembourgeois línia 70 CFL | | Pétange | Rodange o Athus o Longwy |
| Luxemburg | Schouweiler | | RB Chemins de Fer Luxembourgeois línia 70 CFL | | Pétange | Athus |
# Estació de trens d'Esch-sur-Alzette

L'Estació de trens d'Esch-sur-Alzette (en luxemburguès: Gare Esch-Uelzecht; en francès: Gare de Esch-sur-Alzette, en alemany: Bahnhof Esch-an-der-Alzette) és l'estació de trens de la ciutat d'Esch-sur-Alzette al sud-oest de Luxemburg. La companyia estatal propietària és Chemins de Fer Luxembourgeois. L'estació està situada en el ramal ferroviari de la línia 60 CFL, que connecta la ciutat de Luxemburg amb les Terres Roges al sud del país. La línia principal continua cap a Niederkorn, mentre que una més petita va cap a Audun-le-Tiche, a França.

## Servei

Esch-sur-Alzette rep els serveis ferroviaris pels trens de Transport express régional (TER) amb relación a la Línia 80 CFL entre Thionville i Longwy i Regionalbahn (RB) i Regional Express (RE) amb relació a la línia 60 CFL entre Ciutat de Luxemburg - Rodange -Athus.

## Referències

* ↑ «Horaris L60» (PDF). cfl.lu/. Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 24 novembre 2015].
* ↑ «Horaris línea 60c» (pdf). www.cfl.lu. Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 24 novembre 2015].

## Vegeu també

* Llista d'estacions de trens de Luxemburg

## Enllaços externs

* Esch-sur-Alzette Arxivat 2014-12-21 a Wayback Machine.
* Gare d'Esch-sur-Alzette
| Direcció precedent | Parada precedent | Trens | Parada següent | Direcció següent |
| Luxemburg | Schifflange | RE Chemins de Fer Luxembourgeois Línia 60 CFL | Belval-Universitat | Rodange |
| Luxemburg | Schifflange | RB Chemins de Fer Luxembourgeois Línia 60 CFL | Belval-Universitat | Rodange |
| Luxemburg | Schifflange | RB Chemins de Fer Luxembourgeois Línia 60 CFL | Belval-Universitat | Athus |
| Fi de recorregut | Fi de recorregut | RB Chemins de Fer Luxembourgeois Línia 60c | Audun-le-Tiche | Audun-le-Tiche |
| Thionville | Schifflange | TER Chemins de Fer Luxembourgeois Línia 80 CFL | Belval-Universitat | Longwy |
# Estanys de la Montanyeta

Els Estanys de la Montanyeta (amb "o" per tal de respectar la pronúncia dialectal local) és un conjunt de quatre llacs d'origen glacial -un d'ells més petit que els altres tres- que són a uns 2.600 m. d'altitud els tres de baix i a uns 2.650 el superior, a la capçalera de la vall Fosca, al Pallars Jussà, al nord-est del poble de Cabdella, en el terme municipal de la Torre de Cabdella.
La seva conca està formada per les Pales de la Montanyeta, sota el Pic Morto, al nord i el Sobremonestero a llevant, a la zona més alt del nord del terme de la Torre de Cabdella. Pertany al grup de vint-i-sis llacs d'origen glacial de la capçalera del Flamisell, interconnectats subterràniament i per superfície entre ells i amb l'Estany Gento com a regulador del sistema. Rep les aigües de les muntanyes que els envolten, i entre ells es comuniquen per recollir les aigües en el que és més al sud-est, i en el punt de menys alçada. Finalment, les aigües aplegades per aquest darrer estany van a parar a l'Estany Morto.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya
# Eviota smaragdus

Eviota smaragdus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de les Illes Ryukyu fins a Samoa i Micronèsia (Guam i les Illes Marshall).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Lachner, E. A. & Karnella, S. J. 1980. Fishes of the Indo-Pacific genus Eviota with descriptions of eight new species (Teleostei: Gobiidae). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 315: i-iii + 1-127.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Eviota saipanensis

Eviota saipanensis és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,6 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des del sud de Taiwan fins a Palau, Guam i Saipan (Micronèsia).

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Myers, R.F. 1991. Micronesian reef fishes. Second Ed. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (editors) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Lachner, E. A. & Karnella, S. J. 1980. Fishes of the Indo-Pacific genus Eviota with descriptions of eight new species (Teleostei: Gobiidae). Smithsonian Contributions to Zoology Núm. 315: i-iii + 1-127.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.