OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Camino (Itàlia)

Camino és un municipi situat al territori de la província d'Alessandria, a la regió del Piemont, (Itàlia).
Limita amb els municipis de Gabiano, Mombello Monferrato, Morano sul Po, Palazzolo Vercellese, Pontestura, Solonghello i Trino.
Pertanyen al municipi les frazioni de Castel San Pietro, Brusaschetto, Isolengo, Rocca delle Donne, Piazzano i Zizano.

## Galeria

* La frazione Rocca delle Donne
* castell de Camino
* torre del castell
* Interior del castell
* altra visió del castell
* Interior del castell
* vista aèria de Camino des del castell

## Referències

Viccionari
# Despatx Pont Germans

El Despatx Pont Germans és una obra modernista de Sabadell (Vallès Occidental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Despatx cantoner, compost de planta baixa i pis. L'edifici va patir reformes i presenta la planta gairebé lliure molt senzilla. Les façanes són d'estil modernista presentant una gran riquesa ornamental, amb molta varietat de motius i materials (pedra, estuc, ceràmica, ferro forjat, etc.). El despatx forma una unitat funcional amb l'edifici contigu. El primer pis presenta un balcó on a cada banda hi ha disposades un parell de finestres.

## Referències

* ↑ «Despatx Pont Germans». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2017].

## Enllaços externs

* Despatx Pont Germans Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Orígens del judaisme

Els orígens del judaisme es remunten a l'edat del bronze en les antigues religions semites, específicament la religió canaanita, que era un sincretisme amb elements de la religió babilònica i l'adoració a la deïtat canaanita de Jahvè (Yaweh) reflectida en els primers llibres profètics de la Bíblia hebrea. Durant la captivitat a Babilònia ocorreguda en els segles VI i V aC, certs cercles dins del judaisme exiliat a Babilònia van redefinir idees preexistents sobre el monoteisme, el poble escollit, la llei divina i el pacte bíblic dins una teologia que als segles següents va esdevenir la dominant al Regne de Judà.
Des del segle v aC fins a l'any 70 de la nostra era, la religió israelita va esdevenir les diverses escoles teològiques del Segon Temple del Judaisme, a més de judaisme hel·lenístic en la diàspora. El text de la Bíblia hebrea va ser redactat en la seva forma existent en aquest període i, possiblement, també canonitzat així. El judaisme rabínic es va desenvolupar durant Antiguitat tardana, al llarg dels segles iii a VI de la nostra era; el text masorètic de la Bíblia hebrea (l'addició de vocals al text que només presentava consonants) i el Talmud van ser compilats en aquest període. Els manuscrits més antics de la tradició bíblica masorètica però provenen dels segles x i xi; en la forma del Còdex d'Alep de les parts posteriors del segle x i el Còdex de Leningrad data de l'any 1008 o del 1009. Pel que fa a les obres rabíniques, en gran part a causa de la censura i la crema dels manuscrits de l'Europa medieval, els manuscrits més antics de l'existència de diverses obres rabíniques són bastant tardans. Per exemple està datat de l'any 1342 l'exemplar manuscrit complet més antic del Talmud babilònic.
La història central de la nació israelita es troba en l'èxode dels israelites des d'Egipte guiats per Moisès, seguida de la conquesta de la Terra Promesa (Canaan). Tanmateix hi ha cap o poca evidència arqueològica o històrica que recolzi aquests relats i encara que pot ser que en part ocorreguessin al segle x aC, no van adoptar la forma present (segons la hipòtesi de Wellhausen) fins als segles V o IV aC.
Segons la Bíblia hebrea, Jerusalem era una fortalesa jebusita conquerida pels israelites que en van fer la seva capital al voltant de l'any 1000 aC. Edwin R. Thiele data la conquesta de Jerusalem per part del rei David l'any 1003 aC. Com al resultat, el culte jebusita exercí una considerable influència sobre la religió israelita.

## Referències

* ↑ Golb, Norman. The Jews in Medieval Normandy: A Social and Intellectual History. Cambridge University Press, 1998, p. 530. ISBN 978-0521580328.
* ↑ http://books.google.cat/books?id=VtAmmwapfVAC&printsec=frontcover&dq=Biblical+peoples+and+ethnicity:+an+archaeological#v=onepage&q&f=false%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ http://books.google.cat/books?id=sHIpAgAAQBAJ&dq=A+history+of+the+Jews+Simon+Schama&hl=ca&sa=X&ei=GVHSU8zTD8rd4QTFuIDoCg&ved=0CCQQ6AEwAA%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ Dictionary of Deities and Demons in the Bible, s.v. "Elyon", with reference to Sheow (1989), 41-54.
# 354 aC

El 354 aC va ser un any del calendari romà prejulià. En aquell temps, era conegut com a any del consolat d'Ambust i Crispí (o, més rarament, any 400 ab urbe condita o de la fundació de la ciutat). L'ús del nom «354 aC» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini va ser el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments
### Antiga Grècia

* Càl·lies, tirà de Calcis, a Eubea, estableix una aliança amb Filip II de Macedònia perquè volia la seva ajuda contra Plutarc, tirà d'Erètria, i per estendre la seva autoritat a tota l'illa d'Eubea. Plutarc va demanar ajut a Atenes i, tot i l'oposició de Demòstenes, es va enviar a l'illa un exèrcit dirigit per Foció, que va derrotar Càl·lies a Tàmines l'any 350 aC.

### Antiga Roma

* Aquest any són elegits cònsols Marc Fabi Ambust i Tit Quinti Pennus Capitolí Crispí. Els dos cònsols són patricis i amb aquesta elecció es violen les Lleis Liciniae-Sextiae, que obligaven a que hi hagués un cònsol plebeu.
* Marc Fabi Ambust va conquerir el país dels tiburtins i va obtenir els honors del triomf. Capitolí Crispí va atacar Tarquínia i la va sotmetre. Els romans van forçar les tropes a rendir-se, després de matar un gran nombre dels seus homes en combat. Els presoners van ser executats, amb l'excepció de 358 nobles, que van ser traslladats a Roma, on van ser flagel·lats i decapitats al Fòrum, com a contraprestació per l'execució de soldats romans per part de Tarquínia el 358 aC. Segons Diodor de Sicília, al Fòrum només hi van ser executats 260 nobles.
* Roma i els samnites signen un tractat d'aliança. Segurament els samnites ja dominaven Esèrnia i la vall del Volturnus i pressionaven cap a la vall del Liris llavors ocupada pels volscs, auruncs i altres tribus d'origen osc o ausoni.

## Necrològiques

* Dió, tirà de Siracusa. Cal·lip, un amic seu, el va assassinar durant un festival dedicat a Persèfone (aquest any o potser el 353 aC) i va usurpar el govern de Siracusa amb ajuda d'un grup de mercenaris, però només el va conservar uns tretze mesos.

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* ↑ Plutarc de Queronea. Vides paral·leles: Foció, XIX, 12
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, VII, 12-15
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, VII, 18
* ↑ Titus Livi, VII, 19, 2–3
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XVI, 45, 8
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, VII, 19
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XVI, 45
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XVI, 31
# Casa del General (la Canonja)

La Casa del General és una obra de la Canonja (Tarragonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici amb tipologia inicial de palau, amb la planta baixa amb serveis, planta noble al primer pis i golfes. Coberta plana i obra de pedra i morter.
Destaca la portalada principal de grans dovelles amb un escut.
Per dins ha estat molt modificat.

## Referències

* 1 2 3 «Casa del General». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 agost 2021].
# Székely himnusz

L'himne Sícul va néixer el 1921, les seves lletres van ser compostes per György Csanády i la seva música va ser composta per Kálmán Mihalik. La intenció dels autors no era formar un veritable himne per al poble szekler; Originalment una cançó temàtica d'un joc de misteri interpretada a Budapest sota el títol de La cançó de Bujdosó, i no es va imprimir fins a 1940. Al llarg de les dècades, però, s'ha convertit en una expressió del sentit de pertinença dels hongaresos, i encara que va estar a la llista de cançons prohibides a Romania i Hongria fins al 1989, la seva propagació no va poder ser aturada per les autoritats. Avui en dia s'ha convertit en una cançó coneguda i popular, des de 2009 ha estat l'himne oficial de Szeklerland. ISWC ID T-007.191.527-9.

## Referències

* https://csecsy.hu/konyvek/enekeskonyv/szekely_himnusz
* https://www.sznt.org/hu/dokumentumok/kozlemenyek/1446-szaz-eves-a-szekely-himnusz
* https://www.youtube.com/watch?v=y7KKmCgqEFw
# Observatori Català de l'Esport

L'Observatori Català de l’Esport és una iniciativa gestionada per l'Institut Nacional d'Educació Física de Catalunya (INEFC) que va crear la Secretaria General de l'Esport el 2006. Està encaminat a proporcionar informació sobre elements vinculats amb la demanda i oferta, economia, formació, recerca, projecció internacional, marc legal i política a persones i organitzacions relacionades amb l'esport català.
L'Observatori és possible mercès a la col·laboració de diverses persones i institucions que intervenen en l'esport a Catalunya de formes diverses. La responsabilitat recau sobre el Consell Rector de l'INEFC, que té les funcions de Comitè de Direcció. Coordina i orienta la política de l'Observatori. Defineix les prioritats en la recerca i aprova els criteris metodològics i de temporalització. D'aquest comitè depenen òrgans d'execució i òrgans d'assessorament.
El 2017 indicava que el nombre de catalans que fan esport havia augmentat el 82% des del 1980. El 2018 va fer un estudi on defensava l'aposta per un model de gestió supramunicipal de l'esport a l'Anella Mediterrània, sumant les activitats i usos esportius a altres usos socials, econòmics, mediambientals, culturals i educatius. També alertava que els estudis esportius i l'esport reglat i federat segueixen sent un àmbit masculí tant a Catalunya com a Barcelona, i en concret exposava que el nombre d’homes triplicava el de dones.

## Referències

* ↑ «Observatori Català de l'Esport». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Daniel, Carlos Márquez. «El nombre de catalans que fan esport ha augmentat el 82% des del 1980», 05-04-2017. [Consulta: 9 juliol 2019].
* ↑ «L’Observatori Català de l’Esport aposta per una gestió pública de l’Anella Mediterrània | Notícies TGN - Notícies de Tarragona Diari Digital». [Consulta: 9 juliol 2019].
* ↑ «Dones i esport, una carrera de fons per guanyar visibilitat». [Consulta: 9 juliol 2019].
# Michel Goday

Michel Goday (Portvendres, Rosselló, Catalunya del Nord, 1949) és una persona vinculada al món empresarial i de la comunicació, però també implicada en l'àmbit artístic, especialment pintura.
Als 22 anys viatjà a París on visqué molts anys; actualment, però, viu a Barcelona. Comença a realitzar obres a partir del 1975, i el 1980 presenta la seva exposició a l'Espai 10 de la Fundació Joan Miró, i l'any 2009 presentà el seu projecte Remember Kasimir al Centre Arts Santa Mònica.

## Malèvitx no està mort, viu a Barcelona

Malèvitx no està mort, viu a Barcelona és un projecte presentat l'any 2009 al Centre Arts Santa Mònica. Consisteix en una relectura de l'obra de Kazimir Malèvitx, el qual havia revolucionat tot l'art amb la seva obra Quadrat negre sobre fons blanc.
Goday es planteja la idea que un artista revisi l'obra d'un altre artista i en faci una relectura, en aquest cas, plantejant-se com seria l'obra de Kazimir Malèvitx si visqués amb 36 anys a Barcelona i es trobés a les portes del Suprematisme. Probablement trauria la seva obra al carrer i la donaria a conèixer a través dels mitjans de comunicació. Michel Goday a través d'Internet crea una web-novela anomenada Remember Kasimir en la qual cada setmana penja un episodi amb fotos o entrevistes. Utilitza així les tecnologies actuals per difondre art, igual que fan la publicitat o el màrqueting per difondre els seus productes.
Goday agafa l'obra tal com és de Kazimir Malèvitx i la plasma als carrers de Barcelona. Generalment els passos de vianants estan marcats per quadrats de 50 x 50 cm de color blanc, de forma que hi col·loca a sobre un quadrat, un cercle o una creu que són les tres figures principals de la seva obra. D'aquesta manera les persones, en passejar per carrer, s'enfronten de forma inesperada amb l'art. A més, les obres de Malèvitx podran ser vistes des de dalt, del cel a la terra, idea principal del Suprematisme, quan sempre ha estat mostrada als museus sense tenir en compte aquest principi.

## Referències

* ↑ Altaió, Vicenç «El Espai 13, el laboratorio de investigación artística». BMM, n.53. Arxivat de l'original el 2014-03-01 [Consulta: 20 maig 2013].
* ↑ Memòria, 2009, pàg. 8 [Consulta: 20 maig 2013].
* 1 2 3 Goday, Michel. «Remember Kasimir». 2009. [Consulta: 20 maig 2013]. - Dossier de premsa

## Enllaços externs

* http://www.rememberkasimir.com/
* Nou gènere artístic pel Michel Goday, sobre Kasimir Malevitch (NTV.c 302) (video)
* http://www.youtube.com/watch?v=iYixAy3MG6Q
* http://www.youtube.com/watch?v=YZZY8kxjrs8
* http://www.youtube.com/watch?v=zi2U2D-egEY
# Margarida Templat

Margarida Templat (1575 - segle xvii) fou una dona catalana acusada de bruixeria.
Va ser una de les moltes dones acusades de bruixeria al primer quart del segle xvii, concretament entre 1618-1622, moment de màxima efervescència de la persecució. La delicada situació econòmica i social per la que passava Catalunya necessitava un boc expiatori que expliqués la pertinaç sequera, els aiguats descontrolats, les desastroses collites o les malalties encomanadisses. El col·lectiu sobre el qual va recaure la culpabilitat era el de les dones grans, generalment vídues, amb algun defecte físic i fetilleres o remeieres.
Margrida tenia 45 anys quan va ser detinguda i fou la principal inculpada al judici de l'Esquirol, on van ser encausades també Elisabet Fàbregues (“Farrera Vella”), Margarida Portús (“Parolera”) i la seva filla Àngela Parolera. Joan Sorribes les denuncià per bruixeria. El procés, sota la jurisdicció de Francesc de Montcada, senyor del Cabrerès, comença l'1 de març de 1619 i se l'acusa d'haver fet emmalaltir una nena produint-li golls al coll, de fer caure pedra i de tenir relacions sexuals amb el dimoni. De les declaracions del judici es dedueix que va ser traslladada a Vic i que allí la van fer despullar per veure si tenia alguna marca física que indiqués la seva condició de bruixa. Aquesta marca era normalment un senyal semblant a una pota de gall que apareixia a l'esquena. Durant el camí cap a la capital d'Osona van aparèixer diversos animals que els testimonis van associar amb manifestacions diabòliques. El judici quedà enllestit el 3 de desembre de 1620. El seu marit va denunciar irregularitats en el procés, falta d'imparcialitat en els jutges i manca de fiabilitat d'alguns testimonis, entre ells els dels germans Puigdauret, que havien declarat moguts per enveges veïnals. El procés finalitzà definitivament el 21 d'abril de 1621 sense cap condemna.

## Referències

* 1 2 3 «Margarida Templat». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Phil·lipsita-Na

La phil·lipsita-Na és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom per ser el membre amb sodi (Na) dominant de la sèrie de la phil·lipsita.

## Característiques

La phil·lipsita-Na és un silicat de fórmula química (Na,K,Ca$_{0.5}$,Ba$_{0.5}$)$_{4-7}$[Al$_{4-7}$Si$_{12-9}$O$_{32}$]·12H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4 i 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la phillipsita-Na pertany a «09.GC: Tectosilicats amb H₂O zeolítica, cadenes de connexions dobles de 4-enllaços» juntament amb els següents minerals: amicita, garronita-Ca, gismondina-Ca, gobbinsita, harmotoma, phil·lipsita-Ca, phil·lipsita-K, flörkeïta, merlinoïta, mazzita-Mg, mazzita-Na, perlialita, boggsita, paulingita-Ca i paulingita-K.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la cinglera d'Aci Castello, dins el complex Volcànic de l'Etna, a la ciutat metropolitana de Catània (Sicília, Itàlia). També ha estat descrita en altres indrets d'Itàlia, a les regions de la Campània i el Veneto, i a l'illa de Sicília, així com França, Espanya, Alemanya, Hongria, Sud-àfrica, el Japó, Austràlia, els Estats Units i el Canadà.

## Referències

* ↑ «Phillipsite-Na» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 març 2020].
# Casa del Govern a Chișinău

La Casa del Govern a Chișinău (en romanès: Casa Guvernului din Chișinău) és un edifici governamental de Chisinau situat a la Gran Plaça de l'Assemblea Nacional i l'avinguda Stefan cel Mare. Va ser dissenyat per Semyon Fridlin l'any 1964 a la plaça de la Victòria (ara PMAN) i al llarg de l'avinguda Lenin (ara avinguda Stefan cel Mare).
Abans era la seu del Consell de Ministres de l'RSS de Moldàvia. L'edifici és una estructura de formigó armat de 6 plantes, revestida de pedra blanca, feta en forma de lletra russa П (traduïda a P en català). A sobre de l'entrada principal de l'edifici hi ha la inscripció "El govern de la República de Moldàvia", així com l'escut d'armes de Moldàvia i la bandera de Moldàvia. L'any 2010, just davant de l'edifici es va inaugurar el Monument a les víctimes de l'ocupació soviètica.

## Galeria

* Una cercavila davant de l'edifici l'any 1980
* Monument a les víctimes de l'ocupació soviètica
* La bandera i l'escut de Moldàvia a l'edifici
* El lideratge polític soviètic i moldau en una tribuna davant de la casa del govern durant una cerimònia el 1976 a Chisinau (aleshores Kishinev)

## Referències

* ↑ «Casa Guvernului din Chisinau Chișinău, descriere Casa Guvernului din Chisinau, Website, adresa electronica, localizare pe harta Casa Guvernului din Chisinau.». informator.md. Arxivat de l'original el 2018-10-04. [Consulta: 4 octubre 2018].
* ↑ «Здание правительства Молдовы». mold.su. [Consulta: 4 octubre 2018].
* ↑ PUBLIKA.MD - AICI SUNT ȘTIRILE. «Primăria a instalat în faţa Guvernului o piatră în memoria victimelor regimului comunist | PUBLIKA .MD - AICI SUNT ȘTIRILE». publika.md. Arxivat de l'original el 2018-06-27. [Consulta: 4 octubre 2018].
# Indiana (Pennsilvània)

Indiana és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 14.895 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Indiana tenia 14.895 habitants, 4.804 habitatges, i 1.666 famílies. La densitat de població era de 3.267,6 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 4.804 habitatges en un 14,1% hi vivien nens de menys de 18 anys; en un 26,5% hi vivien parelles casades; en un 6,1% dones solteres;, i en un 65,3% no eren unitats familiars. En el 34,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,29 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,81.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 8,2% tenia menys de 18 anys, un 59,4% entre 18 i 24, un 13,7% entre 25 i 44, un 10,5% de 45 a 60 i un 8,2% 65 anys o més.
L'edat mitjana era de 22 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,3 homes.
La renda mitjana per habitatge era de 21.279 $ i la renda mitjana per família de 47.192 $. Els homes tenien una renda mitjana de 26.506 $ mentre que les dones 22.471 $. La renda per capita de la població era de 12.317 $. Entorn de l'11,2% de les famílies i el 44,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Personalitats

* Edward Abbey.
* James Stewart. Actor i militar.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Indiana». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Indiana». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Regelia

Regelia és un gènere de plantes amb flors que pertany a la família de les mirtàcies les quals són endèmiques del sud-oest i oest d'Austràlia.

## Etimologia

El gènere va ser descobert per Johannes Conrad Schauer el 1843 que li va donar el nom de Regelia en honor del jardiner i botànic alemany Eduard August von Regel.

## Espècies seleccionades

* Regelia ciliata Schauer
* Regelia cymbifolia (Diels) C.A.Gardner
* Regelia inops (Schauer) Schauer
* Regelia megacephala C.A.Gardner
* Regelia velutina (Turcz.) C.A.Gardner

## Referències

* ↑ «Regelia». Royal Botanic Gardens, Kew: World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 28 abril 2010].
* http://www.anbg.gov.au/cgi-bin/apni Arxivat 2013-02-12 a Wayback Machine.
* http://florabase.calm.wa.gov.au/browse/flora?f=273&level=g&id=1133%5BEnllaç+no+actiu%5D
* Association of Societies for Growing Australian Plants (ASGAP): Regelia cymbifolia

## Enllaços externs

* Australian National Botanic Gardens: Regelia velutina (photo)
# Michel Grain

Michel Grain (Saint-Georges-lès-Baillargeaux, Viena, 6 d'octubre de 1942) és un ciclista francès que fou professional entre 1964 i 1970. Del seu palmarès destaca la victòria final al Gran Premi del Midi Libre de 1967.

## Palmarès

* 1964
** 1r al Boucles du Bas-Limousin
* 1966
** 1r al Circuit de la Viena
* 1967
** 1r al Gran Premi del Midi Libre i vencedor d'una etapa
* 1974
** 1r al Gran Premi de Montamisé
* 1977
** 1r al Gran Premi de Montamisé

### Resultats al Tour de França

* 1965. 83è de la classificació general
* 1966. 66è de la classificació general
* 1967. 39è de la classificació general
* 1968. 37è de la classificació general
* 1970. Abandona (7a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1965. 20è de la classificació general
* 1968. 37è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1964. 48è de la classificació general
* 1967. Abandona

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Palmarès a memoire-du-cyclisme.eu
# Philémon De Meersman

Philémon de Meersman (Zellik, 15 de novembre de 1914 - Dilbeek, 2 d'abril de 2005) va ser un ciclista belga que fou professional entre 1936 i 1939.
Durant la seva carrera professional aconseguí 7 victòries, destacant la primera edició de la Fletxa Valona, el 1936.
La Segona Guerra Mundial posà fi a la seva carrera com a ciclista.

## Palmarès

* 1934
** Campió de la província d'Hainaut
* 1935
** 1r a la Lilla-Brussel·les-Lilla
** 1r a la Gant-Ieper
** 1r a Neufvilles
** 1r a Velaines
* 1936
** 1r a la Fletxa Valona
** 1r a la París-Angers
* 1937
** 1r a Soignies
** 1r a Troyes
** 1r a Deurne-Zuid
* 1939
** Vencedor d'una etapa del Tour del Nord
** 1r a Hombeek

## Enllaços externs

* Fitxa de Philémon de Meersman