OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# José Adrián Bonilla Bonilla

José Adrián Bonilla Bonilla (Província de Cartago, 24 de juny de 1990) és un ciclista Costa-riqueny. Del seu palmarès destaca un campionat nacional en ruta i quatre en contrarellotge, i dues victòries finals a la Volta a Costa Rica.
El 2006 es va veure implicat en l'Operació Port, sent identificat per la Guàrdia Civil com a client de la xarxa de dopatge liderada per Eufemiano Fuentes amb el nom en clau Bonilla Alfredo. García Quesada no fou sancionat per la Justícia espanyola en no ser el dopatge un delicte a Espanya en aquell moment, i tampoc va rebre cap sanció en negar-se el jutge instructor del cas a facilitar als organismes esportius internacionals (AMA, UCI) les proves que demostrarien la seva implicació com a client de la xarxa de dopatge.

## Palmarès

* 1999
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Costa Rica
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Chiriquí
* 2001
** Campió de Costa Rica en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Costa Rica
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Guatemala
* 2002
** 1r a la Volta a Chiriquí i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Costa Rica
* 2003
** 1r a la Volta a Costa Rica i vencedor d'una etapa
** 1r a la Volta a Zamora i vencedor d'una etapa
** 1r a la Volta a Galícia
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Chiriquí
* 2004
** Campió de Costa Rica en ruta
** Vencedor d'una etapa a la Gran Premi Estremadura-RTP
* 2008
** 1r a la Volta a Chiriquí i vencedor de 3 etapes
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Costa Rica
* 2009
** Campió de Costa Rica en contrarellotge
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Costa Rica
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Chiriquí
* 2010
** Campió de Costa Rica en contrarellotge
* 2011
** Campió de Costa Rica en contrarellotge
** 1r a la Volta a Costa Rica i vencedor de 2 etapes

## Referències

* ↑ «Informe de la Guardia Civil (Capítulo III)». Cadena SER, 12-07-2006. Arxivat de l'original el 2009-07-23. [Consulta: 12 març].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Buckley

«Buckley» té aquests significats:
* Buckley (Anglaterra)
* Buckley (Gal·les)
* Buckley (Illinois), població dels Estats Units a l'estat d'Illinois
* Jeff Buckley (Anaheim, Califòrnia, 1966 - Memphis, Tennessee, 1997), cantautor i guitarrista estatunidenc
* Olivia Buckley (Londres, 1799-1845), pianista
* Tim Buckley (1947 – 1975), músic estatunidenc de rock d'avantguarda
* Samuel Botsford Buckley, botànic i geòleg estatunidenc.
# Waraikú

El waraikú (araikú) és una llengua extingida de la família arawak, poc testificada i sense classificar que fou parlada al Brasil, entre el riu Jutaí i el riu Solimões. Tant Kaufman (1994) com Aikhenvald (1999) la deixen sense classificar dins de les llengües arawak de l'Alt Amazones.

## Referències

* ↑ Ramirez, Henri (2019). Enciclopédia das línguas arawak: acrescida de seis novas línguas e dois bancos de dados. (no prelo)
* ↑ Ramirez, Henri, & França, Maria Cristina Victorino de. (2019). Línguas Arawak da Bolívia. LIAMES: Línguas Indígenas Americanas, 19, e019012. https://doi.org/10.20396/liames.v19i0.8655045
* ↑ Ramirez, Henri. Enciclopédia das línguas Arawak: acrescida de seis novas línguas e dois bancos de dados. 4. 1. Curitiba: Editora CRV, 2020. DOI 10.24824/978655578892.1. ISBN 978-65-5578-892-1.
# Difractòmetre

Un difractòmetre és un aparell de mesura emprat per analitzar l'estructura d'un material a partir del patró de difracció produït quan un raig de radiació o de partícules (com ara els rajos X o els neutrons) interactua amb el material. Consten d'una font de rajos X, un sensor i un suport per a la mostra.

## Font de radiació
### Fonts de rajos X

Pot ésser un tub de rajos X o bé un sincrotró. En el cas del tub de rajos X, s'aplica un voltatge a un filament de wolframi (càtode), aconseguint l'acceleració d'un feix d'electrons. Els electrons accelerats impacten contra un material metàl·lic (ànode) i emeten radiació de Bremsstrahlung d'espectre continu. La longitud d'ona depèn del material de l'ànode, sent els més freqüents el coure, el cobalt i el molibdè. Normalment, tenim 3 pics de màxima emissió, corresponents a les longituds d'ona Kα1, Kα2 i Kβ. Per obtenir un feix monocromàtic, eliminem Kβ amb filtres de metall o monocromadors. Com que Kα1 i Kα2 tenen longituds d'ona molt properes, es considera que és monocromàtic, encara que de fet hi hagi 2 longituds d'ona. No podrem apreciar la diferència excepte a angles molt alts. La radiació de sincrotró s'obté al fer desviar amb un camp magnètic partícules carregades a velocitats properes a la llum. Els rajos X emesos són molt més intensos que els obtinguts amb tubs de rajos X però cal un accelerador de partícules.

### Fonts de neutrons

Poden ser generats a reactors nuclears. També pden ser generats al bombardejar un blanc (com podria ser el plom líquid) amb protons als quals s'ha proporcionat una alta energia mitjançant un accelerador de partícules. Aquests neutrons es desacceleren fins a obtenir la longitud d'ona desitjada.

## Cambra de Debye-Scherrer

Fou inventada el 1916 per Peter Debye i Paul Scherrer. S'empra en difracció de pols quan el material no forma monocristalls de mida considerable o quan no és necessari determinar-ne l'estructura. En ser una mostra policristal·lina es generen cons de difracció. Consta d'una cambra en forma cilíndrica al centre de la qual es col·loca la mostra, normalment en un capil·lar de vidre. Els rajos X incideixen en la mostra i surten difractats fins a incidir en la pel·lícula fotogràfica que recobreix la part interior de les parets de la cambra. Encara que el primer que podem mesurar és el radi dels cercles que apareixen sobre la pel·lícula, el paràmetre més interessant és l'angle 2θ, que ens permet trobar la distància interplanar a través de la llei de Bragg. Quan 2θ és superior a 90° es diu que estem en la zona de reflectir posterior.
# El Pujol (Sant Martí Sarroca)

El Pujol és una masia al municipi de Sant Martí Sarroca (Alt Penedès) protegida com a bé cultural d'interès local. La història d'aquesta masia està relacionada amb el personatge de Sibil·la de Fortià, que s'hi va refugiar fugint del castell de Sant Martí.
Masia de planta baixa i pis amb teulada a dues vessants. Té el portal adovellat de mig punt i la finestra superior amb ampit, marcs i llinda de pedra motllurada. Les cantoneres són de pedra tallada i conserva alguns contraforts en la seva part posterior, així com edificis agrícoles annexes. Al costat de la masia antiga hi ha una nova casa tancada dins el baluard, conformant una unió d'edificis d'un cert mal gust. Té adossades restes d'una torre de planta circular.

## Història

* 1 2 «El Pujol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Brachytarsophrys intermedia

Brachytarsophrys intermedia és una espècie de granota que viu a Vietnam i, possiblement també, a Cambodja i Laos.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* van Dijk, P.P. & Bain. R. 2004. Brachytarsophrys intermedia. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Accedit a data 13 de gener de 2008.
# Hedwigiàcies

Les hedwigiàcies (Hedwigiaceae) són una família de molses de la classe Bryopsida.

## Característiques

Són molses amb les fulles densament imbricades, són ovals, buides i sense costella. Són plantes monoiques i s'autopol·linitzen.

## Distribució

En les regions càlides del món, tanmateix tres dels seus quatre gèneres tenen espècies a Europa.
Les Hedwigiaceae creixen principalment en llocs secs sota condicions àcides, es troben en roques silícies exposades, parets i teulades.

## Taxonomia

Hi ha 4 gèneres:
* Hedwigia, 4 espècies
** Hedwigia ciliata
* Braunia, 22 espècies
** Braunia alopecura
* Hedwigidium, 1 espècie
** Hedwigidium integrifolium
* Pseudobraunia, 1 espècie
** Pseudobraunia californica

## Bibliografia

* Jan-Peter Frahm: Biologie der Moose. Spektrum Akademischer Verlag, Heidelberg und Berlin 2001, ISBN 3-8274-0164-X
* Jan-Peter Frahm, Wolfgang Frey, J. Döring: Moosflora. 4., neu bearbeitete und erweiterte Auflage (UTB für Wissenschaft, Band 1250). Ulmer, Stuttgart 2004, ISBN 3-8001-2772-5 (Ulmer) & ISBN 3-8252-1250-5 (UTB)

## Referències

* ↑ Plantilla:BibISBN
# José A. Cañabate Vecina

José A. Cañabate Vecina (Palma, Mallorca, 1968) és historiador. Doctor en Història per la UIB (2002), s'ha especialitzat en l'estudi dels moviments juvenils del règim franquista a Mallorca. És autor dels llibres Les organitzacions juvenils a les Balears (segles XIX i XX) (2001) i de Les organitzacions juvenils del règim franquista (1937-60) (2004). Ha publicat diversos articles en revistes especialitzades.

## Referències

* ↑ Open Library
* ↑ Open Library
* ↑ Centre de Documentació i Informació de Joventut Fitxa de catàleg.
* ↑ Fitxa del llibre a Dialnet
* ↑ Dialnet Articles de col·laboracions, revistes i llibres.
* ↑ «Sociedad Española de Historia de la Educación». Arxivat de l'original el 2010-06-30. [Consulta: 28 desembre 2009].
# Cal Pané

Cal Pané és una casa noucentista de Guissona (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció de pedra arrebossada i pintada de color blanc de tres plantes. Està situada al C/ Raval Bisbal, que és una via de sentit únic de les més transitades de la vila.
A la planta baix trobem dues portes d'accés a l'edifici, una més gran resolta amb un arc escarser i una mènsula decorativa a la clau central, i una més petita rectangular amb un entaulament sostingut per mènsules. Les dues portes són de fusta i presenten enlluernaris amb decoració de ferro forjat.
Al primer pis, dues portes rectangulars emmarcades per una motllura amb guardapols de pedra amb la inscripció "1772" en una llinda i "1931" en l'altra. Vuit mènsules sustenten un balcó corregut de forja.
Al segon pis dues portes rectangulars amb motllura llisa i dos balcons amb baranes de forja.
Coronant l'edifici, un ràfec de fusta amb plafons quadrats sustentat per mènsules també de fusta.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cal Pané». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2018].
# Walcott (Iowa)

Walcott és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 1.528 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Walcott tenia 1.528 habitants, 623 habitatges, i 437 famílies. La densitat de població era de 199,3 habitants/km².
Dels 623 habitatges en un 33,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56,5% hi vivien parelles casades, en un 10,8% dones solteres, i en un 29,7% no eren unitats familiars. En el 26% dels habitatges hi vivien persones soles el 9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26% tenia menys de 18 anys, un 8,7% entre 18 i 24, un 29,1% entre 25 i 44, un 23% de 45 a 60 i un 13,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 45.281 $ i la renda mediana per família de 52.625 $. Els homes tenien una renda mediana de 40.296 $ mentre que les dones 22.067 $. La renda per capita de la població era de 20.018 $. Entorn del 4% de les famílies i el 7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Walcott». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Walcott». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Difunta Correa

La Difunta Correa és un personatge mític que és objecte de culte com si fos una santa a l'Argentina, Xile i Uruguai. Té un santuari a la localitat de Vallecito, a la província de San Juan, però la major part del seu culte es ret a la vora de les carreteres, en humils santuaris.

## Llegenda

Deolinda Correa era una dona casada l'espòs de la qual, Clemente Bustos, va ser reclutat durant les guerres civils que van agitar Argentina a la meitat del segle XIX. Deolinda, preocupada de la salut del seu marit, va decidir seguir la tropa als deserts de San Juan, amb el seu nadó, alguns queviures i dos cantimplores d'aigua. Quan les seves provisions es van acabar, es va estirar a l'ombra d'un arbre, el seu fill al pit, i va morir de set, de gana i d'esgotament.
El seu cos va ser trobat l'endemà per mulers, però el nadó, que havia continuat mamant, estava ben viu. Deolinda va ser enterrada a prop, a Vallecito, i el nen se'l van emportar. Segons una versió de la llegenda, va morir l'endemà i va ser inhumat al costat de la seva mare; segons una altra, va ser recollit i educat per una família.

## Culte

El culte a Deolinda Correa va començar poc després de la seva mort, quan dels pagesos van anar a resar a la seva tomba. A poc a poc, se li van atribuir miracles, el primer dels quals era la subsistència del seu fill.
Als voltants de 1890, el criador de l'Oest argentí, Pedro Flavio Zeballos, va ser atrapat en una violenta tempesta, mentre travessava la regió per conduir uns 500 caps de bestiar cap a Xile. Tem de perdre les bèsties, quan la un dels seus gautxos li parla del miracle. Sobre la sepultura de la Difunta Correa, Zeballos promet tornar a erigir-hi una capella si Deolinda protegeix el seu ramat. De bon matí, la tempesta ha passat i Zeballeros troba el seu ramat intacte. Prossegueix el seu camí fins a la destinació però torna de seguida per complir la seva paraula.
El santuari de Vallecito, que comprèn avui a prop de vint capelles, s'ha convertit en un autèntic poble on un milió de persones de mitjana hi van cada any. El culte de la Difunta Correa es va difondre entre les mulers, a continuació entre les camioners. Aquests han agafat el costum d'aixecar petits santuaris molt simples al llarg de les carreteres de l'Argentina, i de deixar-hi ampolles d'aigua amb l'objectiu, creuen, d'apaivagar la set de la difunta.

## Referències

* ↑ «DIFUNTA CORREA - Diccionario de Mitos y Leyendas». [Consulta: 12 febrer 2020].
* ↑ sherkan. «Argentine(2): La Difunta Correa» (en francès). [Consulta: 12 febrer 2020].
* ↑ «El Sitio de la Difunta Correa, San Juan, Argentina» (en castellà). Arxivat de l'original el 2006-04-15. [Consulta: 12 febrer 2020].
* ↑ «Difunta Correa». [Consulta: 12 febrer 2020].

## Vegeu també

* Gauchito Gil
# Miquel Gual Bauzà

Miquel Gual Bauzà (Sant Joan, 15 de desembre de 1919 - Sant Joan, 3 de desembre de 2010) va ser un ciclista mallorquí que fou professional entre 1944 i 1956. Els seus principals èxits esportius els aconseguí a la Volta ciclista a Espanya, on obtingué vuit victòries d'etapa, i a la Volta a Catalunya on n'obtingué onze. Una vegada retirat va exercir durant un breu període de director esportiu.
El gener de 2022 l'Ajuntament de Sant Joan va decidir canviar el nom del poliesportiu municipal i posar-li en nom "Poliesportiu municipal Gual, Company, Karmany" en record als ciclistes Miquel Gual Bauzà, Gabriel Company Bauzà i Antoni Karmany Mestres.

## Palmarès

* 1945
** Vencedor de 3 etapes a la Volta a Espanya
** Vencedor de 4 etapes a la Volta a Catalunya
** 1r al Circuit del Nord i vencedor de 2 etapes
* 1946
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Catalunya
** 1r al Trofeu Masferrer
* 1947
** Vencedor de 3 etapes a la Volta a Catalunya
** 1r al Trofeu Masferrer
** 1r al Gran Premi Pascuas
** 1r al Circuit de Getxo
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Burgos
* 1948
** Vencedor de 4 etapes a la Volta a Espanya
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Catalunya
* 1949
** 1r a la Clásica de los Puertos
* 1950
** 1r a la Volta a Astúries
* 1952
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi Ajuntament de Bilbao
* 1955
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya
* 1956
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Astúries

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1945. 4t de la classificació general. Vencedor de 3 etapes
* 1946. Abandona. Vencedor d'una etapa
* 1948. 9è de la classificació general. Vencedor de 5 etapes
* 1955. 25è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1953. 57è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Miquel Gual Bauzà | enciclopedia.cat». [Consulta: 13 novembre 2022].
* ↑ «GUAL BAUZÁ Miguel». [Consulta: 13 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Miguel Juan GUAL BAUZA» (en italià). [Consulta: 13 novembre 2022].
* ↑ Sastre, Antoni «El ciclisme a Sant Joan (I)». Mel i sucre, 422, 01-08-2015, pàg. 12-13.
* ↑ «Miguel Gual, un mallorquín legendario» (en castellà), 09-12-2010.
* ↑ «El Ayuntamiento de Sant Joan ha reconocido a 3 ciclistas de la localidad poniendo su nombre al '“Polideportivo Gual, Company, Karmany”'» (en spanish). [Consulta: 13 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de Miquel Gual a www.sitiodeciclismo.net
# Handzame Classic 2018

La Handzame Classic 2018 fou la 8a edició de la Handzame Classic. La cursa es disputà el 16 de març de 2018 a la província de Flandes Occidental, a Bèlgica. La cursa forma part del calendari UCI Europa Tour 2018 amb una categoria 1.HC. Fou guanyada pel colombià Álvaro Hodeg de l'equip Quick-Step Floors. El podi fou completat pel noruec Kristoffer Halvorsen (Sky) i l'alemany Pascal Ackermann (Bora-Hansgrohe).

## Equips

A la cursa prenen part 22 equips: sis WorldTeams, dotze equips continentals professionals i quatre equips continentals:

## Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Referències

* ↑ «El colombiano Álvaro Hodeg consigue la victoria en la Handzame Classic». esciclismo.com, 16-03-2018.

## Enllaços externs

* Web oficial
# Jean Krier

Jean Krier (Ciutat de Luxemburg, 2 de gener de 1949 - 12 de gener de 2013) fou un poeta luxemburguès. El 2011 va rebre el Premi Adelbert von Chamisso a la millor obra d'un autor no alemany i el Premi Servais a la millor obra luxemburguesa. En els dos casos el premi el va rebre per la seva obra Herzens Lust Spiele. El jurat del premi Chamisso va esmentar com l'obra proveïa d'un enriquiment original i impressionat la poesia alemanya. Va estudiar literatura alemanya i anglesa a Friburg de Brisgòvia, i posteriorment visqué i treballà a Luxemburg. Va publicar poemes en alemany en mitjans com el NDL (NeueDeutscheLyriker), Manuskripte: Zeitschrift für Literatur, Akzente: Zeitschrift für Dichtung, Das Gedicht: Zeitschrift für Lyrik, Essay und Kritik and Poet-magazin, etc.

## Obres

* "Herzens Lust Spiele", poetenladen, Leipzig, 2010
* "Gefundenes Fressen", Rimbaud, Aachen, 2005
* "Tableaux/Sehstücke", Gollenstein, Blieskastel, 2002
* "Bretonische Inseln", Landpresse, Weilerswist, 1995

## Referències

* ↑ «DAS GEDICHT trauert um seinen Autor und ehemaligen Redakteur Jean Krier (1949 – 2013)» (en alemany). Das Gedicht. Zeitschrift für Lyrik, Essay und Kritik, 15-01-2013. [Consulta: 15 gener 2013].
* ↑ "Noch ein Preis für Jean Krier" Arxivat 2012-03-24 a Wayback Machine., Luxemburger Wort, 23 March 2011. (alemany) Retrieved 24 March 2011.
* ↑ Vaclav Demling, "Chamisso Prize Goes To Jean Krier (02/26/2011)", Goethe Institut, February 2011
* ↑ "Jean Krier", Poetenladen
# Cal Paraire (Espinelves)

Cal Paraire és una masia d'Espinelves (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia de planta rectangular de 12 x 10 m, coberta a dues vessants i amb el carener paral·lel a la façana, situada a migdia. Consta de planta baixa i un pis. La façana presenta un cos adossat a la part dreta, formant una L (6 x 11) i cobert a tres vessants. La part més reculada descriu un portal rectangular a la planta baixa i una finestra al primer pis. La façana oest presenta dos portals rectangulars i quatre finestres a la planta baixa i quatre finestres amb ampit motllurat al pis i un rellotge de sol esgrafiat a l'angle superior Sud-oest. Al mig d'aquest mur hi ha un contrafort. A la façana nord presenta tres finestres al primer pis i la façana est presenta dos portals a la planta baixa i quatre finestres al primer pis. La casa és molt gran, amb diverses etapes constructives que dificulten la descripció.

## Història

Masia molt a prop del nucli, situada al barri de la Creu, en la que s'endevinen diversos habitatges. Pel topònim "Paraire", podem pensar que hi havia hagut artesans que es dedicaven a rentar i manipular la llana, lloc òbviament idoni per aquesta feina donat que es troba molt a prop de la riera d'Espinelves. Com altres masies del terme, suposem la seva construcció en l'època d'expandiment del nucli, entre els segles xvii i xviii, i que segurament degué ser reformada i ampliada e diverses etapes, com bé ho demostra la data del rellotge de sol del segle xix.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Paraire». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2017].
# Václav Bedřich

Václav Bedřich (Příbram, 28 d'agost de 1918 - Praga, 7 de març de 2009) fou un artista, animador i director de cinema txec.
Václav Bedřich no va poder estudiar durant la Segona Guerra Mundial, per la qual cosa va treballar als estudis de cinema AFIT i es va convertir en cap d'animadors. Posteriorment es va traslladar a l'estudi Bratři v triku i va treballar per a Jiří Trnka. Es va centrar en obres per a nens i als anys seixanta va treballar per al programa infantil per televisió Večerníček. Va dirigir la primera sèrie de televisió pel vespre (O televizních strašidýlku .
Ha realitzat un total de 358 pel·lícules d'animació, algunes de les quals es consideren clàssics de l'animació infantil, com Maxipes Fík, O makové panence o Bob a Bobek. Va portar molts artistes capdavanters al món del cinema d'animació, com Miroslav Štěpánek, Adolf Born, Cyril Bouda, Vladimír Renčín o Vladimír Jiránek.

## Filmografia (parcial)

* 1986 – Velká sýrová loupež
* 1981 – Maxipes Fík II. – Divoké sny Maxipsa Fíka
* 1978 – Bob a Bobek
* 1977 – O zvířátkách pana Krbce
* 1976 – Sazinka
* 1975 – Dobré jitro
* 1975 – Maxipes Fík
* 1975 – Říkání o víle Amálce
* 1973 – Poklad v pyramidě
* 1972 – Očistná lázeň (Conquilla de plata al millor curtmetratge al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1973)
* 1972 – Kamenáč Bill a jeho přepevné laso
* 1971 – Kamenáč Bill a ohromní moskyti
* 1971 – O makové panence
* 1971 – Štaflík a Špagetka
* 1966 – Pohádky ovčí babičky
* 1964 – Kamenáč Bill a drzí zajíci
* 1958 – Modrý pondělek
* 1955 – Čert a Káča
* 1953 – Hrnečku, vař!
* 1951 – Pohádka o stromech a větru
* 1948 – Navrácená země

## Bibliografia

* FRYŠ, Josef. 120 osobností Podbrdska. Plzeň: Starý most, 2018. 160 s. ISBN 978-80-87338-70-4. Kapitola Václav Bedřich, s. 107-108.

## Referències

* ↑ Zemřel režisér, výtvarník a animátor Václav Bedřich
* ↑ Premis del 1973 al web del Festival de Sant Sebastià

## Enllaços externs

* Zemřel Václav Bedřich idnes.cz, 7.3.2009
* Václav Bedřich - filmografia Arxivat 2020-03-29 a Wayback Machine. a cfn.cz
* Václav Bedřich a fdb.cz