OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rossinyol frontblau

El rossinyol frontblau (Cinclidium frontale) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae), monotípica dins del gènere Cinclidium. Es troba present a Bhutan, l'Índia, Xina i Laos. El seu hàbitat són els matollars i els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de l'estatge montà. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
Anteriorment s'inloïen en el gènere Cinclidium dues espècies més (el rossinyol de la Sonda i el rossinyol cuablanc) però ara es classifiquen en el gènere Myiomela.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «rossinyol frontblau». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 6 maig 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 705. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Blue-fronted Robin. Cinclidium frontale» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 15 maig 2022].
* ↑ Frank Gill & David Donsker Chats, Old World flycatchers. IOC World Bird List v. 5.4
# Wendy Shalit

Wendy Shalit (Milwaukee, Wisconsin, 1975) és una escriptora estatunidenca que ha publicat diversos llibres sobre el paper de la dona i del sexe a la societat, i que escriu al The New York Times, al The Wall Street Journal i la revista Slate.
Es va doctorar en filosofia pel Williams College el 1997. El seu primer llibre, A Return to Modesty, va ser controvertit i va generar diverses crítiques. L'escriptora també va rebre cartes de suport de dones joves desencantades amb l'anomenada revolució sexual. Aquest motiu la va portar a crear un fòrum de suport en línia juntament amb vint persones més de diverses edats anomenat Modestlyyours.

## Llibres

* A Return to Modesty: Discovering the Lost Virtue, Free Press, 1999.
* Girls Gone Mild: Young Rebels Reclaim Self-Respect and Find It's Not Bad to Be Good, Random House, 2007.
* The Good Girl Revolution: Young Rebels with Self-Esteem and High Standards, Random House, 2008.
* Retorno al pudor, Ed. Rialp, Madrid, 2012. ISBN 9788432139635

## Enllaços externs

* Article a la revista Slate Pornificats i femenins porcs xovinistes
* El bloc ModestlyYours Arxivat 2013-09-23 a Wayback Machine.
* Currículum Arxivat 2013-10-05 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ Gerstel, Judy «How the `bad' girl became good». The Star, 18-07-2007 [Consulta: 4 octubre 2013].
* ↑ «Wendy Shalit». amazon.com. Amazon. [Consulta: 4 octubre 2013].
* ↑ Pollitt, Katha «The Solipsisters». The New York Times, 18-04-1999 [Consulta: 4 octubre 2013].
* ↑ «Women Who Make the World Better: Wendy Shalit». Independent Women's Forum, 19-02-2008 [Consulta: 4 octubre 2013].
* ↑ «Modestly Yours». Arxivat de l'original el 23 de setembre 2013. [Consulta: 4 octubre 2013].
* ↑ Eakin, Emily «Maids of Honor». New York Times, 07-03-1999 [Consulta: 4 octubre 2013].
* ↑ «About the Book». WendyShalit. Arxivat de l'original el 5 d’octubre 2013. [Consulta: 4 octubre 2013].
# Blaisy

Blaisy és un municipi francès situat al departament de l'Alt Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 81 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Blaisy era de 81 persones. Hi havia 31 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 9 parelles sense fills, 9 parelles amb fills i 9 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 31 habitatges, 30 eren l'habitatge principal de la família i 1 estava desocupat. 30 eren cases i 1 era un apartament. Dels 30 habitatges principals, 22 estaven ocupats pels seus propietaris i 7 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien tres cambres, 10 en tenien quatre i 18 en tenien cinc o més. 26 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 9 habitatges hi havia un automòbil i a 20 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Blaisy el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 8 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 8 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 58 persones, 48 eren actives i 10 eren inactives. De les 48 persones actives 43 estaven ocupades (24 homes i 19 dones) i 5 estaven aturades (2 homes i 3 dones). De les 10 persones inactives 2 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 4 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de construcció, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 1 d'una empresa de serveis.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una lampisteria.
L'any 2000 a Blaisy hi havia 3 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 585 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Blaisy a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Blaisy a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Valérie Tasso

Valérie Tasso (es tracta d'un heterònim) (23 de gener de 1969, Champagne-Ardenne) és una escriptora i investigadora, viu a Barcelona i escriu en castellà. És llicenciada en Ciències Econòmiques i Llengües Estrangeres Aplicades a la Universitat d'Estrasburg. En les seves obres es refereix a una sexualitat desimbolta i desmoralitzada, ella mateixa deixa entreveure que ha practicat la prostitució. Ha col·laborat en diversos mitjans audiovisuals com, per exemple, Crónicas marcianas.

## Obres

* 2003 Diario de una ninfómana
* 2004 Paris la nuit
* 2006 El otro lado del sexo
* 2008 Antimanual del sexo

## Enllaços externs

* Pàgina personal de l'autora Arxivat 2008-10-25 a Wayback Machine.
# Brunettia pallescens

Brunettia pallescens és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Indonèsia: Papua Occidental.

## Referències

* ↑ Annandale, 1910. Rec. Indian Mus., 5, 141. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 13 març 2012].
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Camps-sur-l'Isle

Camps-sur-l'Isle és un municipi francès, situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània. És un dels municipis situats al País Gavai o Gavacheria, que tot i trobar-se geogràficament a Occitània és de parla oïl (saintongesa)

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 296 | 356 | 376 | 377 | 379 | 388 | 460 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | David Resende | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Rotenoide

Els rotenoides són substàncies naturals que contenen un nucli de tetrahidrocromeno[3,4-b]cromè fusionat en cis. Molts tenen activitat insecticida i piscicida, com ara el prototípic membre de la família, rotenona. Els rotenoides estan relacionats amb les isoflavones.

## Referències

* ↑ Rotenoids on www.chemicool.com
# Ruggell

Ruggell és una localitat del principat de Liechtenstein. El 2019 tenia 2.322 habitants.

## Referències

* ↑ «Ruggell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Bevölkerungsstatistik
# Rondefontaine

Rondefontaine és un municipi francès situat al departament del Doubs i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 28 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Rondefontaine era de 28 persones. Hi havia 12 famílies de les quals 4 eren unipersonals (4 dones vivint soles i 4 dones vivint soles), 4 parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 14 habitatges, 11 eren l'habitatge principal de la família i 3 eren segones residències. Tots els 14 habitatges eren cases. Dels 11 habitatges principals, 8 estaven ocupats pels seus propietaris, 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 2 tenien tres cambres, 1 en tenia quatre i 8 en tenien cinc o més. 8 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 4 habitatges hi havia un automòbil i a 6 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Rondefontaine el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 21 persones, 15 eren actives i 6 eren inactives. De les 15 persones actives 13 estaven ocupades (10 homes i 3 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 6 persones inactives 3 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999 (francès)
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Rondefontaine a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Rondefontaine a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Rondes Volants

Les Rondes Volants foren una organització paramilitar lliberal, creada el 1874, per emprendre accions de contraguerrilla per tal de liquidar les petites partides carlines, en el marc de la Tercera Guerra Carlina al front de Catalunya. Les Rondes s'organitzaven en unitats de 50 components, i 8 rondes constituïen un terç. A diferència del Batallons Francs, provinents del Cossos Francs; els rondes estaven formats per antics membres dels batallons de Voluntaris de la República

## Vegeu també

Sometent

## Referències

* ↑ Hernàndez Cardona, Francesc Xavier. HISTÒRIA MILITAR DE CATALUNYA. VOL IV: TEMPS DE REVOLTA. Barcelona: Rafael Dalmau, 2004, p. 152. ISBN 8423206386.
* ↑ Martí, Robert Vallverdú i. El Tercer Carlisme a les Comarques Meridionals de Catalunya, 1872-1876. Publicacions de l'Abbadia de Montserrat, 1997. ISBN 9788478267859.
* ↑ Riart Jou, Francesc. SOLDATS, GUERRERS I COMBATENTS DELS PAÏSOS CATALANS. Barcelona: Rafael Dalmau, 2014, p. 380. ISBN 9788423207886.
# Sakaki

El sakaki (榊, , Cleyera japonica) és una espècie d'arbre dins la família Pentaphylacaceae.

## Descripció

Arbre o arbust perennifoli i planta nativa de les zones més càlides del Japó, Corea i Xina. Pot arribar a fer 10 m d'alt. Fulles de 6 a 10 cm de llargada, de consistència llisa i dura de forma ovalada, brillant. L'escorça és de color xocolata vermellosa fosca. Les flors són petites, perfumades i de color crema clar, floreix als inicis de l'estiu; baies de color primer vermell i negres quan maduren.

## Història

Arbre considerat sagrat en la religió Shintō junt amb l'altre arbre perennifoli, el hinoki. Les branques de sakaki són usades en els rituals, de vegades amb tires de paper (shide). També es considera que els sakaki són un lloc de residència dels kami, per tant es fan servir com altars.

## Taxonomiaa

Cleyera japonica va ser descrit per Carl Peter Thunberg i publicat a Nova Genera Plantarum 3: 68–69, l'any 1783

### Etimologia

La paraula sakaki deriva de la seva principal característica com “arbre de fulla perenne” o “arbre que sempre floreix” (繁木, sakaeru-ki), i que era associat amb la prosperitat; també el seu nom deriva del seu úss per senyalar un espai sagrat, com “arbre-fita” (境木, sakai-ki).

### Varietats acceptades

* Cleyera japonica var. grandiflora (Wall. ex Choisy) Kobuski
* Cleyera japonica var. japonica
* Cleyera japonica var. longicarpa (Yamam.) P.P.Ling & Hsien
* Cleyera japonica var. morii (Yamam.) Masam.
* Cleyera japonica var. parvifolia Kobuski
* Cleyera japonica var. wallichiana (DC.) Sealy

### Sinònims

* Adinandra chingii Metcalf
* Adinandra japonica (Thunb.) T.L.Ming
* Adinandra kweichovensis Hu
* Adinandra obscurinervia Merr. & Chun
* Cleyera fortunei Hook.f.
* Cleyera lipingensis var. taipinensis (H.Keng) T.L.Ming
* Cleyera ochnacea DC.
* Cleyera ochnacea var. kaempferiana DC.
* Eroteum ochnaceum (Merr.) Nakai
* Eurya latifolia var. variegata Carrière
* Eurya ochnacea (DC.) Szyszyl.
* Eurya ochnacea var. contracta (Honda) Makino & Nemoto
* Freziera ochnacea (DC.) Nakai
* Freziera ochnoides Wall.

## Referències

* ↑ Sakaki a Trópicos
* ↑ Sakaki en PlantList

## Enllaços externs

* Sakaki – Plantfiles Arxivat 2005-08-17 a Wayback Machine. (anglès)
* Sakaki – Encyclopedia of Shinto (anglès)
# Sakar Sar

El Sakar Sar és una muntanya que forma part de la gran serralada de l'Hindu Kush. S'eleva fins als 6.272 msnm i es troba a la frontera entre el territori especial de Gilgit-Baltistan, Pakistan, al sud, i el Corredor de Wakhan, Afganistan, al nord.

## Ascensions

La primera ascensió del Sakar Sar va ser el 1999 per una expedició japonesa seguint l'aresta sud-est. Tots els membres de l'expedició - Akira Miyazawa, Makoto Ishikawa, kanji Kamei i Teruaki Suzuki i els dos portadors – van fer cim el 13 d'agost.

## Referències

* 1 2 Makoto Ishikawa. «Asia, Pakistan, Hispar Muztagh, Sakar Sar, First Ascent». American Alpine Journal, 2000, vol. 42.
# Sakapulteks

Els sakapulteks són un grup ètnic d'origen maia de Guatemala. La seva llengua indígena és també anomenada sakapultek i està estretament relacionat amb el quitxé. Els sakapulteks viuen al municipi de Sacapulas, al departament d'El Quiché.

## Referències

* ↑ Guatemala Arxivat 2014-01-07 a Wayback Machine. al web del Sistema de Información de los Pueblos Indígenas de América (UNAM)
* ↑ Gordon, Raymond G., Jr. (ed.). «Ethnologue: Languages of Guatemala», 2005.

## Bibliografia

* Gordon, Raymond G., Jr. (ed.). Ethnologue: Languages of the World (online version). Fifteenth edition. Dallas, TX: SIL International, 2005. ISBN 1-55671-159-X. OCLC 60338097 [Consulta: 3 juny 2008].
# Robsonius

Robsonius és un gènere d'ocells passeriformes actualment classificat a la família dels locustèl·lids.

## Taxonomia

El generè ha patit diverses reubicacions taxonòmiques. Incialment fou classificat a la família dels timàlids (Timaliidae). Després el COI el situà als pel·lornèids (Pellorneidae). Fins que el reclassificà als locustèl·lids.
Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, 2023) el present gènere està format per tres espècies:
* Robsonius rabori - turdina de Rabor.
* Robsonius thompsoni - turdina de Sierra Madre.
* Robsonius sorsogonensis - turdina de Sorsogon.

## Referències

* 1 2 «Grassbirds, Donacobius, tetrakas, cisticolas, allies» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2023. [Consulta: 14 agost 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 605. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Rupar

Rupar fou un estat tributari protegit al Panjab, annexionat el 1846 al districte d'Ambala. La capital era Rupar avui Rupnagar.
Rupar fou coneguda originalment com a Rupnagar (nom que ha recuperat modernament) pel seu fundador Raja Rup Chand. El 1763 fou ocupada pel cap sikh Hari Singh que es va apoderar d'un ampli territori al sud del Sutlej fins a les muntanyes de l'Himàlaia. El 1792 va dividir els seus dominis entre els seus dos fills Charrat Singh i Dewa Singh, i el primer va obtenir Rupar. L'estat fou confiscat el 1846 a causa de la part del sobirà en la primera Guerra Sikh de 1845-1846. Lord William Bentinck i Ranjit Singh es van entrevistar a Rupar el 1831.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# San Floriano del Collio

San Floriano del Collio (eslovè Števerjan, friülà San Floreàn dal Cuèi) és un municipi italià, dins de la província de Gorizia. L'any 2007 tenia 833 habitants. Comprèn les fraccions de Bukovje/Bukouje, Jazbine/Giasbana, Klanec/Uclanzi, Ščedno/Scedina i Valerišče/Valerisce. Limita amb els municipis de Brda (Eslovènia), Capriva del Friuli, Cormons, Gorizia i Mossa.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Adriano Corsi | Slovenska Skupnost |
# Sant Martí de Canavelles

Sant Martí de Canavelles és l'església parroquial del poble nord-català de Canavelles, a la comuna del mateix nom, de la comarca del Conflent.
Està situada a l'extrem nord del nucli urbà de Canavelles, a prop al nord de la Casa de la Vila.

## Història

Tot el terme de Canavelles està documentat des del segle IX primer com a possessió de Sant Andreu d'Eixalada i després del 878, any de la destrucció d'aquell monestir, de Sant Miquel de Cuixà. Pertanyia al cambrer del monestir. Es tenen poques notícies de l'església, però: una a començaments del segle xi, i una altra del XIII, quan apareix entre les esglésies del deganat del Conflent.

## L'edifici

És una església de nau única capçada a llevant per un absis semicircular, coberta amb volta de canó apuntada. Entre la nau i la capçalera hi ha un tram de cor curt, cobert amb volta de punt rodó. Al centre de l'absis hi ha una finestra de doble esqueixada. N'hi havia una altra a la façana meridional, que fou tapiada quan van construir un porxo damunt de la porta, que és d'arc de mig punt, amb dues arquivoltes i sense timpà.
L'aparell de la nau és d'esquist, llevat d'una part superior de maçoneria que fa veure que l'església es construí en dues etapes, inicialment del segle xi, amb una reconstrucció del XII, quan se substituí la coberta primitiva de fusta per la de pedra que es conserva actualment. A migdia, al lloc d'unió de la nau amb l'absis, hi ha un campanar de planta quadrada, que correspon a la darrera etaa constructiva, del segle xiii.
A l'interior es conserva una pica baptismal de granit, amb una decoració senzilla, possiblement del segle xiii. En aquesta església hi havia hagut una marededéu romànica, ara desapareguda, de la qual es conserven fotografies del 1970, any en què estava en molt mal estat.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «28 - Canavelles i Llar». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Conf 9. Sant Martí de Canavelles». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Canavelles». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Ponsich, Pere. «Canavelles: Sant Martí de Canavelles». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995, p. 545-546 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4.

## Referències

* ↑ Sant Martí de Canavelles en els ortofotomapes de l'IGN
# Sant Martí de Cambrils

Sant Martí de Cambrils és l'església parroquial del nucli de Cambrils, al municipi d'Odèn (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

L'església parroquial de Sant Martí es troba al nucli més important del municipi d'Odèn, a la part nord-oest del terme, al peu del Castell de Cambrils. S'hi va des de la carretera L-401 (de Pont d'Espia a Coll de Jou): al punt quilomètric 19,6 (42° 08′ 22″ N, 1° 23′ 25″ E﻿ / ﻿42.139502°N,1.390330°E﻿ / 42.139502; 1.390330), davant les primeres cases de Cambrils, surt la carretera asfaltada que porta a Solsona per Serra Seca (ben senyalitzada). Prendre aquesta carretera i al cap d'1,5 km, s'arriba a la rectoria i l'església.

## Descripció

És un edifici d'origen romànic refet al segle xvii. De la construcció romànica resta l'estructura de la nau, rectangular, i la capçalera, d'absis semicircular més baix que la nau, cobert amb volta de quart d'esfera i amb una finestra de doble biaix. La nau és coberta amb volta de canó lleugerament apuntada. A banda i banda de la nau hi ha diverses capelles buidades als murs. El mur nord es va obrir per donar accés a un cos afegit on es troba una altra capella i la rectoria, a més d'un campanar de torre, sense accés des de l'interior de l'església, actualment. Va ser restaurada recentment, i es van suprimir el cor i l'entrada al campanar.

## Història

L'any 1051 l'església de Cambrils fou consagrada pel bisbe de la Seu d'Urgell Guillem Guifré (1041-1075). La meitat de la parròquia de Cambrils pertanyia a Santa Maria de la Seu d'Urgell i l'altra a Sant Miquel de Cuixà; els bisbes havien de cedir a Sal·la Guillem d'Alinyà i a Oliba Esclua una tercera part dels rèdits que els corresponien per tal que la defensessin dels sarraïns i d'altres possibles agressors, i s'establia com a condició no elegir cap altre senyor sinó l'església de Sant Martí i els seus clergues i no vendre, sense el seu consentiment, res que li pertangués.
L'església de Sant Martí ha estat recentment restaurada (2000-2002) mitjançant actuació a càrrec de l'1% cultural, així com la plaça de l'església (2003).

## Referències

* 1 2 «Sant Martí de Cambrils». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 juliol 2015].
# San Pier d'Isonzo

San Pier d'Isonzo (en friülà, San Pieri dal Lusinç) és un municipi italià, dins de la província de Gorizia. Forma part de la Bisiacaria. L'any 2007 tenia 1.929 habitants. Limita amb els municipis de Fogliano Redipuglia, Ronchi dei Legionari, Ruda (UD), San Canzian d'Isonzo, Turriaco i Villesse.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Claudio Bignolin | Centredreta |
# Saint-Pierre-de-Clages

Saint-Pierre-de-Clages és una localitat de Suïssa.
Situada a la comuna de Chamoson a Valais, sobre el con al·luvial de la Losentse.
La vila de Saint-Pierre-de-Clages es va fusionar amb la comuna de Chamoson l'any 1376.
És famosa per la seva església romànica del segle xi amb un campanar octogonal i la nau rectangular de l'interior. S'observa a la nau, recolzant els arcs, pilars de maçoneria de vegades quadrats, de vegades cilíndrics. El campanar es va planificar des del primer moment en la seva forma característica i es va construir probablement poc després del 1150.
Saint-Pierre-de-Clages és igualment coneguda com la vila del llibre suïssa.

## Referències

* ↑ Elsig 2000, p. 9-18
* ↑ «Village suisse du livre - Saint-Pierre-de-Clages» (en francès). [Consulta: 5 gener 2020].