OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Portapau

Un portapau és una placa amb una representació religiosa figurada, emmarcada a manera de petit retaule i amb una nansa a la part posterior per poder-lo agafar.

## Història

Els primers portapaus medievals coneguts són objectes de caràcter sumptuari, fets principalment d'or, plata, esmalts o ivori. En les peces executades per a les catedrals, les cases reials i/o la noblesa, les figures que els componen es poden considerar veritables obres escultòriques, que, en molts casos, troben aixopluc dintre de petits templets amb pinacles i calats propis del període gòtic. Al llarg del segle xvi, principalment a partir del segon quart, els portapaus es van adaptar als nous corrents estètics, tant pel que fa a la part figurada com als seus emmarcaments, els quals es feien a la manera de les portades arquitectòniques renaixentistes.
Basament, columnes, pilastres, cariàtides, frontons i petxines en van ser els elements arquitectònics més destacats. Al mateix temps, al costat de les grans peces d'orfebreria considerades obra única, van aparèixer les produïdes en sèrie, fetes normalment en bronze. Això explica que es trobin portapaus de característiques idèntiques en esglésies, museus o col·leccions particulars.
L'estètica de l'objecte va marxar adaptant als nous corrents artístics en voga –principalment pel que fa als emmarcaments– al llarg dels segles xvii i XVIII fins a arribar a una producció més minsa durant el segle xix. Arran de les reformes litúrgiques introduïdes pel Concili Vaticà II, va deixar de ser, definitivament, un objecte d'ús. Al Museu Frederic Marès de Barcelona es pot visitar una col·lecció de portapaus.

## Temàtica

Els temes més repetits són el naixement i la Passió de Crist. Així mateix, hi abunden els temes marians i, finalment, es troba la representació dels sants, habitualment els patrons de l'església o capella en la qual el portapau complia la seva funció. Una característica iconogràfica força comuna en el Renaixement és la representació en el frontó –de forma semicircular− de la figura del Pare Etern. També es pot trobar en el banc o basament l'escut amb l'heràldica del donant o del destinatari.

## Referències

* 1 2 3 4 «Portapaus». web. Museu Frederic Marès, 2011. [Consulta: octubre 2013].
# Psilurus

Psilurus és un gènere de plantes eurasiàtiques i nordafricanes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins. L'única espècie coneguda és Psilurus incurvus, originària del Mediterrani i del sud-oest asiàtic, des de Portugal i el Marroc, fins al Pakistan i Uzbekistan. Està naturalitzat en algunes regions d'Austràlia.

## Referències

* ↑ Trinius, Carl Bernhard von. 1820. Fundamenta Agrostographiae page 93
* ↑ Grassbase - The World Online Grass Flora
* ↑ Kew World Checklist of Selected Plant Families
* ↑ The Plant List search for Psilurus
* ↑ Altervista Flora Italiana, genere Psilurus, Setolina ricurva
* ↑ Atlas of Living Australia, Psilurus Trin.
# Prehistòria occitana

* Història d'Occitània
* Prehistòria occitana
* Els primers pobladors occitans
* Occitània romana
* Regne visigot de Tolosa
* Regne Burgundi de Provença
* Septimània visigòtica
* Ducat d'Aquitània
* Comtat de Tolosa
* Vescomtat de Carcassona
* Comtat de Provença
* Comtat de Foix
* Croada albigesa
* Occitània del segle XIV al XVII
* Occitània durant la Revolució Francesa
* Felibritge
* Regionalisme occità
* Occitània de 1900 a 1940
* Occitània sota el règim de Vichy
* Occitània fins la dècada del 1970
* Occitània i la regionalització del 1981
L'Occitània és un país ric en jaciments arqueològics antics i de gran importància. Està ben demostrat que el país ja estava poblat entre el 50.000 i el 20.000 aC, tal com ho mostren les troballes fetes el 1868 a Las Eisiás de Taiac (Salardès, Guiana), datades del paleolític superior, i a Lo Mostièr (Dordonya), però la més important és la de la cova de Cròs Manhon que pertany a l’Homo sapiens sapiens i que ha donat nom a la subespècie (cromanyó).
D'èpoques posteriors són les venus impúdiques de La Mota i l'Aujarià Bassa, així com les pintures rupestres de les coves de Las Comabrèlas, las Caus (les més importants d'Europa després de les d'Altamira, i investigades pel savi abat de Breuil) i la font de Gaume, on també s'hi trobaren estris obtinguts amb eines de percussió. També són datats pel 26.000 aC els jaciments amb estris obtinguts pel treball de fulles i punxes d'Aurinhac (Comenges, Gascunya) que donen el nom a la cultura aurinyaciana, i de Graveta (Guiana), que donen nom a la cultura gravetiana o perigordiana.
Cap al 10.000 aC aparegué la cultura mesolítica de mas d'Azil (Arieja), que correspon a un poble de pescadors i caçadors que elaboraven micròlits.
Finalment, entre el 3000 i el 2000 aC s'hi formaren les primeres cultures neolítiques de caràcter megalític al Cevenol, a Niça i a Chassey-Chalain (Las Martigas, Provença), relacionades amb les cultures megalítiques mediterrànies de Còrsega, Sardenya (els nurags) i les Balears (talaiots i navetes).
# Prehnita

La prehnita és un mineral de la classe dels silicats (inosilicats). Va ser anomenada així l'any 1788 per Abraham Gottlieb Werner en honor del coronel holandès Hendrik von Prehn, qui la va descobrir l'any 1774 al cap de Bona Esperança, a Sud-àfrica.

## Característiques

La prehnita és un mineral que cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Pot presentar-se amb una forma globular (esfèric o gairebé esfèric), en agregats en forma d'estalactites o reniformes (en forma de ronyó). La seva duresa a l'escala de Mohs és de 6 a 6,5, equiparable amb l'ortosa i lleugerament inferior que la del quars. La seva ratlla és blanca i té una bona exfoliació. La seva fórmula és Ca₂Al₂Si₃O$_{10}$(OH₂), i pot contenir impureses de titani, ferro, magnesi, sodi, potassi i aigua.

## Formació i jaciments

Es forma en esquerdes de roques volcàniques bàsiques (han de tenir calci), en roques ígnies i, amb menys freqüència, amb roques de metamorfisme de grau baix. Apareix omplint cavitats en la roca, formant geodes o revestint fractures. És un mineral secundari format per l'alteració de plagiòclasis (conjunt de feldespats, subgrup dels silicats) bàsiques de gabres i amfibolites. Acostuma a aparèixer amb zeolites (un tipus de tectosilicats) i per això sovint es creu que també ho és. La zeolita amb la qual apareix més freqüentment és la laumontita. Altres minerals associats són datolita, girolita, fluorapofil·lita, quars, calcita, coure, pectolita, estilbita i d'altres zeolites.
Existeixen jaciments importants al Cap de Bona Esperança (Sud-àfrica), a diversos indrets dels Estats Units, a Bombai (Índia). A Europa hi ha jaciments a Alemanya i al Delfinat (França). A Espanya es trobà al jaciment de Caravaca (Múrcia). Als territoris de parla catalana se'n poden trobar exemplars a Malpàs (Alta Ribagorça) i a les ofites d'Estopanyà (Baixa Ribagorça).

## Varietats

La patricianita és l'única varietat de prehnita coneguda, i es tracta d'una varietat rosada, trobada comunament en els basalts de la península de Keweenaw, Michigan. Pot contenir clorita entremesclada i inclusions de coure natiu, i es pot confondre amb la thomsonita-Ca.

## Referències

* ↑ «Prehnite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 desembre 2014].
* ↑ «Taula dels minerals de Catalunya en làmina prima». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. Arxivat de l'original el 11 de desembre 2023. [Consulta: 11 desembre 2023].
* ↑ Moreso, Xavier «Les mineralitzacions d'Estopanyà (Baixa Ribagorça)». Mineralogistes de Catalunya, 4, 1, 01-03-1988, pàg. 6-8 [Consulta: 29 novembre 2023].
* ↑ «Patricianite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 desembre 2014].
# Publi Corneli Ceteg (cònsol)

Publi Corneli Ceteg (llatí: Publius Cornelius L. f. P. n. Cethegus) va ser un magistrat romà.
Va ser elegit edil curul l'any 187 aC, pretor el 185 aC i cònsol el 181 aC. Durant el seu consolat es va descobrir la tomba del rei Numa Pompili i es va promulgar la Lex Cornelia Baebia sobre delictes electorals. Juntament amb el seu col·lega Bebi Tàmfil va derrotar els lígurs, però sense lliurar cap batalla, només amb petites escaramusses; així i tot, ell i el seu col·lega reberen els honors del triomf. L'any 175 aC va ser un dels decemvirs (decemvir agris dandis assignandis) encarregats del repartiment de terres de la Ligúria i Gàl·lia Cisalpina.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XXXIX,7,23; XL,18
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 675.
# Punta Colonet

Punta Colonet (Chuwílo Ksaay o Cascada seca en llengua kiliwa) és una localitat mexicana, del Municipi d'Ensenada, a la Baixa Califòrnia.
A vegades se li dona el nom d'Ejido México, que correspon a una altra localitat del mateix estat de la Baixa Califòrnia.
Es localitza geogràficament entre els 116° 12′ 28″ W i els 31° 04′ 24″ N, està a una altitud de 20 msnm.
El 2005, INEGI va registrar una població de 2,717 habitants.

## Vegeu també

* Badia Colonet

## Enllaços externs

* Wikimapia
* Informació bàsica d'Ejido Punta Colonet - Consulta de Numeració i Claus de Llarga Distància Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.
# Puntius ticto

Puntius ticto és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els adults poden assolir els 10 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pakistan, l'Índia, el Nepal, Sri Lanka, Bangladesh, Myanmar i Tailàndia (conques dels rius Mekong, Salween, Irrawaddy, Meklong i Chao Phraya).

## Referències

* 1 2 Luna, Susan M.; Torres, Armi G. «Pethia ticto (Hamilton, 1822) Ticto barb» (en anglès). FishBase.
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran, 1991. Inland fishes of India and adjacent countries. vol 1. A.A. Balkema, Rotterdam. 541 p.
* ↑ Kottelat, M., 2001. Fishes of Laos. WHT Publications Ltd., Colombo 5, Sri Lanka. 198 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Lambert, Derek J.: Freshwater Aquarium Fish. Chartwell Books, Edison, Nova Jersey. Any 1997. ISBN 0-7858-0867-1.
# Puntius tiantian

Puntius tiantian és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord de Myanmar.

## Referències

* ↑ Hamilton, F. [Buchanan] 1822. An account of the fishes found in the river Ganges and its branches. Edimburg i Londres. Fishes Ganges: i-vii + 1-405, Pls. 1-39.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O. & Fang, F. 2005. Two New Species of Puntius from Northern Myanmar (Teleostei: Cyprinidae). Copeia, 2005 (2): 290–302.
* Lambert, Derek J.: Freshwater Aquarium Fish. Chartwell Books, Edison, Nova Jersey, Estats Units. Any 1997. ISBN 0-7858-0867-1.
* Mills, Dick: The Bumper Book of Tropical Aquarium Fishes (2a edició). Interpet Publishing. Any 2002. ISBN 1842860747.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# RMH

RMH (o R.M.H.) fou una marca valenciana de motocicletes comercialitzades per l'empresa Rafael Mira e Hijos, SRC a València entre 1961 i 1966.
Rafael Mira era el distribuïdor -entre altres marques- de Setter a València, i al seu establiment, situat al número 8 de l'antiga Avenida de José Antonio del cap i casal, també hi venia equipaments per a automoció i agricultura. Amb els anys, Mira decidí de vendre motocicletes amb marca pròpia, arribant a un acord amb Setter pel qual aquest li les fabricava amb marca RMH.

## Característiques

Les RMH anaven equipades amb motors Hispano Villiers de 122 i 197 cc i la seva producció total fou la següent:
* Model A (122 cc): 585 unitats, amb números de xassís compresos entre A-484 i A-1069.
* Model M2 (197 cc) : 189 unitats amb números de xassís entre M2-5068 i M2-5257.
Atesa la relació amb el productor elxà, les RMH i les Setter 125 cc eren gairebé idèntiques (ho compartien tot, tret del motor i el característic color vermell de les RMH).

## Vegeu també

* Setter

## Notes

* ↑ Algunes fonts esmenten números de xassís inferiors, com ara un usuari que afirma tenir-ne una amb número A-423.

## Referències

* 1 2 Herreros, Francisco; Aznar, José Luis. «Relación de las principales marcas». A: Historia del motociclismo en España (en castellà). Barcelona: RACC, 1998, p. 316. ISBN 84-920886-5-6.
* ↑ «Setter. La dama de Elche» (PDF) (en castellà). box.net. Motos de ayer, 19-11-2009. [Consulta: 27 octubre 2010].
* ↑ Setter (motocicleta). Revisió de 14:15, 17 nov 2010 (130.117.95.9) Viquipèdia, 15-11-2010.
* ↑ «La moto als Països Catalans». Fricandó motarra, 03-10-2008. [Consulta: 7 novembre 2010].
# Promenade de la Croisette

La Promenade de la Croisette o La Croisette és una important passeig de dos quilòmetres al llarg de la platja del Mediterrani de la ciutat de Canes, a França. El nom és degut a una petita creu que s'hi conserva; així, antigament se'n deia: «Chemin de la petite croix» (ita.: Crocetta), és a dir «Camí de la Creueta».
La Croisette és un terreny guanyat al mar. Era un senzill un camí de sorra simple, escombrat per les ones i les tempestes, envaït per canyes i aiguamolls. Hi havia dunes, algunes de més de quinze metres d'altura. El 1853, el battlle, M. Barbe va demanar l'autorització d'urbanitzar la franja litoral, per tal de satisfer la clientela turistes rics. El 26 veïns es van oposar al projecte, fins que van acceptar que es creï un camí de cinc metres d'amplada. El 1861 es va decidir eixamplar-lo en utilitzar la runa de la construcció del ferrocarril de Toló a Niça i l'obra es va estrenar el 14 de març de 1863. Aviat s'hi van construir uns hotels i unes vil·les de luxe. Aleshores es deia «Avinguda de l'Emperadriu», nom que va canviar amb les vicissituds de la monarquia francesa.
La Croisette és coneguda pel Palais des Festivals et des Congrès, construït a l'endret de l'antic Cercle Nautique. Hi té lloc el Festival Internacional de Cinema. Al passeig hi ha moltes botigues de luxe, restaurants i hotels com el Carlton, Majestic, JW Marriott Cannes, Chanel i Martinez. La majoria de les platges són privades i pertanyen als grans hotels que cobren uns 50 euros per entrada.
El passeig de La Croisette està inclòs en l'inventari general dels patrimonis culturals de França.

## Vegeu també

* Lo Canet

## Referències

* 1 2 Escrivà, Mònica «Què pots veure a Canes en 48 hores sense perdre't res». El Nacional, 15-05-2018.
* ↑ Auzias, Dominique; Labourdette, Jean-Paul; Dominique Auzias. Cannes 2012 (avec cartes, photos + avis des lecteurs) (en francès). Petit Futé, 14 juny 2012, p. 7–. ISBN 2-7469-5512-1.
* ↑ «La Croisette» (en castellà). Oficina de turisme de Canes. [Consulta: 4 febrer 2021].
* 1 2 3 4 Fray, François; Camille, Camille. «Front de mer dit boulevard de la Croisette» (en francès). POP : la plateforme ouverte du patrimoine. Ministère de la culture, 1997. [Consulta: 4 febrer 2021].
* ↑ «La Croisette (Cannes): Sofisticada y divina» (en castellà). Playas del Mediterráneo. El Periòdico. Arxivat de l'original el 2021-01-25. [Consulta: 4 febrer 2021].
# Rafel Marí Llacer

Rafel Marí Llacer (Santanyí 1898 – Sant Antoni de Portmany 1984) fou un empresari turístic mallorquí. Fill de pare eivissenc i mare mallorquina, era el segon de sis germans. En la seva joventut emigrà a l'Argentina, on exercí diferents oficis, i en retornar a Eivissa, es dedicà al transport de peix entre Sant Antoni i Vila d'Eivissa.
El 1926 començà l'explotació d'una tenda de queviures i de la Fonda Esmeralda, d'on era el cuiner i forner. Es va casar amb Margalida Portas Marí i junts tingueren la bona idea de comprar uns terrenys a la platja de s'Arenal de Sant Antoni, on invertiren l'emprendada de l'esposa. La seva intuïció empresarial els dugué a construir-hi un hotel, Ses Savines, inaugurat l'any 1935, amb onze habitacions i sis treballadors. Al llarg dels durs anys de la guerra civil espanyola es dedicà més a la restauració que a l'allotjament. Llavors arribaren els primers turistes: alemanys, catalans i francesos.
Ses Savines fou objecte de diferents ampliacions que elevaren el nombre d'habitacions a 155. Després de la seva mort la seva nissaga a ha continuat i ha ampliat el patrimoni hoteler. EL 2006 va rebre el Premi Ramon Llull a títol pòstum.
# Racjin

Racjin, anteriorment Racdym, és una empresa japonesa desenvolupadora de videojocs creada el 1995. El nom de l'empresa va ser canviat l'any 2000 per fer més fàcil la pronunciació en japonès.

## Videojocs creats

* Bleach: Blade Battlers
* Bomberman Land 2
* Bomberman 64 (2001)
* Bomberman Kart
* Bomberman Kart DX
* Critical Blow
* Fullmetal Alchemist and the Broken Angel
* Fullmetal Alchemist 2: Curse of the Crimson Elixir
* Fullmetal Alchemist 3: Kami wo Tsugu Shoujo
* Genei Tougi: Shadow Struggle
* Happy! Happy!! Boarders
* Heaven's Gate
* Jet de Go!
* Moujya
* Primal Image Vol. 1
* R-Types
* Sakurazaka Shouboutai
* Snowboard Kids
* Snowboard Kids 2
* Snowboard Kids Plus
* Sub Rebellion
* Trap Gunner
* Typing Renai Hakusho: Boys Be...
* Typing Shinken Shoubu: Musashi no Ken
* U: Underwater Unit
* Wizardry: Tale of the Forsaken Land

## Referències

* ↑ Racjin Arxivat 2012-02-05 a Wayback Machine. a l'IGN
# Província de Pavia

La província de Pavia és una província que forma part de la regió de Llombardia dins Itàlia. La seva capital és Pavia.
Limita al nord amb la ciutat metropolitana de Milà, a l'est amb la província de Lodi, amb l'enclavament de San Colombano al Lambro (ciutat metropolitana de Milà) i la regió d'Emilia-Romagna (província de Piacenza), al sud-oest, oest i nord-oest amb el Piemont (província d'Alessandria, província de Vercelli, i la província de Novara).
Té una àrea de 2.968,64 km², i una població total de 547.326 hab. (2016). Hi ha 188 municipis a la província.

## Referències

* ↑ Dades ISTAT

## Enllaços externs

* Plana oficial (italià)
# Ramon Despuig i Martínez de Marcilla

Ramon Despuig i Martínez de Marcilla (Ciutat de Mallorca, 1670 - Malta, 1741) fou Gran Mestre de l'Orde de Malta entre 1736 i 1741. Ocupà el càrrec de batliu de Mallorca i de senescal de l'illa de Malta. El 1736, en ser elegit gran mestre de l'ordre, passà a ser príncep de Malta i de Gozzo fins a la seva mort. Durant el seu govern, renovà la legislació del petit estat i en reformà la catedral de Sant Joan (La Valetta). Era fill dels comtes de Montenegro i és fill il·lustre de Palma.

## Referències

* ↑ Gran Enciclopèdia de Mallorca. Vol. 4. Palma, 1989. p. 291.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de l'Ordre de Malta
* Can Montenegro o Can Despuig, a Palma, casa de Ramon Despuig amb una làpida que commemora el nomenament de Ramon Despuig i Martínez de Marcilla com a gran mestre de l'orde de Sant Joan de Malta Arxivat 2009-12-15 a Wayback Machine.
* Ignasi Badia. El rei malalt i l'estilet o notes sobre les relacions entre el maltès i el català
# Pruno

Pruno (en cors U Prunu) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 1999 tenia 182 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 230 | 245 | 157 | 145 | 129 | 182 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001-2008 | Charles Poli | | |
# Raherka i Meresankh

Raherka i Meresankh (Raherka: "Ra" = el déu Sol, i "Meresankh": 'ella estima la vida') és una escultura doble d'una parella de l'antic Egipte de la Dinastia IV o V.

## Fons

Raherka tenia un càrrec d'alta responsabilitat administrativa, era un inspector d'escribes "del xacal". El títol de Meresankh era "coneguda del rei", i això significa que era una dama de la cort, una noble que tenia accés al palau reial.

## Estàtua

La parella és coneguda per la seua bella estàtua que encara és al Louvre (E 15592), un exemple notable de retrat de l'Imperi Antic d'Egipte. L'estàtua és tallada en gres i fa 52,8 cm d'alçada. La parella està acuradament modelada, amb la figura de Raherka mostrant la musculatura. L'obra conserva la policromia. L'espòs està representat amb el color de pell vermellós tradicional que s'usa per als hòmens, mentre que Meresankh està pintada amb un to de pell groguenc, que era l'usual per a les figures de dones. Així s'indicava en l'art antic el gènere i funció. Les perruques i els ulls perfilats estan pintats de negre.
L'escultura de Raherka i Meresankh s'ha comparat amb la més famosa del funcionari Seneb i la seua família. En totes dues se'n mostra a l'esposa abraçant càlidament el marit.
L'egiptòleg alemany Hermann Junker va datar l'escultura del final de l'Imperi Antic, i potser l'obra pertanga a la Dinastia V. Altres estudiosos han suggerit que la posa de l'esposa i els noms apunten a la Dinastia IV.
L'escultura, la va trobar al 1902 Montague Ballard i probablement prové de la Tomba D 37, que és al Camp Occidental de Guiza. Es van trobar fragments d'una altra estàtua que representa una dona carregant un xiquet al nord de la tomba i ara es troben al Museu de Leipzig (Inv. 2446).

## Referències

* 1 2 «Museo del Louvre: Statue de couple».
* ↑ Strudwick, Helen The Encyclopedia of Ancient Egypt. Amber Books, 2006. ISBN 978-1-904687-99-3, pàgs. 262-263.
* ↑ Alexandra Bonfante-Warren, The Louvre, Hugh Lauter Levin Associates, 2000, p. 57.
* ↑ Kunst des Alten Reiches:Symposium im Deutschen Archäologischen Institut Kairo, am 29. und 30. Oktober 1991, Deutsches Archäologisches Institut. Abteilung Kairo, P. von Zabern, 1995, pàgs. 36-37.
* ↑ «The Giza Archives». [Consulta: 9 setembre 2024].
# Raja vulgaris

Raja vulgaris és una espècie de peix de la família dels raids i de l'ordre dels raïformes.

## Referències

* ↑ Linnaeus C. 1758. Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. Systema Nat. ed. 10 v. 1. i-ii + 1-824.
* ↑ BioLib (anglès)

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# Puig Castellar (Vilajuïga)

El Puig Castellar és una muntanya de 126 metres que es troba al municipi de Vilajuïga, a la comarca catalana de l'Alt Empordà.