OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Claire Watson

Claire Watson (nascuda Claire McLamore) (Nova York, 3 de febrer de 1927 - Utting am Ammersee, Llac Ammer, 16 de juliol de 1986) fou una soprano estatunidenca, particularment associada a les òperes de Richard Wagner i de Richard Strauss, i que va fer carrera essencialment a Europa.

## Biografia

Claire Watson va estudiar a l'Eastman School of Music de Rochester (Nova York) amb la gran soprano Elisabeth Schumann i amb Sergius Kagen, més tard a l'Acadèmia de Música d'Amsterdam amb Eduard Lichtenstein, i finalment a Viena amb Otto Klemperer.
Va debutar a Graz l'any 1951, en el paper de Desdemona d'Otello de Giuseppe Verdi. Va pertànyer a l'elenc de l'Òpera de Frankfurt de 1956 a 1958 i a continuació al de l'Òpera de Múnic de 1958 a 1979, cantant també a Berlín i a Hamburg.
Va aparèixer també i de forma regular a l'Òpera de l'Estat de Viena, al Festival de Salzburg, al Royal Opera House de Londres, al Festival Glyndebourne, a La Scala de Milà, a l'Opera di Roma, a La Monnaie de Brussel·les, al Liceu de Barcelona, al Teatro Colón de Buenos Aires, a Chicago i a San Francisco, entre altres teatres. El 1971, Watson va actuar a Boston en la sèrie de concerts Peabody Mason.
Va ser particularment ben rebuda en papers de Wagner i d'Strauss, com ara Elisabeth, Elsa, Eva, Sieglinde, Marshallin, Comtesse i Ariadne.
També va ser molt admirada en papers d'òperes de Mozart, sobretot com a la comtessa de Les noces de Fígaro, com a Donna Anna (que va enregistrar amb Klemperer el 1966) i Donna Elvira de Don Giovanni, Fiordiligi de Cosi fan tutte, però també com a Agathe de Der Freischütz (que va gravar amb Lovro von Matačić el 1963), Tatyana de Ievgueni Oneguin i Ellen Ford de Peter Grimes (que va enregistrar amb Benjamin Britten el 1958).
Artista amb una veu radiant i un art refinat, Claire Watson va aportar una gran humanitat a tots els seus personatges.

## Referències

* ↑ «Anunci del Gran Teatre del Liceu». La Vanguardia, 11-01-1964, pàg. 27.
* ↑ Pfeifer, Ellen «Soprano gives 'rare' recital». Boston Globe, 18-11-1971.

## Bibliografia

* Alain Pâris, Le dictionnaire des interprètes, Robert Laffont, 1989 - ISBN 2-221-06660-X .
* Grove Music Online, Harold Rosenthal, Alan Blyth, Oxford University Press, 2008.
# Climent Pujol i Villegas

Climent Pujol i Villegas (Vinyoles d'Orís, al municipi de les Masies de Voltregà, Osona, 16 de maig de 1908 - Roma 10 de juliol de 1998) fou un sacerdot català, membre de la Companyia de Jesús, canonista i orientalista.

## Biografia

Estudià al seminari de Vic, es doctorà en teologia a la Universitat Pontifícia de Comillas, i a Roma, en dret canònic, en 1932. Ordenat de sacerdot, col·laborà a "Catalunya Social". Ingressat a la Companyia de Jesús, ensenyà a la facultat de Sant Ignasi de Barcelona el 1941 i a l'Institut Oriental Pontifici de Roma des del 1943.
Ha escrit diverses obres sobre dret canònic dels catòlics orientals, en castellà i llatí, publicades sovint a la revista Orientalia Christiana Periodica. El 1991 va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Referències

* ↑ «Climent Pujol i Villegas». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Josép M. Benítez i Riera. Jesuïtes i Catalunya: fets i figures. Edicions de l'Abadia de Montserrat, 1996, p.161-163.
# Complex paisatgístic de Tràng An

Tràng An és una zona paisatgística prop de Ninh Binh, Vietnam coneguda per les seves passejades en vaixell rupestres.Està inscrit a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 2014.
El complex paisatgístic de Tràng an inclou Hoa Lu, Tam Coc-Bich Đồng i Temple Bai Dinh.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Trang An Landscape Complex» (en anglès). [Consulta: 17 març 2021].
# Corneli Servi

Corneli Servi (en llatí Cornelius Servius) va ser un jurista romà que va treballar per l'emperador Hadrià, juntament amb Salvi Julià i altres juristes. Era un dels recopiladors i arranjadors de l'anomenat "edicte perpetu", que recollia les sentències dels juristes i l'utilitzaven els pretors i els jutges.
A la grecoromana Epitome Legum, un recull jurídic fet per un tal Embatus l'any 945 fa menció de Corneli Sever, i explica el seu paper en la compilació.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/871?rgn=full+text;view=image;q1=CorneliusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 856. ]
# Corneli Sabí

Corneli Sabí (en llatí Cornelius Sabinus) va ser un militar romà.
Era tribú de la guàrdia pretoriana i després de Cassi Querea va ser el principal conspirador contra la vida de Calígula i li va donar un dels cops d'espasa que el van matar. Quan Querea va ser executat per orde de Claudi, Sabí es va suïcidar, ja que no volia sobreviure al seu amic i associat en el fet gloriós del magnicidi.

## Referències

* ↑ Suetoni. Calígula 58
* ↑ Dió Cassi. Història de Roma LIX,29
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 689.
# Corneli Prisc

Corneli Prisc (en llatí Cornelius Priscus) va ser un magistrat romà del segle i.
Va ser nomenat cònsol l'any 93 junt amb Pompeu Col·lega, l'any en què va morir Gneu Juli Agrícola. Era probablement el mateix Corneli Prisc amic de Plini el Jove, que li va escriure diverses cartes on sempre l'anomena Prisc excepte una vegada que l'anomena Corneli Prisc. Altres pensen que el Prisc al que va escriure Plini era Neraci Prisc, un jurista del temps de Trajà i Hadrià, també contemporani de Plini.

## Referències

* ↑ Tàcit. De vita et moribus Iulii Agricolae XLIV
* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/534?rgn=full+text;view=image;q1=PriscusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 526. ]
# Copalis Beach

Copalis Beach és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Washington. Segons el cens del 2000 tenia 489 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Copalis Beach tenia 489 habitants, 232 habitatges, i 135 famílies. La densitat de població era de 51 habitants per km².
Dels 232 habitatges en un 21,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,7% hi vivien parelles casades, en un 8,6% dones solteres, i en un 41,4% no eren unitats familiars. En el 34,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,11 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,67.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,6% tenia menys de 18 anys, un 4,7% entre 18 i 24, un 20% entre 25 i 44, un 32,1% de 45 a 60 i un 23,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 49 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.194 $ i la renda mediana per família de 33.807 $. Els homes tenien una renda mediana de 45.694 $ mentre que les dones 20.156 $. La renda per capita de la població era de 17.437 $. Aproximadament el 17,3% de les famílies i el 17,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Copalis Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Copalis Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].
# Cor de Sant Josep

El Coro de Sant Josep o El Novedades fou un teatre de Manresa situat al carrer Na Bastardes número 10.

## Història

L'edifici es va construir entre el 1845 i el 1849 i el 1849 es va obrir el Casino Manresà que més tard es va convertir en teatre i sala d'espectacles. Va acollir muntatges de tot tipus, varietés i music hall. Els primers anys, va canviar de nom diverses vegades. El que es va fer més popular va ser: El Novedades inaugurat el 1876.
La Societat Coral de Sant Josep, popularment coneguda com “el Coro”, va ser fundada el 1877 i va instal·lar la seva seu social en aquest espai. Els primers components del cor van ser homes casats de la Congregació Mariana de Sant Josep de la Cova. La majoria eren obrers i s'inspiraven en els principis proposats pel Josep Anselm Clavé: apropar la música i la cultura a la classe treballadora. Per això, durant uns anys de la seva història, el “Coro” es va anomenar Societat Coral Cultural Josep Anselm Clavé.
En la dècada de 1930 es té notícia de les representacions d' “Els Pastorets” que hi tenien lloc. Durant els primers anys de la post-guerra, l'activitat va ser mínima. El 1943 a la Societat Sant Josep es representa La Rosa de Jericó a càrrec de la Compañía Manresana de Grandes Espectáculos. A partir de l'any 1946, l'entitat torna a reviure. El grup de teatre recupera l'activitat i el Cor agafa un gran impuls. L'elenc del centre, sota la direcció de Josep Torreguitart, hi va representar entre d'altres: El ferrer de tall de Frederic Soler, El místic de Santiago Rusiñol, El Baltasar o La vida d'un home de Feliu Aleu (Jaume Gras).
El desembre de 1957 al Coro, s'hi va estrenar La sardana dels geperuts, la primera Innocentada de Manresa escrita per Agustí Soler i Mas; amb Jorge Blaya, Antònia Flotats, Joan Civit i el mateix Agustí Soler i Mas. Aquesta activitat, organitzada per l'Agrupació Manresana de Folklore, que es va repetir el 1958 i el 1959. Sarsuela, els Pastorets i les representacions teatrals com Don Juan Tenorio eren tradicionals a la dècada de 1960. L'edifici també va acollir la primera discoteca Vestales. Al primer pis, s'hi va instal·lar un temps l'Acadèmia Central i el grup d'animació Setrill.
Durant la dècada de 1970 l'activitat cultural va augmentar: matinals de cinema amateur, actuacions del grup Farsa, revista Xarxa, discoteca Vestales... Des del 1986, el Grup Sardanista Dintre del Bosc hi va instal·lar la seva seu social, primer llogant l'espai fins que, l'any 2000, en va adquirir la propietat.

## Referències

* 1 2 3 «Regió 7: L'edifici del Coro de Sant Josep, en ple Centre Històric, recupera l'esplendor».
* 1 2 3 Calderer, Lluís. Alternatives a l'immobilisme de la postguerra: del teatre amateur al teatre independent. Dovella del centre d'estudis del Bages nº 63, 1998, p. 38 i 39.
* ↑ Camprubí i Plans, Josep «Teatres manresans». Dovella, 15-01-1998, pàg. 23–30. ISSN: 2385-3417.
* ↑ «regió 7: La Innocentada de Manresa ensenya la seva història».
* ↑ «Regió7: «No ets de Manresa si no...»».
# Corts de Tortosa (1442-1443)

Les Corts Catalanes varen ser convocades per la reina Maria de Castella com a lloctinent del rei Alfons el Magnànim a Tortosa entre l'11 d'agost de 1442 i maig de 1443. Era President de la Generalitat Antoni d'Avinyó i de Moles.

## Història

El 25 de juliol de 1442, els diputats militar i reial, Andreu de Biure i Bernat Sapila, visitaren la reina per demanar-li la seva intervenció davant d'un potencial atac de l'exèrcit de Carles VII de França a terres catalanes. La reina convocà les Corts molt protestades pels diputats, ja que no havien estat comunicades en forma i termini. A més, no tractaven de l'estat del regne sinó d'un tema específic i, per acabar, es feien a la residència reial, cosa que limitava la independència de la Cambra. Els síndics de Barcelona es retiren i la reina envià dues ambaixades a convèncer-los, sense resultat.
Al febrer de 1443, la reina és informada del canvi de política de França i prorrogà les Corts fins a maig de 1443, si bé no va ser necessari reunir-se, ja que l'exèrcit francès decidí dirigir-se cap a Normandia.
Acabades les Corts, l'11 de novembre de 1443 s'escolliren nous diputats i oïdors, recaient en Jaume de Cardona i de Gandia el càrrec de President de la Generalitat.

## Notes

* ↑ De fet, la primera sessió es va celebrar a Ulldecona, però davant la impossibilitat de continuar i després de diverses prorrogues, les sessions es traslladaren a Tortosa.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0884-0
# Corythoichthys haematopterus

Corythoichthys haematopterus és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 19,8 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovovivípar i el mascle transporta els ous en una bossa ventral, la qual es troba a sota de la cua.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical i associat als esculls de corall que viu entre 0-21 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des de l'Àfrica oriental fins a Vanuatu i el sud del Japó.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Myers, R.F., 1991. Micronesian reef fishes. Segona edició. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 298 p.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Myers, R.F., 1999. Micronesian reef fishes: a comprehensive guide to the coral reef fishes of Micronesia. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 330 p.
# Convent de Santa Clara (Lerma)

El Convent de Santa Clara o Monestir de l'Ascensió del nostre Senyor és un cenobi situat a la plaça de Santa Clara de Lerma, a la Província de Burgos.

## Edifici

La façana és austera; té una porta amb pilastres i blasons dels Padilla, Sandoval i Rojas. L'espadanya és barroca amb dos buits i volutes. Consta d'una nau amb creuer i cripta per l'enterrament de la comunitat. Es poden veure en el temple cinc llenços de Bartolomé Carducho. Darrere del reixat de clausura hi ha busts i reliquiaris del segle xvii. El retaule té columnes llises amb capitells corintis i un relleu central romànic amb l'Ascensió, flanquejat per Santa Clara i Francesc d'Assís; a l'àtic, un Calvari.

## Història

Va ser el primer convent que es va construir en la localitat, l'any 1604, fundat per Mariana de Padilla Manrique, esposa de Cristóbal Gómez de Sandoval i de la Truja i nora del Francisco Gómez de Sandoval-Rojas y de Borja. A l'església, el 1610, fou batejada la infanta Margarita Francisca, filla de Felip III de Castella, que moriria el 1617. Va estar regit des de la seva fundació per monges franciscanes clarisses però al desembre de 2010 el monestir va passar a ser una de les seus del nou institut religiós denominat Iesu Communio, en el qual es va confirmar com superiora general a Sor Verònica.
Més de 250 monges joves van ser iniciades en la vida religiosa per la mestra de novícies Sor Verónica, la majoria amb estudis universitaris i vingudes de tot Espanya. El 2016 aquesta comunitat religiosa es va traslladar al monestir de Sant Pere Regalado perquè a causa de l'increment de vocacions aquest edifici havia quedat petit.

## Referències

* ↑ «Las clarisas de Lerma cambian de nombre y fundan un nuevo instituto religioso». Periodista Digital. [Consulta: 13 juny 2017].
* ↑ «Sor Verónica explica los motivos que le hicieron entrar en el Monasterio de Lerma». Religionenlibertad.com.
* ↑ www.lermahoy.com «Dos conventos menos en dos años». Lerma Hoy. Arxivat de l'original el 2016-11-29 [Consulta: 13 juny 2017]. Arxivat 2016-11-29 a Wayback Machine.
# Coordinadora d'Associacions Laiques d'Escoltisme i Guiatge

ESLAK (Coordinadora d'Associacions Laiques d'Escoltisme i Guiatge) fou una federació d'associacions escoltes laiques de l'Estat Espanyol que estigué activa durant els anys 90 del segle xx. Fou impulsada per l'associació laica de l'Escoltisme Català, Escoltes Catalans.
Fou creada el 1990 i el seu primer president fou Josep López. Es dissolgué l'associació a finals dels anys 90 arran de les pressions del WOSM a Escoltes Catalans per utilitzar el terme "escolta" en una associació no reconeguda oficialment.
Es trobava constituïda per les següents associacions:
* Escoltes Catalans (Catalunya)
* Escoltes de Mallorca (Mallorca)
* Euskal Eskaut eta Gia Elkartea (País Basc)
* ACEGGA (Galícia)

## Referències

* Diversos autors. Escoltisme laic i transformació social. Barcelona: Eumo, 2005, pp. 332-336. ISBN 978-84-9766-129-4.
# Cozumel

Cozumel és una illa de Mèxic situada a 45 minuts de distància de Playa del Carmen i és un municipi de l'estat de Quintana Roo. Amb unes dimensions de 14,5 km d'amplària i 58 km de llargària, Cozumel és l'illa més gran del Carib mexicà.
Illa sagrada i lloc de peregrinació maia, Cozumel era coneguda en època prehispànica com a Cuzmil ("terra d'orenetes") i s'hi trobava l'oracle d'Ixchel, la deessa de la Lluna i de la fecunditat.
El port de San Miguel de Cozumel està situat a la costa occidental de l'illa, davant de terra ferma, i és la porta d'entrada a l'illa des del continent. A pocs quilòmetres al sud del port, hi ha el parc Nacional de Chankanaab. Es tracta d'un paratge natural d'una bellesa paisatgística insondable. Els amants del capbussament de superfície poden fruir dels fons coral·lins que hi ha als esculls de Palancar, de San Francisco i de santa Rosa.

## Història

La zona arqueològica de Tulum es troba a 130 km al sud de Cancun, si fa no fa a unes 2 hores de camí, tot seguint la carretera 307. Es tracta de l'últim baluard del poble maia a la costa yucateca. El recinte, en forma de quadrilàter, s'ubica sobre un penya-segat espectacular de 30 m d'altura que limita amb les aigües lluminoses del Carib, i és l'assentament maia més costaner que s'hi conserva. Al recinte hi ha més de 70 construccions diferents: temples, habitacles, fortificacions, llocs de sacrificis, etc., i està tancat per tres muralles gegantines -Tulum en llengua maia significa "mur, lloc tancat"- amb cinc portes d'entrada. A la zona s'hi arriba després de fer un curta caminada, a través d'un sender vorejat de selva, entre palmes exuberants i arbres del xiclet. Abans d'arribar a la zona de ruïnes, en una plaça descoberta, un grup de quatre voladors de Papantla, realitzen la cerimònia de les 13 voltes, fins que arriben a terra, com a pregària de fertilitat davant Xipetopec, el déu del Sol.
# Craig Forrest

Craig Forrest (Coquitlam, 20 de setembre de 1967) és un exfutbolista canadenc de la dècada de 1990.
Fou 56 cops internacional amb la selecció del Canadà.
Pel que fa a clubs, destacà a Ipswich Town i West Ham United FC.

## Referències

* ↑ «Association announces All Time Canada Men's XI Canadasoccer.com». Arxivat de l'original el 2012-11-27. [Consulta: 28 maig 2022].
* ↑ Record at FIFA Tournaments Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine. - FIFA
* ↑ Player profile - Canada Soccer
* ↑ «Canuck keeper shines for Ipswich». Toronto Star, 09-11-1994. Arxivat 6 de novembre 2012 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-11-06. [Consulta: 30 desembre 2022].
* ↑ "Craig Forrest"
* ↑ Forrest's West Ham page with career Premier and Football League statistics at Sporting Heroes.net
* ↑ Craig Forrest a National-Football-Teams.com (anglès)
# Crescenci de Tortosa

Crescenci era el nom donat a un cos sant venerat a la Catedral de Tortosa, suposat nen màrtir dels primers segles del cristianisme a Roma. La seva festivitat litúrgica era el 14 de setembre, com la del màrtir Crescenci de Roma.

## Història

El cos el portà de Roma el cardenal Agostino Spinola Basadone, bisbe de Tortosa, i el regalà a la catedral tortosina en tornar en 1624. A la catedral es col·locà en una urna d'argent, de factura genovesa i datada en 1624, i poc després, en 1636 es publicà Vida y martirio del santo niño Crescencio, de Gaspar Moles (Tortosa: impremta de Francisco Martorell).
Segons una tradició transmesa per Joan Amades, el bisbe de Tortosa anà a Roma i volgué portar a la seva ciutat les relíquies d'un sant, pensant a portar-hi un cos sant o restes d'un dels màrtirs de les catacumbes. S'adreçà a una de les catacumbes romanes i començà a parlar, adreçant-se als allí sebollits, explicant que una bella ciutat catalana els esperava i qui volia acompanyar-lo a Tortosa. Milers de veus van sentir-se i deien "Jo! Jo!" i el bisbe, que no sabia quin cos escollir, n'agafà el que havia cridat primer i més fort, i era el del nen màrtir Crescenci. Un cop obtingut el permís pontifici, el bisbe portà el cos a Tortosa, on és venerat.
Els goigs del Crescenci venerat a Tortosa reprodueixen al text la llegenda del sant Crescenci de Roma, fill d'Eutimi i nascut a Perusa, identificant-lo amb ell i esmentant a les últimes estrofes el seu trasllat a Tortosa.

## Bibliografia

* Joan AMADES. Costumari català. Vol. V, p. 101.
* Gozos en honor de San Crescencio, niño mártir cuyo cuerpo se venera en la Catedral de Tortosa.
# 1483
## Esdeveniments
### Països Catalans

* 5 de febrer - València: Comença la construcció de la Llotja de la Seda.

### Resta del món
## Naixements
### Resta del món

* 10 de novembre - Eisleben (Alemanya): Martí Luter, teòleg, frare catòlic de l'Orde de Sant Agustí i reformador religiós alemany (m. 1546).
* 6 d'abril - Urbino: Raffaello Sanzio, o simplement Rafael, pintor i arquitecte italià de l'alt renaixement (m. 1520).

## Referències

* ↑ «Llotja de València. València-Espanya». Ars Memoriae. [Consulta: 8 desembre 2020].
* ↑ Raphael, 1483-1520.. Rafael : la búsqueda de la perfección y la ternura de la naturaleza. Madrid: Electa, 2000. ISBN 84-8156-251-3.
# 2043

L'any 2043 (MMXLIII) serà un any comú que començarà en dijous segons el calendari gregorià, l'any 2043 de l'era comuna (CE) i Anno Domini (AD), el 43è any del tercer mil·lenni, el 43è any del segle xxi, i el quart any de la dècada del 2040.

## Esdeveniments previstos
### Resta del món

* Eslovènia tancarà la Central nuclear de Krško
* 1 d'abril - L'Asteroide (2063) Bacchus té una probabilitat baixa d'impactar contra la Terra. S'estima que en aquesta data passarà a uns 10.571.000 km de la Terra, fet que suposa una aproximació bastant propera. Cal tenir en compte que aquests càlculs poden variar
* 10 de desembre - 95è aniversari de la Declaració Universal dels Drets Humans

### Ficció

* Segons Nostradamus és produirà un xoc, ja predit per altres civilitzacions antigues com els maies, prop de l'any 2043, que no serà físic sinó electromagnètic, ja que un planeta vermell gegantí (Júpiter, potser) passarà massa a prop i les lleis de la gravetat i altres forces ocasionaran una terrible catàstrofe.

## Referències

* ↑ «Any 2043 - Asteroide (2063) Bacchus» (en castellà). [Consulta: 21 novembre 2018].
* ↑ «Nostradamus y la llegada de Hercolubus en el año 2043» (en castellà). [Consulta: 21 novembre 2018].
# Iegórievsk

Iegórievsk - Егорьевск (rus) - és una ciutat de l'óblast de Moscou, a Rússia. Es troba a la vora dreta del riu Gúslitsa, a 114 km al sud-est de Moscou.

## Història

La vila era coneguda des del 1462 com Vissókoie. Més endavant prengué el nom de Grigóriev. Com a part de la gubèrnia de Riazan obtingué el seu nom actual i aconseguí l'estatus de ciutat el 1778. Des del 1847 es convertí en un centre industrial de cotó i patí un gran impuls econòmic gràcies a la construcció de la línia ferroviària Iegórievsk-Voskressensk. El 1922 la ciutat fou traslladada a la gubèrnia de Moscou, ens administratiu que actualment és l'óblast de Moscou.

## Ciutats agermanades

* Sapojok, Rússia
* Zgúrovka, Ucraïna
* Mazir, Belarús
* Pirdop, Bulgària
* Zhuji, Xina

## Galeria d'imatges

* Museu d'història i d'art.