OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eozostrodon parvus

Eozostrodon parvus és una espècie de mamaliaforme extint que visqué a finals del Triàsic i principis del Juràssic, fa uns 210 milions d'anys. Originalment se'n descrigueren dues espècies, de les quals actualment només es considera vàlida una. Era un dels protomamífers més grossos, amb més d'un metre de longitud. Com en el cas de molts mamaliaformes, la classificació d'Eozostrodon és incerta.
Com l'ornitorrinc actual, ponia ous, però les cries que en sortien eren alimentades per mitjà de les glàndules mamàries de la seva mare. Les seves dents eren típiques dels mamífers, havent-se diferenciat en molars i premolars amb cúspides triangulars.
Amb el seu llarg musell, les quatre potes, cinc dits, potes amb urpes i una llarga cua peluda, Eozostrodon semblava una musaranya.

## Referències

* ↑ Parrington, F. R. «On two mammalian teeth from the Lower Rhaetic of Somerset» (en anglès). Journal of Natural History, 8, 44, 1941, pàg. 140–144. DOI: 10.1080/00222934108527197.

## Enllaços externs

* Imatge d'Eozostrodon Arxivat 2011-06-05 a Wayback Machine.
# Epactionotus bilineatus

Epactionotus bilineatus és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 4 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Maquiné i Três Forquilhas.

## Referències

* ↑ Reis, R. E. i S. A. Schaefer, 1998. New Cascudinhos from southern Brazil: Systematics, endemism, and relationships (Siluriformes, Loricariidae, Hypoptopomatinae). Am. Mus. Novit. Núm. 3254: 1-25.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Reis, R. E. & S. A. Schaefer. 1998. New Cascudinhos from southern Brazil: Systematics, endemism, and relationships (Siluriformes, Loricariidae, Hypoptopomatinae). Am. Mus. Novit. Núm. 3254: 1-25.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An atlas of freshwater and marine catfishes. A preliminary survey of the Siluriformes (en anglès). T.F.H. Publications, Inc., 1989. ISBN 9780866228916.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Ferraris, C. J. «Checklist of catfishes, recent and fossil (Osteichthyes: Siluriformes), and catalogue of siluriform primary types» (en anglès). Zootaxa, 1.418, 1, 2007, pàg. 1-628. DOI: 10.11646/zootaxa.1418.1.1.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Regan, C. T. «A Monograph of the Fishes of the Family Loricariidae» (en anglès). Transactions of the Zoological Society of London, 17 (part 3), 1, 1904, pàg. 191-350.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Ergersheim

Ergersheim (en alsacià Arische) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 937 habitants.
Forma part del cantó de Molsheim, del districte de Molsheim i de la Comunitat de comunes de la Regió de Molsheim-Mutzig.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 655 | 626 | 585 | 726 | 843 | 937 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Maxime Brand | |
# Ergocalciferol

Ergocalciferol (nom comercial Deltalin, de l'Eli Lilly and Company) és una forma de la vitamina D, també anomenada vitamina D₂. El seu nom sistemàtic és «(3β,5Z,7E,22E)-9,10-secoergosta-5,7,10(19),22-tetraen-3-ol». És creat per irradiació de l'ergosterol amb llum ultraviolada.

## Referències

* ↑ «ergocalciferol». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 26 juny 2022].

## Enllaços externs

* NIST Chemistry WebBook page for ergocalciferol
# Estadi 11 de Novembro

L'Estádio 11 de Novembro és un estadi multiusos de Luanda, Angola que deu el seu nom a la data d'independència del país. Té una capacitat per quasi 50.000 espectadors.
Fou la seu principal de la Copa d'Àfrica de Nacions 2010. S'hi celebraren les cerimònies d'inauguració i clausura i s'hi disputaren 9 partits:
Cinc persones van morir després d'un allau en un partit disputat el dissabte 15 de setembre de 2018, inclosos dos nens, produït a la sortida de l'estadi. Abans que comencés el partit, els seguidors van trucar a una emissora de ràdio instant a l'organització a obrir totes les portes després que el partit acabés per por a una tragèdia i després de passar per calvaris similars en el passat. En un comunicat, el Ministeri de Joventut i Esports d'Angola va lamentar l'incident, va expressar el seu condol als familiars i es va comprometre a iniciar una investigació. Per la seva banda, la direcció del club es va comprometre a ajudar els familiars en les despeses del funeral.

## Referències

* ↑ Estádio 11 de Novembro on br.soccerway.com
* ↑ «African Nations Cup 2010 - Final Tournament Details». rsssf.com, 14-01-2016. [Consulta: 14 gener 2022].
* ↑ «Football: Sports ministry regrets stadium stampede». ANGOP Angolan News Agency, 17-09-2018. [Consulta: 17 setembre 2018].
* ↑ «Futebol: MINJUD lamenta tragédia no estádio 11 de Novembro» (en portuguès). ANGOP Angolan News Agency, 17-09-2018. [Consulta: 17 setembre 2018].
* ↑ «Nota de condolência» (en portuguès). primeiroagosto.com, 14-09-2018. [Consulta: 17 setembre 2018].
# Estadi Asim Ferhatović Hase

L'Estadi Asim Ferhatović Hase, també conegut amb el nom de Koševo Stadion o Olimpijski Stadion Koševo, és un estadi olímpic situat a la ciutat de Sarajevo (Bòsnia i Hercegovina), utilitzat avui en dia per a partits de futbol.
Actualment és la seu del FK Sarajevo i dels partits internacionals del FK Željezničar.

## Història

El 1946 s'inicià la construcció de l'estadi, que s'inaugurà el 1947, en un turó proper a Sarajevo i que fou anomenat Koševo Stadium. El 1950 se li afegí la pista de tartan i el 1954 es produí el primer partit de futbol internacional entre Iugoslàvia i Turquia. El 1966 fou renovat per primera vegada per tal d'allotjar una competició atlètica dels Balcans, afegint-li un nou edifici d'administració i remodelant els vestidors i restaurant.
L'estadi fou seu dels Jocs Olímpics d'Hivern de 1984 realitzats a Sarajevo, produint-se una remodelació a fons i ampliant la seva capacitat de 18.500 a 50.000 assistents. A partir d'aquest moment passà a anomenar-se Olimpijski Stadion Koševo.
L'any 1998, després de la Guerra de Bòsnia, fou remodelat per tercer cop, fixant la capacitat de l'estadi en 37.500 seients. El juliol de 2004 l'estadi fou reanomenat en honor del jugador de futbol Asim Ferhatović.

## Enllaços externs

* (serbocroat) Portal del FK Sarajevo Arxivat 2009-12-16 a Wayback Machine.
# Estació de trens d'Oberkorn

L'Estació de trens d'Oberkorn (en luxemburguès: Gare de Obercorn; en francès: Gare de Differdange, en alemany: Bahnhof Oberkor) és una estació de trens que es troba a Oberkorn al sud-oest de Luxemburg. La companyia estatal propietària és Chemins de Fer Luxembourgeois. L'estació és la terminal principal de la línia 60 CFL, que connecta la Ciutat de Luxemburg amb les Terres Roges del sud del país.

## Servei

Oberkorn rep els serveis ferroviaris pels trens de Regionalbahn (RB) amb relació a les línia 60 CFL de Ciutat de Luxemburg a Rodange.

## Referències

* ↑ «Horaris Línia 60» (PDF). cfl.lu/. Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 20 novembre 2015].

## Vegeu també

* Llista d'estacions de trens de Luxemburg

## Enllaços externs

* Oberkorn Arxivat 2014-12-21 a Wayback Machine.
* Gare Oberkorn
| Direcció precedent | Parada precedent | Trens | Trens | Trens | Parada següent | Direcció següent |
| Luxemburg | Belvaux-Soleuvre | | RB Chemins de Fer Luxembourgeois Línia 60 CFL | | Pétange | Rodange |
# Estadi Fortuna Sittard

El Fortuna Sittard Stadion és un estadi multiusos amb capacitat per a 12.500 persones situat a Milaanstraat, Sittard, Països Baixos.
Actualment es fa servir principalment per a partits de futbol, és l'estadi local de Fortuna Sittard. Construït al lloc d'un polígon industrial l'any 1999, va substituir l'antic estadi de Fortuna Sittard, De Baandert. Hi ha un aparcament de diverses plantes amb 800 places sota l'estadi i dues places d'aparcament als voltants.
El 2013, van començar a ampliar l'estadi amb un centre esportiu addicional al costat, un nou hotel, un supermercat de descompte Aldi-Nord a l'estadi i un aspecte totalment nou.

## Referències

* ↑ «Fortuna Sittard Stadion». Soccerway. [Consulta: 18 agost 2017].
# Estadi Félix Houphouët-Boigny

L'Estadi Félix-Houphouët-Boigny, anomenat Le Félicia, és un estadi esportiu de la ciutat d'Abidjan, a Costa d'Ivori. És utilitzat per la pràctica del futbol, rugbi i atletisme.
Té una capacitat per a 50.000 espectadors.
Va ser construït el 1964, essent conegut amb el nom Stade Andre Geo. Fou seu de la selecció i del club ASEC Mimosas. Va ser seu de la Copa d'Àfrica de Nacions 1984, del Campionat Africà de Nacions de 2009 i dels Jocs de la Francofonia de 2017.
L'any 2020 fou renovat amb motiu de la celebració de la Copa d'Àfrica de Nacions 2023.

## Referències

* ↑ «Stade Félix Houphouët-Boigny - Football Stadium».
* ↑ «African Nations Cup 1980» (en anglès). The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation, 22-08-2013. [Consulta: 27 febrer 2018].
* ↑ «CHANTIERS DES JEUX DE LA FRANCOPHONIE (French)». Arxivat de l'original el 2018-03-08. [Consulta: 1r abril 2022].
* ↑ «Le "Félicia" ferme en avril, Ébimpé ouvre» (en francès). www.7info.ci, 15-01-2020.
# Estadi Francisco Artés Carrasco

El Francisco Artés Carrasco és l'estadi de futbol on juga el Lorca CF i el CF Lorca Deportiva. Va ser inaugurat el 6 de març de 2003. Les dimensions del camp de futbol són de 105 x 70 metres, i té una capacitat per a 8.120 espectadors.
# Eudox de Cízic

* No s'ha de confondre amb Eudox (poeta còmic), Eudox de Cnidos, o Eudox de Rodes.
Eudox de Cízic (grec antic: Εὔδοξος, llatí: Eudoxus) fou un geògraf grec que va anar de Cízic a Egipte i Ptolemeu VIII Evergetes II Fiscó, que va regnar diverses vegades entre el 170 aC i el 116 aC, li va demanar que cerqués una bona ruta per anar a l'Índia.
Després Ptolemeu IX Làtir (o Soter II, 116 aC-110 aC) li va confiscar totes les seves propietats, i va marxar per la mar Roja cap al sud, fins que va arribar a Gades. Per tant, hauria fet la volta a Àfrica. Més tard va provar de circumnavegar el continent africà al revés, des de Gades a Egipte, però no ho va aconseguir, segons diuen Estrabó i Plini el Vell. Hauria viscut fins cap a l'any 100 aC.

## Referències

* ↑ 3.Eudoxus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 83
# Estany de la Ribera

L'Estany de la Ribera és un llac, d'origen glacial, situat a 2.354 metres d'altitud.
És l'únic estany que es troba en la banda esquerra de la Vall de Morrano, que és la menys elevada. De forma allargada, segueix el mateix eix que el barranc que el travessa. Rep les aigües del barranc pel sud-est i drena al nord-oest. Cal remarcar al seu voltant: l'Estany Xic (NNO), l'Estany Major (ENE), la Collada de Morrano (SE) i el Pic de Morrano (S).

## Rutes

Sortint del Planell d'Aigüestortes direcció sud-est, el camí travessa el Pletiu Davall de Morrano i remunta el fort pendent fins a trobar el Pletiu de Damont de Morrano. Després ressegueix el barranc que, direcció sud-est, travessa Aigües Tortes de Morrano i ens porta a l'estany.

## Referències

* ↑ Altituds, mides i càlcul de superfícies basats en dades del mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Estanys del Carlit

Els Estanys de Carlit són un grup de 26 llacs situats als voltants del massís de Carlit a les comarques catalanes del Capcir i l'Alta Cerdanya al Pirineu.
Els llacs més nombrosos estan al nord-oest del Carlit, ja que la zona té molta neu i una estructura més complexa.
El més important és el llac de la Bollosa a 2.016 m d'altitud, represat artificialment, el llac de Nagulles a 1.854 m i l'estany de Lanós a 2.150 m. Aquest darrer, amb una superfície de 84 hectàrees, té una fondària màxima i emmagatzema 20 milions de metres cúbics d'aigua essent considerat el de més volum d'aigua del vessant nord del Pirineu cosa que en propicia l'explotació hidroelèctrica. A prop de la Bollosa, a l'est del Carlit, hi ha també un seguit de petits estanys a la vall d'Angostrina, com l'Estany del Castellar, el de Sobirans, el de Trebens, el d'en Gombau, el de les Dugues, el de Vallell, el Llong, el Llat, l'Estany de la Comassa, el del Viver, el Negre, el Sec…
Les aigües dels llacs de Nagulles i Lanós són de color verd. La transparència del llac de Nagulles arriba a 50 metres. El llac de Lanós alimenta el riu Querol i l'aprofitament de les seves aigües (desviant les aigües cap al riu Arieja per aprofitar-les hidroelèctricament) va ser objecte d'un litigi jurídic entre França i Espanya l'any 1957.

## Referències

* ↑ http://www.persee.fr/web/revues/home/prescript/article/geo_0003-4010_1919_num_28_156_9248
* ↑ http://www.persee.fr/web/revues/home/prescript/article/rga_0035-1121_1935_num_23_3_5165_t1_0672_0000_1
* ↑ C. Sannie Les lacs des Pyrénées, Bulletin français de pisciculture 1953
# Estanys dels Gavatxos

Els Estanys dels Gavatxos són dos llacs, el meridional es troba en el terme municipal la Vall de Boí (Alta Ribagorça) i el septentrional en el d'Espot (Pallars Sobirà), i tots dos dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
Els llacs, d'origen glacial, estan situats a 2.561 i 2.549 metres d'altitud, a la part alta de la Coma dels Pescadors. El septentrional té 1,4 hectàrees de superfície i 5,5 metres de fondària màxima, i el superior unes dimensions similars. Desaigüen cap al nord.

## Rutes

Diverses són les alternatives que sortint des del Refugi d'Estany Llong, ja sigui per la Coma dels Pescadors o per Coma d'Amitges, pugen als estanys.

## Referències

* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Estany dels Gavatxos (meridional). [Consulta: 19/10/2013]
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Estany dels Gavatxos (septentrional). [Consulta: 19/10/2013]
* 1 2 COLL, Pep; ANIZ, Mercè; LUENGO, Víctor. Els tresors d'Aigüestortes i Sant Maurici. Lleida: Pagès Editors, S.L., 2002, pàgina 234. ISBN 84-7935-983-8.
* ↑ Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Estanys de les Corticelles

Els Estanys de les Corticelles són uns petits estanys que es troben al terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
El nom deriva «de co(ho)rticellas, petites corts o corrals».
Encadenats els dos llacs, situats a 2.298 i 2.278 metres d'altitud, a un seguit de petites estanyoles (que es troben entre els 2.276 i els 2.225 metres), desaigüen tots seguint direcció nord-nord-est fins a trobar el Barranquet de les Corticelles.

## Referències

* ↑ «Toponímia de la Vall de Boí». Arxivat de l'original el 2010-03-17. [Consulta: 12 abril 2011].
* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)

## Enllaços externs

* ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Estanys de les Corticelles. [Consulta: 20/10/2013]
# Estat Centre-oriental

L'estat Centre-oriental (East Central State) fou un estat federat de Nigèria amb capital a Enugu. Va ser creat el 27 de maig de 1967 amb part de la Regió Oriental de Nigèria i va existir fins al 3 de febrer de 1976, quan va ser dividit a dos estats: Anambra i Imo. Avui dia l'àrea ara comprèn cinc estats:Anambra, Imo, Enugu, Ebonyi i Abia.

## Dirigents de l'estat Centre-oriental

* Ukpabi Asika, Administrador (1967 – juliol de 1975)
* Anthony Ochefu, Governador (juliol de 1975 – febrer de 1976)
* Tinent Coronel John Àtom Kpera, Governador (14 de febrer de 1976 - 15 de març de 1976)
# José Antonio Nava Iglesias

José Antonio Nava Iglesias és un escultor espanyol nascut a Oviedo a 1951.
José Antonio Nava Iglesias va estudiar a l'Escola d'Arts Aplicades d'Oviedo entre 1968 i 1972, completant els seus estudis a la de Belles Arts de Bilbao, de 1972 a 1973, a l'Escola Superior de Belles Arts de San Fernando de Madrid entre 1975 i 1979.
La major part de la seva obra està a Astúries, ja que l'autor està profundament unit a la seva terra natal.
La seva carrera com a docent a l'Escola d'Arts i Oficis d'Oviedo, que s'inicia a partir de 1981, així com el seu caràcter perfeccionista i individualista l'ha portat a realitzar molt poques exposicions i escasses aparicions en galeries d'art o museus.
Malgrat això és molt destaca la seva participació en les escultures urbanes de la mateixa ciutat d'Oviedo, on ha realitzat diverses obres de notable interès, utilitzant diversos materials (bronze, la pedra) i llenguatges (l'abstracció i la figuració més clàssica). També s'ha sentit atret per l'estudi de l'espai, la qual cosa queda reflectit en obres com el "Monumenot a Ramón Pérez de Ayala" o les seves solucions clàssiques, com en el "Monumento a Rafael del Riego". Es pot observar un canvi en el seu propi llenguatge en l'obra "La Dama del balcón", on experimenta amb una figuració lliure del cos femení.

## Activitat artística
### Exposicions individuals

* 1979. Galeria Tassili, Oviedo.
* 1982. Museu de Belles Arts d'Astúries. Oviedo.

### Exposicions col·lectives

* 1973. Galeria Tassili, Oviedo.
* 1975. " Arte en Asturias ", Avilés. Banc de Foment, Oviedo.
* Sense data: I Concurs d'Escultura "Corte Inglés", Bilbao; I Concurs "Castellblanch", Valladolid; II Biennal d'Escultura, Saragossa; Concurs d'Autopistes de la Mediterrània, Barcelona.

### Obres Públiques

* “Monumento a Ramón Pérez de Ayala”, 1980, Passeig Antonio García Oliveros, Oviedo
* “Monumento a los Hacendistas asturianos”, 1980, Carrer Alférez Provisional, Oviedo.
* “Homenaje a Simón Bolívar”, 1983, Campillín, Oviedo.
* “Monumento a Rafael del Riego”, 1993, Plaça de Rafael del Riego, Oviedo, a petició dels ajuntaments d'Oviedo i Tinéu i del RIDEA, col·locat a la plaça dedicada al general tinetense.
* “La Dama del balcón”, 2003, Parc de l'Oest, Oviedo.

### Obres en Museus i altres institucions

* “Montaje del Sagrado Corazón del Naranco”, 1980, Oviedo.

### Obra religiosa

* Verge de l'Ascensió i Crist, cementiri de Lieres, Lieres, Astúries.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 http://www.esculturaurbana.com/paginas/navij.htm Arxivat 2016-09-10 a Wayback Machine.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 http://el.tesorodeoviedo.es/index.php?title=Jos%C3%A9_Antonio_Nava_Iglesias
# Comitè d'Enllaç del Guiatge a Espanya

El Comitè d'Enllaç del Guiatge a Espanya (Comité de Enlace del Guidismo en España, CEGE) és l'organisme representant de l'Associació Mundial de Noies Guies i Noies Escoltes a l'Estat Espanyol. Agrupa la Federació Catalana d'Escoltisme i Guiatge i la Federació Espanyola de Guiatge. En 2012 tenia un total de 6.785 membres a l'Estat espanyol.

## Composició

Comprèn les associacions següents:
Federació Catalana d'Escoltisme i Guiatge
* Acció Escolta de Catalunya
* Escoltes Catalans
* Minyons Escoltes i Guies de Catalunya
Federació Espanyola de Guiatge
* AGM (Madrid)
* Asociación Guías de Aragón (Aragó)
* Asociación Guías de Madrid (Comunitat de Madrid)
* Associació Guiatge Valencià (País Valencià)
* Escoltes i Guies de Mallorca (Illes Balears)
* Euskal Eskaut Gia Elkartea (Euskadi)

## Referències

* ↑ «Comité De Enlace Del Guidismo En España (CEGE)». World Association of Girl Guides and Girl Scouts. Arxivat de l'original el 2016-08-28. [Consulta: 27 octubre 2008].
* ↑ Comitè d'Enllaç del Guiatge a Espanya a la scoutpedia

## Vegeu també

* Federació d'Escoltisme a Espanya

## Enllaços externs

* Llista de membres de la WAGGGS de la regió europea Arxivat 2008-08-27 a Wayback Machine.