OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Albert de Quintana i Vergés

Albert de Quintana i Vergés (Girona, 23 de juny de 1904 - Girona, 6 d'agost de 1999) fou un advocat i polític gironí
De Quintana era descendent d'una nissaga de polítics contemporanis de diverses ideologies –era net d'Albert de Quintana i Combis, diputat a Corts pel Partit Liberal de Práxedes Mateo Sagasta durant diverses legislatures de 1876 a 1891; era fill d'Albert de Quintana i Serra, alcalde de Girona per la Lliga Regionalista el 1917 i el 1920; i era cosí d'Albert de Quintana i de León, governador civil de Girona per ERC el 1931– que actuà dins les circumscripcions de Girona i Torroella de Montgrí.
De Quintana i Vergés fou tinent d'alcalde de l'Ajuntament de Barcelona per la CEDA en l'etapa de suspensió de l'autonomia de Catalunya durant el Bienni negre de la Segona República Espanyola (1934 - 1936). Participà en l'aixecament armat contra la República, en tant que oficial de complement, el 19 de juliol a Girona, durant la declaració d'Estat de guerra a la ciutat. Per aquest motiu fou condemnat per un Tribunal Popular i empresonat a diverses presons durant tota la Guerra Civil espanyola. Després de la guerra fou alliberat i ingressà a la FET i de les JONS. Immediatament, el febrer de 1939 es convertí en tinent d'alcalde de l'Ajuntament de Girona, sota la breu alcaldia de Joan Tarrús i Bru. Pocs mesos més tard, fou nomenat alcalde de Girona. Es convertí en el segon alcalde franquista de la ciutat (1939 - 1946) durant la reconstrucció d'aquesta i la repressió política que s'hi aplicà. Cessà amb tota la seva corporació arran d'un enfrontament amb el governador civil Luis Mazo Mendo. Dins les FET i de les JONS fou delegat provincial d'antics captius (1941 - 1948). Ostentà també els càrrecs de president del Girona Futbol Club (1945 - 1948), el de secretari de la Cambra de Comerç de Girona (1940 - 1975), el deganat del Col·legi d'advocats de Girona i fou procurador a Corts franquistes per la circumscripció de Girona (1943 - 1946). El 1966 rebé la comanda senzilla de l'Ordre de Cisneros, una condecoració falangista. El 1977 fou candidat al Senat per la circumscripció de Girona sota l'UCD.

## Referències

* ↑ «Història del Girona FC». Galeria de Presidents del Girona FC. Web oficial del Girona FC. Arxivat de l'original el 2013-05-24. [Consulta: 29 juny 2013].

## Bibliografia

* CLARA, Josep, El personal polític de l'Ajuntament de Girona (1917-1987). Girona: Cercle d'Estudis Històrics i Socials, 1987. ISBN 84-505-4982-5
* CLARA, Josep, Girona sota el franquisme, 1939-1976. Girona: Ajuntament i Diputació de Girona, 1991. ISBN 84-86812-24-0
* CLARA, Josep, El partit únic. La Falange i el Movimiento a Girona (1935-1977). Girona: Cercle d'Estudis Històrics i Socials, 1999. ISBN 84-920161-5-9

## Enllaços externs

* (castellà) Albert de Quintana i el cap d'Estat espanyol, Francisco Franco, al balcó de l'Ajuntament de Girona l'any 1942 Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
# Bislée

Bislée és un municipi francès situat al departament del Mosa i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 63 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Bislée era de 63 persones. Hi havia 27 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (8 dones vivint soles i 8 dones vivint soles), 11 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 31 habitatges, 29 eren l'habitatge principal de la família i 3 eren segones residències. 29 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 29 habitatges principals, 23 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 2 tenien tres cambres, 7 en tenien quatre i 20 en tenien cinc o més. 28 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 16 habitatges hi havia un automòbil i a 10 n'hi havia dos o més.

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 36 persones, 28 eren actives i 8 eren inactives. Les 28 persones actives estaven ocupades(16 homes i 12 dones).. De les 8 persones inactives 3 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 5 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de construcció, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils i 2 d'empreses d'hostatgeria i restauració.
Dels 3 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 2 eren lampisteries i 1 restaurant.
L'any 2000 a Bislée hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Bislée a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Bislée a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Khult

Khult (pronunciat Khlot, ètnic khulti) és una tribu del nord-oest del Marroc, inicialment àrabs, arribats al Magreb amb els Banu Hilal i barrejats amb els amazics (aquestes poblacions barrejades foren anomenades Djusham, formen els grups Khult i Sufyan).
Foren col·laboradors lleials dels mallorquins Banu Ghaniya després de la conquesta per aquestos de Bugia. Castigats pel califa almohade Abu-Yússuf Yaqub al-Mansur (1184-1198) foren traslladats a la Tamesma (Shawiya) que havia quedat despoblada després de l'extermini dels Barghawata pels almoràvits.
Els khult i els sufyan van donar suport a un o altre califa almohade durant les lluites d'aquestos; el 1224 els khult donaven suport al pretendent Abu-l-Ulà Idrís al-Mamun contra el califa Abu-Muhàmmad Abd-Al·lah al-Àdil (1224-1227) que tenia el suport dels sufyan. El 1228 al-Mamun va haver de combatre els khult pels seus actes de saqueig, i es van revoltar i van donar suport al pretendent Yahya ibn Nàssir al-Mútassim. Els sufyan reconciliats amb Abd-al-Wàhid ar-Raixid (1232-1242) van atacar als khult i en van fer una carnisseria s la vora de l'Umm al-Rabi. En revenja els khult van proclamar califa al pretendent andalusí Ibn Hud però al-Rashid els va atacar i va capturar als caps, i els va fer decapitar (1237/1238). Afeblits van haver de col·laborar amb el califa. El 1248 a l'expedició almohade contra el zayyànida Yaghmorasen, durant el setge de Tamzesdekt, la rivalitat de khults i sufyans va dur al desastre als almohades, que foren derrotats, morint el califa Abu-l-Hàssan Alí as-Saïd.
El 1308 els khult foren atacats pel marínida Abu Thabit Amir (1307-1308) a causa de les seves accions de rapinya, però després els va utilitzar per lluitar contra els àrabs Riyah (Banu Riyah), establerts al Hibt i al Gharb, i els khult es van instal·lar al territori d'aquestos al Hibt i a l'Azghar.
Van servir als sultans del Marroc al makhzan i els van proveir de governadors provincials, ambaixadors i consellers. Després van passar al servei dels wattàsides però no van donar suport als sàdides i aquestos els van tenir apartats dels cercles dirigents.
La victòria sobre els portuguesos a la batalla de Wadi l-Makhazin (coneguda com la batalla dels tres reis) l'agost de 1578, fou en gran part mèrit dels khult i en endavant foren admesos al makhzan dels sàdides. A la decadència d'aquesta dinastia el pretendent Marabut al-Ayyashi els va voler fer atacar als cristians a Larraix, però no els va poder fer obeir i fou assassinat per ells el 1638/1639.
Sota els alauites els khult es van decantar pels petits senyors del nord del país que s'havien fet independents sota cobert de la guerra santa; Abu Nasr Mawlay Ismail ibn Muhammad al-Samin (1672-1727) els va sotmetre i els va separar del makhzam i va afavorir l'establiment al seu territori de grups tlik i badawa amb els quals es van barrejar progressivament.

## Referències

* 1 2 Michaux Bellaire, Édouard. Les Tribus Arabes de la vallée du Lekkous. tres volums, 1905-1906.
# Catabrosa

Catabrosa és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Catabrosa aquatica (L.) Beauv.
# Consciència (filosofia)

* Per a altres significats, vegeu «Consciència».
La consciència és, fonamentalment, la «coneixença immediata i directa que la persona té de la pròpia existència […]». Malgrat que els filòsofs i els científics porten segles analitzant-la, definint-la, explicant-la i debatent-la, continua sent un concepte desconcertant i controvertit que es considera «l'aspecte més familiar de la nostra vida i, alhora, el més misteriós». L'únic aspecte de la consciència que gaudeix d'un consens ampli és que existeix. Hi ha opinions divergents sobre quins fenòmens cal estudiar i explicar com a consciència. De vegades, es considera equivalent a la ment i, de vegades, un aspecte de la ment.
Antigament, era definida com la «vida interior» d'una persona, com l'esfera de la introspecció, els pensaments privats, la imaginació i la volició. Avui en dia, sovint inclou alguna mena d'experiència, cognició, sensació o percepció. Pot ser la coneixença d'un mateix, la metacognició o la noció que cadascú té de l'ésser propi.

## Referències

* ↑ «consciència». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ Robert van Gulick. «Consciousness». A: Stanford Encyclopedia of Philosophy (en anglès). Laboratori de Recerca en Metafísica de la Universitat Stanford, 2004.
* ↑ Susan Schneider; Max Velmans. «Introduction». A: Max Velmans. The Blackwell Companion to Consciousness (en anglès). Wiley, 2008. ISBN 978-0-470-75145-9.
* ↑ John Searle. «Consciousness». A: Honderich T. The Oxford companion to philosophy (en anglès). Oxford University Press, 2005. ISBN 978-0-19-926479-7.
* ↑ Kim J. «Aspects of Consciousness». A: Philosophy of mind (en anglès). 2a edició. Boulder, Colo: Westview Press. ISBN 0813342694.
* ↑ Jaynes, Julian. The Origin of Consciousness in the Breakdown of the Bicameral Mind (PDF) (en anglès). Houghton Mifflin, 2000. ISBN 0-618-05707-2 [Consulta: 7 desembre 2020]. Arxivat 2019-08-07 a Wayback Machine.
* ↑ Rochat, Philippe «Five levels of self-awareness as they unfold early in life» (PDF) (en anglès). Consciousness and Cognition, 12, 4, 2003, pàg. 717–731. DOI: 10.1016/s1053-8100(03)00081-3. PMID: 14656513.
# Pic Oriental de Clarabide

El Pic Oriental de Clarabide és un cim de 3.012 m d'altitud, amb una prominència de 26 m, que es troba al NE del Pic de Clarabide, al massís de Perdiguero, entre la província d'Osca (Aragó) i el departament dels Alts Pirineus (França).

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Semir, Ramon de. Posets - Perdiguero, Esc. 1:25.000. 1a edició. Granollers: Editorial Alpina, 1977 (E-25). ISBN 84-7011-038-1. Arxivat 2019-05-01 a Wayback Machine.
# Tros de Farmicó

El Tros de Farmicó és un camp de conreu del municipi de Castell de Mur, al Pallars Jussà, a l'antic terme de Mur, en terres del poble del Meüll.
Està situat al sud del Meüll i de la casa de Sellamana, a ponent del Tros de Sellamana i del paratge de Sellamana, a l'esquerra del barranc de la Mulla.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
# Albert de Lovaina

Albert de Lovaina també anomenat Albert de Lieja (Lovaina, ca. 1166 i - Reims, 1192) fou príncep-bisbe del Principat de Lieja. Era el fill de Godofreu III, comte de Lovaina i duc de la Baixa Lorena. Son germà gran Enric era duc de Brabant i de Baixa Lorena.
Quan fou elegit príncep-bisbe de Lieja pel capítol de Catedral de Sant Lambert i nomenat pel papa Celestí III, va encontrar l'oposició del comte d'Hainaut Balduí V que junts amb l'emperador del Sacre Imperi Romanogermànic Enric VI volien nomenar Lotari d'Hochstaden. Com la situació a Lieja era incerta, va estar-se a Reims, on fou consagrat a la Catedral. El 24 de novembre va ser assassinat. Segons certes fonts, Lotari d'Hochstaden hauria participat en l'organització de l'assassinat d'Albert de Lovaina i el papa va anatematitzar-lo.
L'església catòlica el considera com a màrtir. A la demanda d'Albert VII d'Àustria va ser declarat sant el 1613. El seu dies natalis és el 24 de novembre a Bèlgica i el 21 de novembre enjondre. Relíquies seves ja van ser enviats des de Reims cap al monestir dels carmelites a Brussel·les el 1612, com que Albert d'Àustria volia honorar el seu homònim. El 1822, una part de les relíquies van cedir-se a la catedral de Lieja.
El 1920 es van fer excavacions a la catedral de Reims, en preparació la restauració dels danys pels bombejos de la Primera Guerra Mundial i es van descobrir uns sepulcres dels quals un va ser identificat com el d'Albert de Lovaina. Va adverar-se que les relíquies de Brussel·les eren d'Odalric. El 1922, el bisbe de Reims va cedir les suposades restes veritables d'Albert a Bèlgica.

## Referències

* Llista dels bisbes de Tongeren, Maastricht i Lieja
* ↑ St. Albert, Catholic Encyclopedia
* ↑ Stefan Weinfurter, die deutsche Herrscher des Mittelalters, pàgines 261 i ss
* ↑ B. del Marmol, Saint Albert de Louvain, París, Editorial Librairie Victor Lecoffre, 1922, pàgina VI (en català: Sant Albert de Lovaina)
# Museu Fabre

El Museu Fabre (Musée Fabre) és el principal museu d'art de la ciutat francesa de Montpeller, capital del departament de l'Erau. El museu va ser fundat per François-Xavier Fabre, pintor de Montpeller, el 1825; es va obrir al públic el 1828. Actualment, des de 2002 i fins a 2007, el museu està passant per una profunda remodelació que implica un cost de 61,2 milions d'euros. És un dels llocs més destacats de Montpeller i proper a la principal plaça de la ciutat, la Place de la Comédie, en el centre històric. Un annex al museu, batejat amb el nom de "Pavillon du musée Fabre" ("Pavelló del museu Fabre") està obert en un pavelló en la Esplanade.

## Col·lecció

Les col·leccions originals provenen de la donació de Fabre a benefici de la municipalitat. Es mostren ceràmiques de Grècia i de la resta d'Europa. A més, té una gran col·lecció de pintura que va des del segle xvii fins al xix, amb una àmplia representació del moviment dels luminophiles. Actualment, les col·leccions comprenen les obres de pintors com Eugène Delacroix i de Gustave Courbet. També hi ha escultura, com la de moderns creadors com Aristide Maillol.
La donació de Pierre Soulages permetrà consagrar-li ampli espai en la pròxima obertura.

### Pintura dels ss. XVII-XVIII

* França:
** Sébastien Bourdon
** Jacques-Louis David (Hector, Retrat del Doctor Alphonse Leroy)
** Jean-Baptiste Greuze (Le Petit Paresseux, Twelfth Night Cake)
** Nicolas Poussin (Venus i Adonis)
* Fora de França:
** Alessandro Allori (Venus i Cupido)
** Il Guercino
** Peter Paul Rubens
** Jacob Ruysdael
** David Teniers
** Paolo Veronese
** Francisco de Zurbarán (L'Àngel Gabriel)

### Pintura dels ss. XIX i XX, amb alguns pintors fauvistes

* Frédéric Bazille (Vue de village, Aigues-Mortes, La Toilette, Atelier de la rue Furstenberg)
* Gustave Courbet (Els banyistes, Bonjour Monsieur Courbet)
* Eugène Delacroix (Fantasia, Dones algerianes en la seva habitació)
* Raoul Dufy
* Albert Marquet
* Maria Helena Vieira da Silva

### Escultura

* Antoine Bourdelle
* Jean-Antoine Houdon (Estiu, hivern)
* Aristide Maillol
* René Iché
* Germaine Richier

## Enllaços externs

* Informació del museu a Montpellier-agglo.com Arxivat 2010-04-12 a Wayback Machine. (francès)
# Bisingen

Bisingen és un municipi del districte Zollernalbkreis, a Baden-Württemberg, Alemanya. És troba aproximadament a 65 quilòmetres al sud de la capital estatal: Stuttgart.

## Història

Bisingen és un dels pobles més vells de la regió. Hi ha hagut nombrosos descobriments d'objectes del Neolític i de les edats de bronze i de ferro. Bisingen i Wessingen van ser fundats per la tribu Alemanni al voltant del 300 D.C., mentre que els pobles propers de Steinhofen, Thanheim i Zimmern van ser fundats pels Francs al voltant del 400 D.C.
La primera referència documentada a Bisingen i Wessingen és del 786 D.C., quan Franc de Gerold va donar la propietat de "Pisingen i Uassingun" a l'abadia de St. Gallen. La noblesa local de Bisingen era la família Der Walger, vassalls dels Comtes de Hohenzollern, i van viure al Castell Ror en un aflorament del Mt. Hundsrücken. Les ruïnes de castell encara són de la família Der Walger.
Hi ha un prat a Steinhofen que es va convertir en un indret on reposaven forces mercants, carros i artesans. El 1944 a través del final de la guerra, s'hi va instal·lar un camp de concentració per on van passar 4.163 presoners, dels quals van morir almenys 1.187.
Els governs municipals de Bisingen, Wessingen i Zimmern es van fusionar l'1 de març del 1972 durant les reformes de les terres de Baden-Württemberg. Una fusió amb la ciutat de Thanheim es va mantenir fins l'1 de gener del 1974.

## Referències

* ↑ «Statistisches Landesamt Baden-Württemberg». Arxivat de l'original el 4 de maig de 2013. [Consulta: 11 març 2013]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-05-04. [Consulta: 12 maig 2020].
* ↑ «Gemeinde Bisingen: Gemeinde Bisingen».
* ↑ «Ein Oskar Schindler aus Steinhofen», 12-10-2017. [Consulta: 18 octubre 2017].
* ↑ «Das KZ Bisingen» (en alemany). Museum Bisingen. [Consulta: 9 juliol 2020].
* ↑ Historisches Gemeindeverzeichnis für die Bundesrepublik Deutschland : Namens-, Grenz- und Schlüsselnummernänderungen bei Gemeinden, Kreisen und Regierungsbezirken vom 27.5.1970 bis 31.12.1982. Stuttgart: Kohlhammer, 1983, p. 528 i 540. ISBN 3-17-003263-1.
# Khumbu

Khumbu és una de les tres subregions habitades per xerpes a l'Himàlaia. Les altres dues són Solu i Pharak. Khumbu es troba al nord-est del Nepal i inclou la ciutat de Namche Bazaar, així com els pobles de Thami, Khumjung, Pangboche i Kunde. El famós monestir budista de Tengboche es troba, també, al Khumbu.
La regió de Khumbu té una gran disparitat d'alçades, des dels 3.300 metres fins als 8.848 metres, l'altura de l'Everest. La regió inclou el Parc Nacional de Sagarmatha del que forma part la meitat sud de l'Everest. Al Khumbu trobem el camí d'aproximació habitual al camp base de l'Everest per tal de pujar-lo per la Via del Coll Sud.

## Enllaços externs

* Portal web de l'Associació Kirat Rai
# Pic Pobeda

Pic Pobeda (rus: Победа, "Victòria") és una muntanya de la República Sakhà, Rússia. Amb 3,003 m (9,852 ft) és el pic més alt de la Serralada Txerski. La muntanya es troba a uns 180 km al nord-est d'Ust-Nera.

## Referències

* ↑ Plantilla:Cite peakbagger
# Tros de Llinars

El Tros de Llinars és un paratge de camps de conreu del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en territori que havia estat del poble d'Herba-savina.
Està situat al sud-oest d'Herba-savina, a la dreta del riu de Carreu, i al nord del Camí de Carreu. És a prop i al nord de la Font de les Trilles, a ponent de la Parada, al sud del Clot de Planers i al sud-est de la Coma de Planers.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Montsec (Mosa)

Montsec és un municipi francès situat al departament del Mosa i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 72 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Montsec era de 72 persones. Hi havia 28 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 12 parelles sense fills, 8 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 45 habitatges, 29 eren l'habitatge principal de la família, 11 eren segones residències i 5 estaven desocupats. Tots els 45 habitatges eren cases. Dels 29 habitatges principals, 25 estaven ocupats pels seus propietaris i 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 5 tenien tres cambres, 6 en tenien quatre i 18 en tenien cinc o més. 26 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 13 habitatges hi havia un automòbil i a 16 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Montsec el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 8 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 4 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 40 persones, 29 eren actives i 11 eren inactives. De les 29 persones actives 28 estaven ocupades (17 homes i 11 dones) i 1 aturada (1 dona i 1 dona). De les 11 persones inactives 5 estaven jubilades, 1 estava estudiant i 5 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa d'hostatgeria i restauració.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un restaurant.
L'any 2000 a Montsec hi havia 13 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Montsec a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Montsec a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Aianka

Aianka (en rus: Аянка) és un poble del krai de Kamtxatka, a Rússia, que el 2021 tenia 252 habitants. Pertany al districte de Kàmenskoie.

## Referències

* ↑ «Камчатский край. Общая площадь земель муниципального образования». Arxivat de l'original el 2017-09-02. [Consulta: 28 març 2022].
# Lapeyreïta

La lapeyreïta és un mineral descobert a França i aprovat per l'IMA l'any 2003. Fou anomenat així en honor de Laurent Lapeyre, col·leccionista de minerals i especialista en els minerals de Roua.

## Característiques

La lapeyreïta és un mineral de fórmula química Cu₃O[AsO₃(OH)]₂·0.75H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. El mineral forma agregats de cristalls rectangulars elongats (paral·lels a [010] i aplanats en (001). També es troba en forma de cristalls aciculars fibrosos i formant masses terroses. El mineral és translúcid (transparent en fragments prims) i de color verd festuc fosc. Presenta una lluïssor que oscil·la entre vítria i l'adamantina i una ratlla a verd-groguenca. La tenacitat és trencadissa i la fractura és concoidal.

## Formació i jaciments

El mineral fou descobert a les antigues mines de coure de Roua (França). Sol trobar-se associat íntimament a trippkeïta i, normalment, també a olivenita, malaquita, gilmarita, cornubita, connèl·lit, teoparacelsita, brochantita, cuprita, coure natiu, algodonita i domeykita. La lapeyreïta apareix en geodes de cuprita tot formant agregats, cristalls fibroses o en forma de pols.

## Referències

* ↑ «Lapeyreite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 desembre 2019].
* 1 2 Sarp, Halil; Černý, Radovan; Babalik, Hakki; Hatipoğlu, Murat; Mari, Gilbert «Lapeyreite, Cu3O[AsO3(OH)2·0.75H2O, a new mineral: Its description and crystal structure]» (en anglès). American Mineralogist, 95, 1, 01-01-2010, pàg. 171–176. DOI: 10.2138/am.2010.3225. ISSN: 0003-004X.