OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Molly Brown

Margaret Brown, nascuda com Margaret Tobin (18 de juliol de 1867 - 26 d'octubre de 1932), més coneguda com a Maggie Brown o Molly Brown, es feu famosa per ésser una de les supervivents del naufragi del RMS Titanic. Va ser rebatejada popularment després de la seva mort com la "insubmergible Molly Brown", tot i que ella mai no fou nomenada Molly durant la seva vida.
Margaret Brown va néixer a Hannibal, Missouri, en una família d'immigrants irlandesos. Tenia quatre germans més. Els seus pares eren John Tobin (1820-1899) i Johanna Collins (1825-1905). Els seus germans eren Daniel, William i Helen Tobin. A més a més, Margaret tenia la seva germanastra Catalina Bridget Tobit a causa del primer matrimoni del seu pare i una altra germanastra, Mary Ann Collins, procedent del primer matrimoni de la seva mare. Tant el seu pare com la seva mare s'havien quedat vidus a una edat jove.
Amb 18 anys, Margaret es traslladà a Leadville, Colorado, amb la seva germana. Allà aconseguí treball en una botiga. Fou justament allà on va conèixer el seu futur marit, James Joseph Brown (1859-1922), simplement conegut com a J.J., un home emprenedor, que s'havia criat a si mateix, el 1886. Brown sempre havia planejat casar-se amb un home ric, però es casà amb J.J. per amor. Ella va dir: "Volia un home ric, però vaig estimar en Jim Brown. Volia comoditat per al meu pare i m'havia proposat romandre soltera fins a trobar un home que ens pogués proporcionar tot això que necessitàvem […] En Jim era tan pobre com nosaltres i no teníem cap possibilitat en la vida d'anar a millor. Vaig ésser forta i vaig lluitar en aquells temps. Em vaig estimar en Jim, però ell era pobre. Finalment, em vaig convèncer que estaria millor amb un home pobre que m'agradés que no pas amb un de ric de qui només m'atraguessin els seus diners. Així doncs, em vaig casar amb en Jim Brown".
Margaret Tobin i J.J. Brown es casaren a l'església de Leadville's Annunciation l'1 de setembre de 1886. Els Brown van tenir dos fills:

## Últims anys

La seva fama com a supervivent del Titanic l'ajudà a promoure els temes pels quals ella havia estat lluitant, els drets dels treballadors i de les dones, l'educació i l'alfabetització dels nens i nenes i la seva històrica preservació. Durant la Primera Guerra Mundial a França va estar treballant-hi amb el comitè americà per la França devastada. Reconstruí àrees que havien quedat arrasades i ajudà els soldats francesos i americans. Fou condecorada amb la legió d'honor francesa poc abans de morir. Durant els últims anys de la seva vida fou actriu. Va morir d'un tumor cerebral el 26 d'octubre de 1932, a l'edat de 65 anys. A la pel·lícula Titanic és interpretada per Kathy Bates.
# Molly Gibson

Molly Gibson (26 d'octubre de 2020) és una noia nord-americana coneguda per haver nascut el 26 d'octubre de 2020 d'un embrió congelat durant 28 anys. Té el rècord mundial de l'embrió congelat durant un temps més llarg que ha donat naixement a un ésser humà.
Després de ser donat per una parella l'any 1992, l'embrió de Molly va ser congelat en nitrogen líquid a -196°C i crioconservat en un congelador criogènic. L'embrió va ser descongelat i transferit a l'úter de Tina Gibson, de 28 anys, el febrer del 2020. Tina, nascuda l'abril de 1991, tenia menys de 2 anys quan la parella original va donar l'embrió de Molly a una clínica del Midwest. La parella havia adoptat anteriorment l'embrió d'Emma, un embrió de 24 anys que era l'embrió humà més antic de la història que havia nascut, fins a l'arribada de la seva germana Molly.

## Referències

* ↑ Scottie Andrew. «Baby born from 27-year-old embryo believed to have broken record set by her big sister». CNN, December 2020. [Consulta: 23 maig 2022].
* ↑ «Baby born from embryo frozen 27 years ago makes history» (en anglès). The Independent, 01-12-2020. [Consulta: 23 maig 2022].
* ↑ «Oldest human embryo used in a successful pregnancy» (en anglès britànic). Guinness World Records. [Consulta: 23 maig 2022].
* ↑ Cramer, Maria. «Girl Is Born in Tennessee From Embryo Frozen for 27 Years». The New York Times, December 3, 2020. [Consulta: May 22, 2022].
* ↑ , December 3, 2020.
* ↑ Abrahamson, Rachel Paula. «'It's unbelievable': Mom delivers baby from 27-year-old frozen embryo» (en anglès). TODAY.com, 03-12-2020. [Consulta: 23 maig 2022].
* ↑ Scutti, Susan. «Frozen embryo conceived the year after her mother was born». CNN, 17-12-2017. [Consulta: 23 maig 2022].
* ↑ (en anglès) , 02-12-2020.
# Kötschach-Mauthen

Kötschach-Mauthen (friülès: Catès-Mude, eslovè: Koče-Muta) és un municipi austríac, dins de l'estat de Caríntia. L'any 2007 tenia 3.510 habitants. Limita amb els municipis d'Oberdrauburg al nord, Dellach im Drautal i Dellach a l'est, Lesachtal a l'oest i Paularo al sud.

## Història

L'àrea de municipi ja era poblada abans el segle ii aC. Existeix una inscripció vèneta sobre roca a Würmlach d'aquesta època. Una calçada romana creuava el Plöckenpass, on hi havia una població romana en el lloc on ara es troba el poble de Mauthen.
A l'edat mitjana la regió experimentà un fort creixement econòmic mercès a l'extracció de mineral de ferro, or, plata i plom. La major part dels pobles actuals es mencionen per primer cop en documents de l'Edat Mitjana: Mauthen el 1276, Höfling el 1300, Kötschach el 1308, Podlanig i Würmlach el 1374 i Sankt Jakob el 1376. Ja al segle xvi, Laas es menciona el 1510, Mandorf el 1521 i de Gentschach el 1590. Des del segle xvi, tota la regió pertanyia al comte d'Ortenburg (actualment Ortnek a Eslovènia).
El 1930, amb ocasió de l'aniversari de 10 anys del Plebiscit de Caríntia, el municipi esdevingué un mercat.
El s'ajuntaren 1958 els municipis de Kötschach i Mauthen, que esdevingueren Kötschach-Mauthen. El 1973 s'amplià l'àrea del municipi amb els pobles de la vall del riu Gail i del Lesachtal.
El Canceller Josef Klaus (1910-2001) va néixer en aquesta localitat.

## Divisió administrativa

Es divideix en 31 Ortschaften:
| Aigen (17) Buchach (11) Dobra (6) Dolling (9) (Dolniče) Gailberg (4) Gentschach (25) Gratzhof (12) Höfling (35) | Kosta (11) Kötschach (1.612) (Koče) Kreuth (82) (Rut(e)) Kreuzberg (15) Krieghof (5) Kronhof (14) Laas (231) (Laz) Lanz (13) | Mahlbach (11) Mandorf (34) Mauthen (760) (Muta) Nischlwitz (13) Passau (3) Plöcken (0) Plon (15) Podlanig (37) | Sankt Jakob im Lesachtal (83) Sittmoos (14) Strajach (96) (Srejah) Weidenburg (78) Wetzmann (24) Würda (0) Würmlach (343) (Bumlje) |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2003- | Walter Hartlieb | SPÖ |
L'ajuntament de la vila està format per 23 membres dels partits:
* 12 SPÖ
* 5 ÖVP
* 4 BZÖ
* 2 NL Thurner
| edit | Municipis del Districte d'Hermagor |
| Dellach | Gitschtal | Hermagor-Pressegger See | Kirchbach | Kötschach-Mauthen | Lesachtal | Sankt Stefan im Gailtal || |
# Fanals de la plaça de l'Ajuntament

Els Fanals de la plaça de l'Ajuntament són elements modernistes de l'Hospitalet de Llobregat (Barcelonès) que formen part en el seu conjunt de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracten de fanals amb cinc caps lluminosos de ferro treballats a la fundició Roura de Barcelona. Els caps lumínics són de vidre glaçat i estan coberts de corones de ferro treballat als quals hi ha l'escut de L'Hospitalet del Llobregat -fets expressament per l'Ajuntament-. El treball del ferro simulant un trenet de fulles d'heura al fust del fanal, emmarca l'obra dins l'estil de les arts industrials del modernisme. Per l'època i per la forma es pot deduir que els fanals eren inicialment de gas.

## Història

Aquest fanals de la plaça de l'Ajuntament han arribat fins als nostres dies sense cap mena de documentació històrica. Es relacionen amb l'Ajuntament perquè són els dos únics exemplars situats davant la porta principal, un a cada costat, així que la seva col·locació se situaria entre el 1895, moment en què es comença a construir la Casa de la Vila, i el 1900.

## Referències

* 1 2 3 4 «Fanals de la plaça de l'Ajuntament». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2018].
# Luck (Wisconsin)

Luck és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 1.210 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Luck tenia 1.210 habitants, 500 habitatges, i 308 famílies. La densitat de població era de 252,5 habitants per km².
Dels 500 habitatges en un 30% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49,6% hi vivien parelles casades, en un 9,2% dones solteres, i en un 38,2% no eren unitats familiars. En el 32,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 17% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,27 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,87.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,3% tenia menys de 18 anys, un 6,9% entre 18 i 24, un 26,4% entre 25 i 44, un 17,8% de 45 a 60 i un 24,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.138 $ i la renda mediana per família de 40.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.250 $ mentre que les dones 21.343 $. La renda per capita de la població era de 16.599 $. Aproximadament el 5,4% de les famílies i el 8,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Luck» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Luck». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Lusignan (Viena)

Lusignan és un municipi francès situat al departament de la Viena i la regió de la Nova Aquitània. El 2021 tenia 2.589 habitants.

## Referències

* ↑ «Populations légales 2021» (en francès). INSEE, 28-12-2023. [Consulta: 27 gener 2024].
# Luis Martínez Noval

Luis Martínez Noval (Piloña, 3 de juliol de 1948 – Oviedo, 30 de març de 2013), fou un polític i professor universitari espanyol que fou Ministre de Treball i Seguretat Social durant un govern de Felipe González.

## Biografia

Va néixer el 3 de juliol de 1948 al caseriu de Infiesto, situat a la població asturiana de Piloña. Va estudiar ciències econòmiques a la Universitat d'Oviedo, esdevenint posteriorment professor de teoria econòmica en aquesta universitat.

## Activitat política

Afiliat al PSA-PSOE, del qual en fou secretari general fins al 2000, en les eleccions generals de 1982 fou escollit diputat al Congrés per Astúries, repetint aquest escó en les eleccions de 1986, 1989, 1993, 1996 i 2000.
En la remodelació del govern que Felipe González realitzà el 2 de maig de 1990 Luis Martínez Noval fou nomenat Ministre de Treball i Seguretat Social, càrrec que desenvolupà fins al final de la legislatura. En 2001 fou nomenat conseller del Tribunal de Comptes.

## Referències

* ↑ «Mor l'exministre de Treball socialista Luis Martínez Noval». 324.cat, 30-03-2013.
* ↑ Noval deja la dirección del PSOE asturiano

## Enllaços externs

* (castellà) Informació de Luis Martínez Noval al Congrés dels Diputats
# Louise Philippe Rolandeau

Louise Philippe Rolandeau (1771 - 1807), fou una cantant francesa.
Es distingí particularment en l'Òpera Còmica, i recollí aplaudiment amb Lodoïska, de Cherubini (estrenada al teatre Feydeau de París), i amb L'auberge de Bagnères. Morí víctima del foc, en cremar-se-li el vestit en un moment de descuit durant una actuació.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Espasa, vol. 51, pàg. 11429. (ISBN-84-239-4551-0)

## Enllaços externs

* Treballs per o sobre Louise Philippe Rolandeau en biblioteques (catàleg WorldCat) (anglès)
# Magnali

El magnali és un aliatge d'alumini, Al, amb un contingut del 0,5 al 10% de magnesi, Mg. La presència d'aquest element augmenta la duresa, la tenacitat i la resistència a la tracció, alhora que disminueix la densitat. Hom el transforma per laminació i emmotllament, i és emprat en la construcció aeronàutica, d'automòbils, en la indústria química i de l'alimentació.

## Referències

* ↑ «Magnali». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Love Camp 7

Love Camp 7 és una pel·lícula de sèrie B de nazisploitation i dones a la presó dels Estats Units estrenada el 1969. Fou dirigida per Lee Frost i escrita per Wes Bishop i Bob Cresse, el darrer dels quals també representa un sàdic comandant del camp.

## Sinopsi

La pel·lícula segueix a dues dones oficials nord-americanes (interpretades per Maria Lease i Kathy Williams) que s'ofereixen voluntàries per entrar encobertes en un campament nazi per obtenir informació i possiblement rescatar una reclusa. Les recluses del camp serveixen com a esclaves sexuals dels oficials alemanys i són sotmeses a tractes humiliants, tortures i violacions. Quan les dues agents s'assabenten que el seu objectiu està retingut en règim d'aïllament, una d'elles disposa a ser castigada perquè pugui contactar. Això la porta al tinent Harman (Lease) i és despullada i colgada pels canells. L'objectiu utilitza el seu cos per alliberar Harman i intenten escapar. El pla d'escapada acaba en una batalla culminant. La pel·lícula mostra nuesa frontal completa femenina durant la majoria de la pel·lícula.

## Repartiment

* Bob Cresse: Comandant
* Maria Lease: Linda Harman
* Kathy Williams: Grace Freeman
* John Alderman: Capità Robert Calais
* David F. Friedman: Coronel Max Kemp

## Recepció

La pel·lícula es veu com un clàssic de culte perquè representa l'inici d'una moda per a les pel·lícules d'explotació sobre dones a la presó als anys 70, com ara Women in Cages (1971) i The Big Bird Cage (1972), ambdues van fer de Pam Grier un nom reconeixible en el gènere. També és la primera del gènere nazisploitation de pel·lícules de camps de concentració, com Ilsa, She Wolf of the SS (1974)–produïda per David F. Friedman i que generà nombroses seqüeles amb Dyanne Thorne com a protagonista– i les italianes La svastica nel ventre (1977) i L'ultima orgia del III Reich (1977), l'última de les quals va ajudar a llançar la carrera de Daniela Poggi en el món de l'espectacle.
El British Board of Film Classification va denegar un certificat de vídeo el 2002 i per la New Zealand Office of Film & Literature Classification. EL BBFC va confirmar el seu rebuig a la pel·lícula quan es va presentar per obtenir un certificat per a la transmissió en streaming el 2020. Originalment va ser prohibida a Austràlia, abans de passar diverses vegades en una versió modificada amb una qualificació R18 +. Finalment es va aprovar sense tallar l'any 2005.

## Referències

* ↑ Love Camp 7 al web del Festival de Sitges
* ↑ Tabbal, Michel; Pizzoferrato, Fred; Peretti, Eric. Darkness, censure et cinéma (4. Video Nasties). LettMotif, 19 ottobre 2018. ISBN 978-2-36716-258-4.
* ↑ «Love Camp 7 Rejected by the BBFC».
* ↑ «LOVE CAMP 7». British Board of Film Classification. [Consulta: 13 abril 2020].
* ↑ «Films: L». Refused-Classification. [Consulta: December 19, 2011].

## Enllaços externs

* The Bad Movie Report: Love Camp 7 - crítica sarcàstica de l'argument
# Mai és tard per enamorar-se

Mai és tard per enamorar-se (originalment en anglès, Last Chance Harvey) és una pel·lícula de drama romàntic estatunidenc del 2008 escrita i dirigida per Joel Hopkins. El guió se centra en dues persones solitàries que forgen una relació provisional al llarg de dos dies. Dustin Hoffman interpreta un compositor de jingles publicitaris que viatja a Anglaterra per al casament de la seva filla separada i perd ràpidament la feina. Emma Thompson interpreta una treballadora d'hostaleria d'un aeroport amb una visió icterícia de les relacions. S'ha doblat al català.

## Repartiment

* Dustin Hoffman com a Harvey Shine
* Emma Thompson com a Kate Walker
* Eileen Atkins com a Maggie Walker
* Kathy Baker com a Jean
* James Brolin com a Brian
* Liane Balaban com a Susan Shine
* Daniel Lapaine com a Scott Wright
* Richard Schiff com a Marvin
* Dennis Gimes com a conductor d'autobús
* Adam Astill com a empresari
* Bronagh Gallagher com a Oonagh

## Referències

* ↑ Dargis, Manohla. «The Clock You Hear? It's Not Big Ben, Buddy». The New York Times, 24-12-2008. [Consulta: 14 agost 2009].
* ↑ Gleiberman, Owen. «Last Chance Harvey». Entertainment Weekly. Time Inc., 12-01-2009. Arxivat de l'original el 27 d’abril 2009. [Consulta: 14 agost 2009].
* ↑ «Mai és tard per enamorar-se». ésAdir. [Consulta: 9 octubre 2022].
# Luci Carí

Luci Carí (Lucius Charinus, Λούκιος Χαρῖνος)) va ser un escriptor cristià considerat herètic que va viure en una data incerta, als segles III o IV.
Agustí d'Hipona l'esmenta com a autor del llibre De Fide contra Manichaeos, però li dona el nom de Leuci (Leucius o Leutius, i fins i tot Locutius i Leontius). Foci I de Constantinoble l'anomena Leuci Carí (Leucius Charinus, Λεύκιος Χαρῖνος). Al Decretum del papa Gelasi I (492-494), a l'apartat De Libris Apocryphis, se l'anomena Lentici (Lenticius).
Foci diu que Leuci va escriure un gran nombre d'Actes dels Apòstols, totes declarades apòcrifes. El fa autor d'una obra titulada αἱ τῶν Ἀποστόλων περίοδοι, Periodi Apostolorum, avui perduda, que es podria traduir com a "Viatges dels Apòstols", o "fets dels Apòstols" o també "Actes dels Apòstols". Va condemnar el text com a herètic, contradictori i absurd, ja que distingia entre el Déu dels jueus i Crist i negava la naturalesa humana d'aquest darrer afirmant que no havia estat crucificat, perquè un altre havia sofert la mort al seu lloc. També declarava que el matrimoni era contrari a la llei. Foci va anomenar aquesta obra els "Fets de Luci". Epifani I de Constància el considerava deixeble de Joan l'Apòstol.
Luci Carí era conegut entre els maniqueus però no se sap si va viure abans o després de Mani (meitat del segle III).
Els "Fets de Luci" són els següents:
* El Fets de Joan
* El Fets de Pere
* El Fets de Pau
* El Fets d'Andreu
* El Fets de Tomàs
Els "Fets de Luci" van ser probablement redactats en una data tardana per a poder expressar una visió considerada més ortodoxa. Dels cinc, els "Fets de Joan" i els "Fets de Tomàs" tenen major contingut gnòstic que la resta. Aquests llibres van ser coneguts i van tenir una certa influència als primers temps de l'islam. L'exegeta de l'Alcorà Muhàmmad ibn Jarir at-Tabarí fa menció de la substitució de Crist per un altre a la crucifixió, tradició que s'ha incorporat als textos sagrats musulmans.

## Referències

* 1 2 James, MR. The Apocriphal New Testament : being the apocryphal gospels, acts, epistles, and apocalypses, with other narratives and fragments. Oxford: At the Clarendon Press, 1924, p. 342 i seg..
* ↑ Panarium 51.427
* ↑ Tabarí. De Salomon à la chute des Sassanides. París: Sindbad, 1984, p. 114. ISBN 2727401027.

## Enllaços externs

* Henry Wace, Biographical Dictionary: Leucius
# Luci Cassi (procònsol)

Luci Cassi (en llatí Lucius Cassius) va ser procònsol d'Àsia vers el 90 aC, probablement després d'haver estat pretor, però tot i el seu títol de procònsol mai va arribar a ser cònsol. Junt amb Mani Aquil·li va restaurar a Ariobarzanes I com a rei de Capadòcia i a Nicomedes IV Filopàtor com a rei de Bitínia;
Ariobarzanes va ser enderrocat algun temps després i Cassi va fer preparatius per restablir-lo, però es va haver de retirar davant Mitridates VI Eupator, fugint a Rodes on fou assetjat per la flota del rei del Pont, i finalment va ser capturat. Va recuperar la llibertat al final de la guerra.

## Referències

* ↑ Appià, Història de Roma Arxivat 2009-03-27 a Wayback Machine., traducció a l'anglès d'Horace White
* ↑ Smith, William (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Boston: Little, Brown and Co., 1867, p. Vol. 1, pàg. 625.
# Luci Volusi Saturní (cònsol sufecte any 3)

Luci Volusi Saturní (en llatí Lucius Volusius Saturninus) va ser un magistrat romà. Era fill de Luci Volusi Saturní (cònsol sufecte 12 aC) (Lucius Volusius Saturninus).
Va ser cònsol sufecte l'any 3. Del 4 al 5 va ser governador de Síria. Va heretar una gran fortuna del seu pare i encara la va incrementar.
Va morir en el regnat de Neró l'any 56 a l'edat de 93 anys i sobrevisqué a totes les persones que estaven al senat quan era cònsol. Segons Plini era prefecte de la ciutat quan va morir, però amb 93 anys sembla poc probable.

## Referències

* ↑ Plini. Naturalis Historia VII,62
* ↑ Syme, Ronald. The Augustan Aristocracy. Oxford: Clarendon Press, 2005, p. 192, 333. ISBN 9780198147312.
# Luci de Barcelona

Luci de Barcelona (mort el 69) és una personalitat llegendària, que una tradició tardana documentada en obres historiogràfiques del segle xvi, pretén que fos el cinquè bisbe de Barcelona, en una llista de bisbes imaginaris, mort com a màrtir sota Neró. La seva festivitat es fixà el suposat dies natalis, l'1 d'agost, tal com figura a les obres dels pares bolandistes. La història del sant té un abast local i mai no ha estat reconeguda per l'Església, per la qual cosa, Luci de Barcelona no figura al santoral ni al Martirologi romà. A més, l'aparició tardana de la llegenda ha fet que, en aquest cas, no arrelés a la ciutat, on no ha tingut mai cap devoció popular ni un culte reconegut. Només figura en algunes llistes de bisbes i en alguna pintura que pretenia reconstruir-ne la successió.

## Historicitat

Les primeres fonts que el citen són del segle xvi. Jeroni Pau el cita com a primer bisbe de la ciutat, però situat al segle iv, i Vicenç Domènec i Francisco Diago el citen com a bisbe i màrtir, però no canonitzat oficialment, al segle i. No hi ha, però, cap fonament ni font històrica que doni suport a la teoria; ans al contrari, no es troben mencions de la diòcesi de Barcelona fins al segle iv. Cap breviari de la catedral el cita amb anterioritat al segle xvi. En canvi, no és citat per la pretesa crònica de Luci Flavi Dextre, falsificació que va reescriure la història eclesiàstica hispànica. Els bolandistes van recollir la tradició.
Cap a mitjan segle xvii i al segle xviii, altres autors van encarregar-se de demostrar la inconsistència d'aquestes atribucions, però van continuar mantenint-se en alguns santorals i històries locals.
Segons la llegenda, creada per tal d'endarrerir els orígens del bisbat de Barcelona fins als temps apostòlics, donant-li així més prestigi i preeminència sobre d'altres, Luci va succeir vers el 60 el bisbe Teòtic, també inexistent, i va ésser bisbe fins a la seva mort en l'any 69 durant la persecució de Neró. El succeí el també llegendari bisbe Toca o Fuca.

## Referències

* ↑ De Hispaniarum uiris illustribus, ca. 1492.
* ↑ Los santos de Cataluña, 1630.
* ↑ Historia de los victoriosissimos antiguos Condes de Barcelona, 1603.

## Bibliografia

* Jeroni Pujades. Crónica universal del principado de Cataluña: escrita a principios del siglo XVII... Vol. 1, p. 307-308. Barcelona: J. Torner, 1829.
* Enrique Flórez. España sagrada: theatro geographico-historico de la iglesia de España..., p. 50-51, "Lucio". Madrid: A. Marín, 1775. Vol. 29
# Malaltia immunitària

Una malaltia immunitària o un trastorn immunitari és una disfunció del sistema immunitari. Aquests trastorns es poden caracteritzar de diverses maneres:
* Pels components del sistema immunitari afectats
* Per si el sistema immunitari és hiperactiu (al·lèrgies) o poc actiu (malalties autoimmunitàries).
* Segons si la condició és congènita o adquirida
S'ha suggerit que la majoria de la gent té almenys una immunodeficiència primària. No obstant això, a causa de redundàncies en el sistema immunitari, moltes d'aquestes no es detecten mai.

## Tipus principals

* Immunodeficiències
* Malalties autoimmunitàries
* Al·lèrgies

## Referències

* ↑ «Primary immunodeficiencies: a field in its infancy». Science, vol. 317, 5838, 01-08-2007, pàg. 617–9. Bibcode: 2007Sci...317..617C. DOI: 10.1126/science.1142963. PMID: 17673650.
# Malá Čierna

Malá Čierna és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Žilina, al centre-nord del país.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1471.