OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lockheed P-3 Orion

El Lockheed P-3 Orion és un avió de patrulla marítima desenvolupat a la fi dels anys 1950 per la companyia nord-americana Lockheed, usat per armades i forces aèries de diferents països del món principalment per a patrulla marítima, reconeixement, guerra antisuperficie i guerra antisubmarina.

## Història i producció

El 1958 la Marina estatunidenca va fer una proposta de concurs per tal de produir un avió ASW que pogués entrar en servei ràpidament modificant un model ja existent. Lockheed va treure un primer prototip, l'YP3V-1 (P-3A), que va volar el 19 d'agost de 1958 i es va entregar en agost de 1962. Posteriorment van crear el WP-3A, que era una versió de reconeixement meteorològic.
La producció total de P-3A/B va ser de 286 aparells per la US Navy, 5 per la Royal New Zeland Air Force (RNZAF), 10 per la Royal Australian Air Force (RAAF) i 5 més per l'exèrcit noruec.
La versió definitiva, P-3C, va aparèixer en 1969 i se'n van entregar 132 a la US Navy i 10 a la RAAF. Altres versions del Orion van ser l'avió d'intel·ligència electrònica EP-3E, del que es van entregar 6 unitats a la Força Aèria Imperial Iraní i que porta dispositius actius d'interferències per tal de provocar activitat electrònica com a mesura de protecció, i el CP-140 Aurora, per a les Forces Armades Canadenques.

## Variants

* P-3A
* P-3B
* P-3C
* EP-3E Sigint
* WP-3D
* CP-140 Aurora

## Especificacions

Dades de La enciclopedia de la aviación
Característiques generals
* Tripulació: 10
* Longitud: 35,61 m
* Envergadura: 30,37 m
* Alçada: 10,29 m
* Pes carregat: 61.235 kg
* Motors: 4× motors turbohèlice Allison T56-A-14 , 3.663 kW cada un
Rendiment
* Velocitat màxima: 761 km/h
* Abast: 3.835 km
* Sostre de servei: 8.625 m

## Referències

* 1 2 3 4 Jackson, Robert. La enciclopedia de la aviación (en castellà). Arganda del Rey: Edimat Libros, S.L., 2014, p. 313,314. ISBN 9788497941983.
* 1 2 El mundo de la aviación (en castellà). Planeta de Agostini, 1989, p. 78. ISBN 8439510136.
# Tvertsà

El Tvertsà - (rus) Тверца - és un riu de Rússia, un afluent per l'esquerra del Volga. Passa per l'óblast de Tver.
Té una llargària de 188 km i una conca de 6.510 km². Es glaça generalment des de novembre-gener fins a març-abril. Passa per les ciutats de Torjok i Vixni Volotxok, i la ciutat de Tver es troba a la confluència del Tvertsà amb el Volga.
# Black River Falls

Black River Falls (Hoocąk: Nįoxawanį) és una població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin. Segons el cens del 2000 tenia 3.618 habitants.

## Persones conegudes

* Mountain Wolf Woman (1884-1960)

## Demografia

Segons el cens del 2000, Black River Falls tenia 3.618 habitants, 1.563 habitatges, i 886 famílies. La densitat de població era de 442,1 habitants per km².
Dels 1.563 habitatges en un 25,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,4% hi vivien parelles casades, en un 10,2% dones solteres, i en un 43,3% no eren unitats familiars. En el 38% dels habitatges hi vivien persones soles el 19,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,15 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,82.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,8% tenia menys de 18 anys, un 8,9% entre 18 i 24, un 24,2% entre 25 i 44, un 21,3% de 45 a 60 i un 24,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 81,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.555 $ i la renda mediana per família de 46.222 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.481 $ mentre que les dones 18.519 $. La renda per capita de la població era de 21.532 $. Aproximadament el 3,7% de les famílies i el 7,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Locations». Hoocąk Waaziija Haci Language Division, A Division of The Ho-Chunk Nation. [Consulta: 6 abril 2014].
* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Black River Falls» (en anglès). American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Black River Falls». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Vierville-sur-Mer

Vierville-sur-Mer és un municipi francès, situat al departament de Calvados i a la regió de Normandia.
# Retinosi pigmentària

Les retinitis pigmentàries o retinosis pigmentàries són un conjunt de malalties genètiques de l'ull. El nom de retinitis pigmentosa va ésser proposat l'any 1855 per Franz Donders.
És un grup genèticament heterogeni que implica els fotoreceptors (conus, i bastonets) i l'epiteli pigmentari. Aquestes malalties es manifesten primer per una pèrdua de la visió nocturna seguida d'una disminució del camp visual. La pèrdua de la visió central és tardana. La malaltia la provoca una mutació genètica dins les cèl·lules de la retina, la mateixa evolució porta a la ceguesa.
Es pot dividir la retinosi pigmentària en no sindròmica, sindròmica o sistèmica afectant a altres òrgans. En aquest article només es fa referència a les no sindròmiques.

## Incidència i prevalença

1 persona afectada per cada 5.000. És la causa més freqüent de ceguesa en les persones d'edat intermèdia en els països desenvolupats econòmicament.

## Descripció

En un 30% dels casos, la retinosi està associada a lesions en altres òrgans formant una trentena de síndromes. La més freqüent és la síndrome d'Usher associada a una sordesa. La síndrome de Bardet-Biedl i la malaltia de Refsum són síndromes més rares.

## Diagnòstic

Es dona a edats variables però generalment comença dels 10- 20 anys amb una disminució de la visió nocturna, a més generalment el pacient pateix de fotofòbia. En un segon moment hi ha una retracció del camp visual (visió en túnel). La ceguesa arriba sovint cap als 40 anys quan els bastonets es destrueixen.
El fons de l'ull mostra una hiperpimentació de la perifèria de la retina testimoni de la mort cel·lular.
Repartiment de les retinitis pigmentàries no sindròmiques en funció de la seva transmissió :
| Transmissió | Freqüència |
| Transmissió autosòmica recessiva | 5 a 20% |
| Transmissió autosòmica dominant | 15 a 25% |
| Transmissió recessiva lligada a l'X | 5 a 15% |
| Desconeguda | 40 a 50% |
| Digènica | Molt rara |

## Tractament

Actualment és incurable però es fan assaigs des de 1998 en trasplantaments de bastonets. Un suplement en vitamina A pot frenar l'evolució de la malaltia. També un règim enriquit en Omega-3 retarda l'aparició de la ceguesa.

## Notes i referències

* ↑ (anglès) A randomized trial of vitamin A and vitamin E supplementation for retinitis pigmentosa, Berson EL, Rosner B, Sandberg MA, et al. Arch Ophthalmol 1993; 111: 761–72.
* ↑ (anglès) A randomized, placebo-controlled clinical trial of docosahexaenoic acid supplementation for X-linked retinitis pigmentosa, Hoffman DR, Locke KG, Wheaton DH, Fish GE, Spencer R, Birch DG. Am J Ophthalmol 2004; 137: 704–18.
* (anglès) Roberta A Pagon, Stephen P Daiger, Retinitis Pigmentosa Overview In : GeneReviews at GeneTests: Medical Genetics Information Resource (database online). Copyright, University of Washington, Seattle. 1997-2005. .
* (anglès) Retinitis pigmentosa, Dyonne T Hartong, Eliot L Berson, Thaddeus P Dryja, Lancet 2006; 368: 1795–809.

## Enllaços externs

* (anglès) Publicacions científiques a Medline
# Rodalia de Sant Sebastià

Mapa Rodalies Sant Sebastià Línia C-1 :
La xarxa de Rodalia de Sant Sebastià (Donostiako Aldirikoak en Basc i Cercanías San Sebastián en Castellà) és un dels sistemes de Renfe Rodalies que dona servei a la ciutat de Sant Sebastià, els municipis de la seva àrea metropolitana est i els municipis situats a la vall del riu Oria i del riu Deva fins Oñate.
Aquesta xarxa es troba a la línia ferroviària Madrid-Irun, pel que els trens de rodalia comparteixen vies amb els serveis regionals i de llarg recorregut. El traçat és electrificat i de doble via.
El nucli té una única línia, C-1, que uneix Irun i Oñate passant per Sant Sebastià. La línia utilitza trens de la sèrie 440 de Renfe reformats.
# Berdeniella granulosa

Berdeniella granulosa és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ PESI (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Enric Casassas i Simó

* Per a altres significats, vegeu «Enric Casassas».
Enric Casassas i Simó (Sabadell, 2 de novembre de 1920 - Barcelona, 16 de febrer de 2000) fou un químic català, fill dels pedagogs renovadors Enric Casassas i Cantó i Carme Simó i Saco, germà del pediatre Oriol Casassas i Simó i del geògraf Lluís Casassas i Simó, marit de l'escalenca i també química Pepita Figueras i Cros (1922) i pare del poeta, Enric Casasses i Figueres, de la traductora, Anna Casassas i Figueras i de la dissenyadora gràfica Maria Casassas i Figueras.

## Biografia

Es doctorà a la Universitat de Barcelona i el 1955 treballà als EUA amb Izaak Maurits Kolthoff sobre polarografia. Va ostentar la càtedra de química analítica a la universitat de La Laguna del 1967 al 1969 i a la Universitat Autònoma de Barcelona del 1969 al 1976, de química inorgànica i analítica a l'Escola Tècnica Superior d'Enginyers Industrials de Barcelona en el mateix període, i de química analítica a la Universitat de Barcelona del 1976 al 1987.
Es va especialitzar en diversos aspectes de la microanàlisi, com les tècniques electroanalítiques. Traduí al català les normes internacionals de nomenclatura de química analítica amb Salvador Alegret (1987) i inorgànica amb J. Sales (1997). Fou responsable de l'àrea de química analítica de la Gran Enciclopèdia Catalana. El 1972 fou membre i entre 1982 i 1986, president de l'Institut d'Estudis Catalans, en reorganitzà també la Societat Catalana de Ciències Físiques, Químiques i Matemàtiques. Participà en el Congrés de Cultura Catalana entre 1975 i 1977 i fou rector de la Universitat Catalana d'Estiu del 1988 al 1992.
També va escriure poesia, que restà inèdita en la seva vida. El 2002 va aparèixer un recull de la seva poesia, amb pròleg del seu fill, intitulat A la dula vés, publicat per Llibres del Segle, Gaüses (Empordà), com a número 11 de la sèrie Culip.
Va publicar un dietari del seu viatge a la Unió Soviètica el 1991: Rússia: quatre trossets de guia. Crònica del Segon Seminari Catalanosoviètic sobre Estructura Atòmica i Propietats Físiques de Cristalls, 7-26 de juny de 1991 (València: Edicions 3i4, 2006).
Actualment, l'aula magna de la facultat de química de la Universitat de Barcelona porta el seu nom.
Ha rebut la medalla Narcís Monturiol de la Generalitat de Catalunya, i el 1992 el Premi d'Honor de la Fundació Jaume I, la Medalla d'Or de l'IECE i la Creu de Sant Jordi.

## Referències

* ↑ «Enric Casassas i Simó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Balcells, Albert; Pujol, Enric. Història de l'Institut d'Estudis Catalans. Institut d'Estudis Catalans, 2002, p. 175. ISBN 978-84-7283-656-3.
* ↑ «Centenari del naixement del Dr. Casassas - Facultat de Química - Universitat de Barcelona». [Consulta: 3 novembre 2020].
* ↑ «Enric Casassas i Simó: "Hem de treballar com si creguéssim en el futur"» (en catalan). [Consulta: 2 novembre 2020].
# Llàtzer Moix

Llàtzer Moix (Sabadell, 1955) és un periodista català. Va començar la seva trajectòria periodística en 1976. Va dirigir durant vint anys la secció cultural de La Vanguardia. Ha estat també redactor cap adjunt del periòdic i crític d'arquitectura.

## Obres

* Queríamos un Calatrava (2016)
* Arquitectura milagrosa (2010)
* Mundo Mendoza (2006)
* Wilt soy yo. Conversaciones con Tom Sharpe (2002)
* La ciudad de los arquitectos (1996)
* Mariscal (1992)

## Referències

* ↑ Lecturalia: Llàtzer Moix
* ↑ Guillamon, Julià. La ciutat interrompuda ; seguit de El gran novel·lloide sobre Barcelona. 1. ed. Barcelona: Editorial Anagrama, maig 2019. ISBN 9788433915702.
# Ufert Schultz

Ufert Schultz (Amsterdam, 1871 - [...?]), va ser un compositor holandès. Desenvolupà durant molts anys la càtedra de teoria i piano en el Conservatori de la seva ciutat natal. Va escriure principalment música per a piano i lieder en l'estil de Schumann i Grieg. Entre les seves obres són molt interessants les titulades Papillons i Aquarellen.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 54, pàg. 1183. (ISBN-84-239-4554-5)
# Vladímir Pulnikov

Vladímir Pulnikov (Khàrkiv, 6 de juny de 1965) va ser un ciclista ucraïnès, professional entre 1989 i 1998. Fins a 1991 va córrer sota bandera soviètica, moment en què la desintegració de l'URSS donà lloc a la creació de la Ucraïna independent.
Va ser un corredor prou complet, que va aconseguir bons resultats en grans proves per etapes, com ara la Classificació dels joves al Giro d'Itàlia de 1989 i 1990 i tres etapes en aquesta mateixa cursa.

## Palmarès

* 1985
** 1r a la Puchar Ministra Obrony Narodowej
* 1986
** Vencedor d'una etapa a la Setmana Ciclista Lombarda
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Cuba
* 1987
** 1r a la Setmana Ciclista Lombarda
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Eslovàquia
* 1988
** 1r al Tour de Sotxi i vencedor de 2 etapes
** 1r al Trofeu Salvatore Morucci
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Avenir
* 1989
** 1r de la Classificació dels joves al Giro d'Itàlia
* 1990
** 1r de la Classificació dels joves al Giro d'Itàlia i vencedor d'una etapa
* 1991
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1992
** Campió d'Ucraïna en ruta
** Vencedor d'una etapa a la Volta al País Basc
* 1994
** Giro del Friül
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia

### Resultats al Tour de França

* 1991. 88è de la classificació general
* 1993. 10è de la classificació general
* 1994. 10è de la classificació general
* 1995. 25è de la classificació general
* 1996. Abandona

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1989. 11è de la classificació general. 1r de la Classificació dels joves al Giro d'Itàlia
* 1990. 4t de la classificació general. Vencedor d'una etapa. 1r de la Classificació dels joves al Giro d'Itàlia
* 1991. 11è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1992. Abandona (19a etapa)
* 1993. 7è de la classificació general
* 1994. 11è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1995. 14è de la classificació general
* 1996. 16è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1989. 31è de la classificació general
* 1991. 66è de la classificació general
* 1992. 44è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Volodymyr Pulnikov». [Consulta: 10 juliol 2019].
* ↑ «Vladimir Poulnikov Olympic Results». Sports-Reference.com. Sports Reference LLC. [Consulta: 3 març 2020].
# Reial Club de Tennis del Turó

El Reial Club de Tennis del Turó és una entitat esportiva fundada el 1905 amb el nom de Lawn Tennis Turó.

## Història

Els orígens del club es remunten a 1903, com a entitat recreativa cultural. De 1905 fins a 1911, estava ubicat en el camp de Galvany, en el terme municipal de Sarrià, a l'actual Turó Parc. Entre 1911 i 1969 les instal·lacions es van ubicar al solar delimitat per carrers de Via Augusta, Santaló i Descartes. El 1924 tenia 404 socis. La seu central del club, encarada cap el turó de Modolell, mostrava una excel·lent perspectiva de la masia de Can Castelló.
El 1969, es van traslladar a la avinguda Diagonal, en un espai amb més de 26.300 metres quadrats molt a prop del Reial Club de Polo. L'any 1980 tenia 2.300 socis, 1.100 el 1990 i 600 el 2003, quan l'empresa David Lloyd Leisure va assumir la direcció del club i va canviar la seva denominació a "David Lloyd Club Turó", reformant les instal·lacions, que conten amb 12 pistes de tennis, 12 de pàdel, una piscina exterior i un spa.

## Referències

* 1 2 3 «Reial Club de Tennis del Turó». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Anglès-Minguell, Albert. «Els clubs de tennis de Sant Gervasi». Diari El Jardí, 21-01-2017. [Consulta: 11 març 2021].
* 1 2 3 «El Real Club de Tenis Turó cumple 75 años» (en castellà) p. 95. La Vanguardia, 09-11-1980. [Consulta: 11 març 2021].
* 1 2 «La reinvención del club de tenis Turó» (en castellà). Cinco Días, 09-02-2005. [Consulta: 12 març 2021].
* 1 2 «David Lloyd Club Turó». Time Out, 05-08-2015. [Consulta: 11 març 2021].
* ↑ Vivanco, Felip. «El Turó descarta fusionarse con nadie en su nueva etapa» (en castellà) p.5. La Vanguardia, 09-12-1999. [Consulta: 11 març 2021].
# Beloneuria jamesae

Beloneuria jamesae és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: Alabama (els Estats Units).

## Referències

* ↑ Needham & Claassen, 1925. The Thomas Say Foundation II:288. (enllaç)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Stark & Szczytko, 1976. The genus Beloneuria (Plecoptera, Perlidae). Ann. ent. Soc. Amer. 69(6):1120-1124.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Aquatic Fauna in Peril: The Southeastern Perspective (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)
* ↑ NatureServe (anglès)
* ↑ Stoneflies of the United States - Stoneflies of Alabama (anglès)
* ↑ Grubbs, Scott A., 2011. A review of stonefly (Insecta; Plecoptera) taxonomic research in Alabama, with new state records and an updated checklist. Illiesia, 7(2):24-30. «PDF».
* ↑ Stoneflies of the United States (anglès)
* ↑ Flyfishing Entomology - North American Stoneflies (anglès)
* ↑ Stoneflies of Cleburne County, Alabama (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1979. Nearctic stonefly genera as indicators of ecological parameters (Plecoptera: Insecta). Great Basin Naturalist. 39(3): pp. 241-244.
* Stark, 2004. A: Stark & Armitage Dr. The stoneflies (Plecoptera) of eastern North America. Vol. II. Chloroperlidae, Perlidae, Perlodidae (Perlodinae). Ohio Biol. Surv. Bull. New Ser. 14(4).
# Es Tersús

Es Tersús o Es Terçons fou una associació veïnal fundada en 1977 La seva filiació política era propera a la socialdemocràcia. Entre els fundadors hi havia Joan Nart García, que va ser escollit President, i Maria Pilar Busquet i Medan, qui posteriorment fou la primera Síndica d'Aran (1991-1993).
i que celebrà la seva primera assemblea a Vielha (Vall d'Aran) el 27 de setembre de 1978, amb el propòsit de recuperar la memòria històrica i reclamar als ponents de l'Estatut de Sau el reconeixement de la singularitat política de la Vall d'Aran. A les Eleccions municipals espanyoles de 1979, va promoure la creació del partit polític Unitat d'Aran. La junta va dimitir i la segona assemblea, en novembre de 1979 va tenir molt poca participació.

## Referències

* ↑ Viaut, Alain. L’occitan gascon en Catalogne espagnole. Le Val d’Aran: Du vernaculaire au formel (en francès). Maison des Sciences de l’Homme d’Aquitaine, 2019, p. 30. ISBN 2858925615.
* 1 2 «Asamblea históarica del pueblo aranés» (en castellà). La Vanguardia, 27-09-1978. [Consulta: 1r abril 2021].
* ↑ «SEGUNA ASAMBLEA DERA ASUCIAIUN DE VESIS DERA VAL D'ARAN «ESTERSUS"» (en aranès). Terra Aranesa, n.7, 3r Trimestre, pàg. 13 [Consulta: 4 abril 2021].
# Llègia

El Llègia (francès: Légia) és un petit riu que neix a Ans, un municipi de la Província de Lieja i es desemboca al Mosa a Lieja.
Excepte per a la seva font, gairebé tot el riu s'ha cobert. Una menuda part es va reobrir l'any 2006 a la plaça Nicolay a Ans.
Tot i desaparèixer gairebé completament avui, el riu va tenir un rol històric força important. El con de dejecció que va crear a l'aiguabarreig amb el Mosa, d'un nivell de 7 m superior al nivell del Mosa, va constituir el bressol de la futura ciutat de Lieja i de la plaça Sant Lambert: proveïa aigua potable i protecció. El lloc era força idoni s'ha aprovat l'ocupació humana permanent des de més de 50.000 anys. La història multi-mil·lenària del lloc s'explica en un museu soterrani a la Plaça Sant Lambert anomenat Archeoforum.
El riu es va desviar per a crear els fossats per a protegir el Palau dels Prínceps-Bisbes de Lieja. En perdre el seu rol defensiu, aquests desviaments es van omplir per a formar el carrer rue du Palais.
Per molt de temps es va pensar que el riu Llègia era l'origen etimològic del nom de la ciutat de Lieja, ans al contrari, és la ciutat que va donar el seu nom al riu.

## Afluent

El Glain

## Enllaç

Archeoforum de Lieja
* Afluents del Mosa en orde davall->damunt
Dieze - Niers - Swalm - Roer - Geleenbeek- Geul - Jeker - Voer - Berwijn - Julienne - Llègia - Ourthe - Hoyoux - Mehaigne - Samson -Sambre - Bocq - Burnot - Molignée - Lesse - Viroin - Semois - Bar - Kuer (Chiers) :
Vegeu també : • Mosa • França • Bèlgica • Països Baixos :
# Umbrina dorsalis

Umbrina dorsalis és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 40 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja crustacis i cucs.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i bentopelàgic.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental: des de Mèxic fins a l'Equador.

## Ús comercial

La seua carn és molt apreciada i es ven fresc.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Cuvier, G., 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Gill, T. N., 1862. Catalogue of the fishes of Lower California, in the Smithsonian Institution, collected by Mr. J. Xantus. Part III. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 14: 249-262.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Jiménez Prado, P. i P. Béarez, 2004. Peces Marinos del Ecuador continental. Vol. 2: Guía de Especies. SIMBIOE/NAZCA/IFEA.
* ↑ Chao, L.N., 1995. Sciaenidae. Corvinas, barbiches, bombaches, corvinatas, corvinetas, corvinillas, lambes, pescadillas, roncachos, verrugatos. p. 1427-1518. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guia FAO para identificación de especies para los fines de la pesca. Pacífico Centro-oriental. 3 volums. 1813 p.
* ↑ Béarez, P., 1996. Lista de los peces marinos del Ecuador continental. Rev. Biol. Trop. 44(2):731-741.
* ↑ Jiménez Prado, P. i P. Béarez, 2004.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Escobar-Fernández, R. i M. Siri, 1997. Nombres vernáculos y científicos de los peces del Pacífico mexicano. Universidad Autónoma de Baja California, Sociedad Ictiológica Mexicana, A.C. Mexico.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Bonnin (cràter)

Bonnin és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 28,5 km de diàmetre. Porta el nom de Gertrude Simmons Bonnin «Zitkala-Ša» (1875-1938), escriptora i activista lakota, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Bonnin». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus