OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Foguera de Canals

La Foguera de Canals és una de les fogueres més importants de les què es fan al País Valencià. La festa se celebra a Canals la mitja nit del 8 de desembre, i durant tot el mes es va acumulant fusta, en unes quantitats que podrien arribar a les cinquanta tones. Amb l'inici de l'any es va construint la foguera, que es finalitza el 15 de gener i es crema el 16, dia de la Foguera.

## Origen

L'origen es troba al segle xviii, arran d'un gran terratrèmol, la festivitat de Sant Antoni i també la dels Parells que se celebraven des de l'edat mitjana, adquirint el costum de cremar una foguera com ofrena al Patró. Es considera que l'origen es troba en una ofrena d'acció de gràcies a Sant Antoni per a protegir el poble de Canals dels efectes del terratrèmol del 17 de gener que assolà la comarca de la Costera el 1748.
A la localitat no hi hagué cap mort, i els habitants consideraren que Sant Antoni els havia protegit del perill, convertint-lo a partir d'aleshores en el patró de Canals.
Alguns autors consideren que l'origen podria ser anterior, pels volts del segle XVII i emmarcant-se en les celebracions posteriors a la segregació del municipi respecte de la ciutat de Xàtiva.

## Festa

A la festa es destaquen els Parells, que se celebra el dia 18. Els festers reparteixen joguets pels carrers del poble, que recórren a cavall. Durant les festes es recita el vítol: "Vítol i vítol al nostre patró del poble!!". El vítol té un major simbolisme en la processó del dia 17, ja que es fa durant tot el recorregut. Entre els festers, un assumeix el paper de Bandera i altre el de Cuiro.
El rol de Bandera és el més destacat i és l'encarregat de recitar el vítol final en els actes. La seua indumentària consisteix en un vestit fosc i un capell, que es llança al final de la festa i qui l'agafa obté entrades debades per al sopar final de les festes, on es menja arròs al forn.

## Referències

* ↑ «Festes de Sant Antoni». Festes.org.
* ↑ Sucías Aparicio, Mossen Pedro. Notas utiles para el estudio del Reino de Valencia, 1910.

## Vegeu també

* Fogueres de Sant Antoni
# Fogueres de Sant Antoni

Les Fogueres de Sant Antoni són construccions realitzades en molts indrets dels Països Catalans de llenya tallada expressament per al foc.
Els joves s'encarreguen ­entre Nadal i mig gener­ d'aplegar la fusta. Moltes fogueres es basteixen al voltant d'un arbre central, anomenat maig, el qual s'ha despullat del brancatge totalment a excepció de la part superior. En altres indrets, s'hi afegeix un ninot que se situa dalt de la foguera.
Una forma característica de construir la foguera és l'anomenada barraca, construcció piramidal, amb el maig d'eix central i altres troncs o costelles disposats al seu entorn i farcida de brancatge. La part de baix resta buida.
A les poblacions on es representa la vida de Sant Antoni, els dimonis intenten cremar el sant sense aconseguir-ho. El personatge resta durant uns minuts sota el foc de la barraca.
La foguera és el centre de la celebració. Al seu voltant es reuneix la comunitat, es menja i es realitzen les diverses activitats festives.
A les comarques dels Ports de Morella i Maestrat, al País Valencià, aquestes fogueres s'anomenen "barraques" i formen part de l'escenografia del teatre popular que es representa en el marc de les festes de Sant Antoni. Entre aquestes, destaca especialment la Santantonà del Forcall. A l'Illa de Mallorca els focs s'anomenen foguerons, es fan amb llenya i altres materials, cremen durant tota la nit i serveixen per coure-hi botifarrons i llonganisses i per donar caliu als que s'apleguen al seu entorn a cantar glosses picants al so de la ximbomba. En altres indrets els focs són piles desordenades d'herbes i brancatge sobrer.
Les fogueres en honor de Sant Antoni es planten a diferents poblacions destacant Canals, Cerdà, Cinctorres, Todolella, Benissuera, Ascó, Manacor o Sa Pobla.

## Simbologia

El foc és símbol de purificació i de renovació de la vida. L'arbre que centra la foguera simbolitza l'arbre de la vida, l'eix del món, que també s'ha enlairat en moltes poblacions en la festa del primer de maig. Les fogueres hivernals constitueixen un ritual de renovació, per propiciar el pas de l'hivern a la primavera, i de purificació, cremant el mal, representat pel dimoni o per un ninot.
Les fogueres de Sant Antoni tindrien també un significat profilàctic vers els animals de treball o les persones: fer passar els animals de tir o els ramats entre focs és un antic ritus de purificació/protecció present a nombroses cultures.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Focs, fogueres i barraques». Festes.org.
* 1 2 3 «Història i tradició». Fundació Pere Tarrés. Arxivat de l'original el 2016-04-22. [Consulta: 13 abril 2016].

## Vegeu també

* Festes de Sant Antoni
* Festes de Sant Antoni de Sa Pobla
* Foguerons de Sant Antoni de la Pobla a Gràcia
* Foguera de Canals
* Tres tombs
* Festa de Sant Antoni del Porquet al País Valencià
# Fibracat TV

Fibracat TV era una cadena de televisió privada amb seu a Manresa, centrada en els continguts dedicats a la dona i a les noves tecnologies. Les emissions en proves van començar el 1r de juny de 2020 i va deixar d'emetre el 1r de gener de 2023 a les 00:12. La cadena emetia en alta resolució per la televisió digital terrestre i també per internet.
Els darrers sis mesos d'emissió, la nova empresa propietària que el 2022 havia comprat Fibracat, Avatel (sisena operadora de fibra òptica de l'estat), no va abonar la mensualitat per fer ús de les freqüències a la propietària, Emissions Digitals de Catalunya.
Durant els dos anys i mig que va estar en funcionament, la cadena va rebre fins a 19 premis i tenir una audiència de fins a 350.000 espectadors diaris.

## Programació

La programació de la cadena se centrava en la tecnologia i la dona.
* Connectades
* Connectades
* La Nit Friki (amb Magori)
* Estat: Crític
* InfoTech
* La lluna verda
* Paraula d'autora
* Tot deixa marca

## Freqüències

Fibracat TV ocupava les freqüències de TDT de RAC 105 TV, que van quedar alliberades amb el cessament de les emissions d'aquest canal. Les freqüències d'emissió eren:
* 33 UHF: Àmbit metropolità de Barcelona i Catalunya Central (excepte el Solsonès).
* 36 UHF: Terres de Ponent, Comarques Gironines, Camp de Tarragona, Terres de l'Ebre, Alt Pirineu, Aran i el Solsonès.

## Referències

* 1 2 «Fibracat TV cessa les emissions i deixa mesos d'impagaments a EDICA, propietària de 8tv». Principal.cat, 04-01-2023. Arxivat de l'original el 27 de març 2023. [Consulta: 4 gener 2023].
* 1 2 «Adeu a RAC105TV, hola a Fibracat». Ara, 08-05-2020.
* ↑ «Fibracat obté el permís del CAC per crear un canal de televisió d'àmbit català». Regió 7, 08-05-2020.
* ↑ «Fibracat TV fa créixer l'oferta de televisió en català». Ara, 31-05-2020.
* 1 2 «La vida curta de Fibracat TV: del naixement a la pantalla negra en tan sols dos anys i mig». Vilaweb, 16-01-2023. [Consulta: 16 gener 2023].

## Enllaços externs

* Fibracat TV - Lloc web oficial
* Canal de Fibracat TV a Youtube
# Fibrat cotangent

En geometria diferencial, el fibrat cotangent d'una varietat és la unió de tots els espais cotangents a cada punt de la varietat.

## Un-formes

Les seccions diferenciables del fibrat cotangent són u-formes diferencials, també s'anomenen formes de Pfaff o formes pfaffianes.

## Fibrat cotangent com a espai de fase
### Forma simplèctica

El fibrat cotangent té una 2-forma simplèctica canònica en ell, com derivada exterior de la 1-forma canònica.
La un-forma assigna a un vector en el fibrat tangent del fibrat cotangent l'aplicació de l'element en el fibrat cotangent (una funcional lineal) a la projecció del vector en el fibrat tangent (el diferencial de la projecció del fibrat cotangent a la varietat original). Provar que la derivada exterior d'aquesta manera és simplèctica es pot fer observant que l'ésser simplèctic és una propietat local: ja que el fibrat cotangent és localment trivial, aquesta definició necessita només ser comprovada en R $^n$ × R $^n$. Però allà la un forma definida és la suma de i $_i$ dx $_i$, i el diferencial és la forma simplèctica canònica, la suma de di $_i$ ∧ dx $_i$.

### Espai de fase

Si la varietat M representa el conjunt de posicions possibles en un sistema dinàmic, llavors el fibrat cotangent de T $^*$ M es pot pensar com el conjunt de possible posicions i moments. Per exemple, això és una manera fàcil de descriure l'espai de fase (no trivial) d'un pèndol esfèric tridimensional: una bola massiva obligada a moure's al llarg d'una 2 - esfera. La construcció simplèctica esmentada, juntament amb una funció apropiada d'energia, dona una determinació completa de la física del sistema.

## Vegeu també

* Mecànica hamiltoniana.
# Font des Collades

La Font des Collades és una font del terme de l'antic poble d'Herba-savina, pertanyent al municipi de Conca de Dalt, al Pallars Jussà. Antigament era del terme d'Hortoneda de la Conca.
Està situada a 1.195,5 m d'altitud, al vessant nord-oest del Gallinova, a l'extrem occidental de la Serra de Carreu. És al costat de ponent de la Pista del Portell, a la partida de les Collades de Dalt, a prop i al nord-oest de les Collades de Dalt.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Font des Verger

La font des Verger, anomenada erròniament per alguns com la font de sa Costera, és una de les més importants de l'illa de Mallorca, ja que és la més cabalosa. Està situada a la possessió de sa Costera, al municipi d'Escorca, als peus del Puig Major, prop de Cala Tuent, i vessa les seves aigües directament a la mar.
Font que drena pràcticament durant tot l'any, amb un cabal mitjà de 8 milions de m³ anuals i en anys humits de fins a 20 milions de m³ (gairebé el triple de la capacitat de regulació dels pantans de Cúber i Gorg Blau). Entre els anys 1908 i 1962 les seves aigües s'empraren per moure les turbines d'una central hidroelèctrica que subministrava electricitat a tota la comarca de Sóller. Avui les aigües estan conduïdes per davall la mar fins al Port de Sóller i d'aquí fins a la ciutat de Palma passant pel túnel de Sóller (2009). En època de pluges intenses la font rebenta per diversos punts formant nombrosos salts d'aigua a la vorera de la mar. La boca principal té una galeria feta de pedra en sec amb volta de carpanell (el·líptica). Hi ha una reixa de ferro a la boca d'entrada i una altra més espessa a uns 10 m endins. L'aigua passa per davall del trespol i baixa enterrada de cap a la mar amb la conducció definitiva.

## Referències

* ↑ Morell Pol, A. «des Verger». Fonts de Tramuntana. [Consulta: 2 novembre 2016].
# Font dels Àlbers d'en Javà

La Font dels Àlbers d'en Javà es troba al Parc de la Serralada Litoral, la qual fou recuperada pel Grup de Fonts d'Argentona el 1986 i la va deixar amb un aspecte sòlid i durador.
Hi trobarem abundants plantes d'aigua com càrex, equisets i d'altres. També hi trobarem una barreja de pins, alzines i pollancres. La singularitat del nom d'aquesta font té l'origen en uns grans àlbers que estaven en el mateix torrent i que, malauradament, foren tallats (les restes de les soques són encara visibles i presenten rebrots).
L'estructura de la font està feta de llambordes provinents dels carrers d'Argentona, el broc està encastat en un mur de blocs de pedra i la pica (també de pedra i deprimida) desguassa per una canalització feta amb els mateixos blocs que el mur. Uns metres per damunt la font, en una roca que domina aquest espai, hi ha una bonica ceràmica vidriada amb el nom i la data (22 de juny del 1986). En temporades abundoses d'aigua, en acostar-se a la font ja se sent el soroll d'aigua del doll i d'un petit salt al xaragall de l'Espinal.
És ubicada al veïnat de Pins, Argentona, i s'hi pot accedir des de diferents llocs: Ca l'Espinal, Cal Ribot o la urbanització Sant Carles. Si sortim des de Ca l'Espinal (que ens permetrà visitar també la Font del Llorer, el Pi de l'Espinal i l'Alzina de l'Espinal), cal prendre la sendera que passa pel costat de la casa i baixa en direcció est cap al Xaragall de l'Espinal. Ignorem dos camins a l'esquerra i un a la dreta que duu a la Font del Llorer. Passada aquesta font, arribem a una pista per la qual pugem 30 metres i prenem un corriol a la dreta (poc marcat, costa de veure). A uns 390 metres, una pedra clavada a terra i una altra al damunt d'aquesta ens indiquen un punt on hem de girar a la dreta i davallar fins a la font. Coordenades: x=448581 y=4604851 z=240.

## Referències

* 1 2 3 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàg. 127.

## Enllaços externs

* Fonts d'arreu II. Les fonts d'Argentona
* Instagram
* Llibre-Guia de la Serralada Litoral - Història i itineraris Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine.
* Aire de Muntanyes: Font dels Àlbers d'en Javà
# Formicium

* No s'ha de confondre amb Formica.
Formicium és un gènere fòssil de formiga de la subfamília (Formiciinae). Se n'han trobat fòssils al jaciment de Messel (Alemanya).

## Referències

* ↑ Archibald, S. Bruce; Johnson, Kirk R.; Mathewes, Rolf W.; Greenwood, David R. «Intercontinental dispersal of giant thermophilic ants across the Arctic during early Eocene hyperthermals» (en anglès). Proceedings of the Royal Society B: Biological Sciences, 278, 1725, 22-12-2011, pàg. 3679–3686. DOI: 10.1098/rspb.2011.0729. ISSN: 0962-8452.
* ↑ Westwood, J. O. «Contributions to Fossil Entomology» (en anglès). Quarterly Journal of the Geological Society, 10, 1-2, 01-01-1854, pàg. 378–396. DOI: 10.1144/GSL.JGS.1854.010.01-02.43. ISSN: 0370-291X.
* ↑ Carpenter, F. M. «A Fossil Ant From The Lower Eocene (Wilcox) Of Tennessee.». Journal of the Washington Academy of Sciences, 31-12-1929. DOI: 10.5281/ZENODO.26611.
* ↑ Talent, John A. Earth and Life: Global Biodiversity, Extinction Intervals and Biogeographic Perturbations Through Time (en anglès). Springer Science & Business Media, 2012-06-28, p. 230. ISBN 978-90-481-3428-1.
# Ferula

* No s'ha de confondre amb fèrula.
Ferula (del llatí ferula, "barra") és un gènere de la família de les apiàcies que conté unes 170 espècies. És originari de la regió mediterrània i de l'est al centre d'Àsia. Principalment, creix en climes amb una certa aridesa. Als Països Catalans són autòctones tres espècies: Ferula loscosii, Ferula communis i Ferula tingitana. Són plantes herbàcies i perennes que fan d'1 a 4 m d'alçada, amb les tiges buides i una mica suculentes. Les fulles són tripinnades. Les flors, grogues, es presenten dins de grans umbel·les. De les tres espècies presents als Països Catalans, la més àmpliament distribuïda és Ferula communis, anomenada popularment canyaferla. En la mitologia, Prometeu va robar el foc transportant-lo amb una tija de Ferula.

## Algunes espècies

* Ferula assafoetida - asafètida
* Ferula caspica
* Ferula communis
* Ferula conocaula
* Ferula diversivittata
* Ferula foetida
* Ferula gummosa
* Ferula hermonis
* Ferula karelinii
* Ferula linkii
* Ferula loscosii
* Ferula longifolia
* Ferula marmarica
* Ferula moschata
* Ferula narthex
* Ferula orientalis
* Ferula persica
* Ferula schair
* Ferula szowitziana
* Ferula tingitana

## Usos

La resina de moltes espècies de Ferula s'ha fet servir en medicina i culiniàriament:
    Ferula assafoetida es fa servir com l'espècia dita asafètida o hing
    Ferula gummosa fa el galbanum
    Ferula hermonis fa el zallouh, un afrodisíac
    Ferula persica produeix el sagapenum
    Ferula moschata fa el sumbul
    Ferula tingitana fa l'ammoniacum africà
    El silphium s'havia usat per fer laserpicium
L'espècia romana laser o laserpicium probablement provenia d'espècies del gènere Ferula, una de les quals potser era Ferula tingitana. En temps dels romans i més tard, les tiges de Ferula es feien servir per castigar els alumnes i en altres usos.
Ferula foetida té propietats com a antioxidant i antihemolític.

## Referències

* ↑ Bolòs, Oriol; Vigo, Josep. Flora dels Països Catalans. Ed. Barcino. Barcelona, 1984. ISBN 9788472265974.
* ↑ Nabavi SM. Ebrahimzadeh MA. Nabavi SE. Eslami B. Dehpour AA, 2011. Antioxidant and antihaemolytic activities of Ferula foetida regel (Umbelliferae). European Review for Medical & Pharmacological Sciences. 15(2):157-64. abstract
# Fertits

Fertits és la gent i tribus que no són ni àrabs, ni dinkes, ni luos, ni furs de la regió del sud-oest del Sudan i nord-oest del Sudan del Sud. No hi ha doncs un poble fertit sinó una sèrie de pobles nombrosos, que són anomenats fertits de manera conjunta tot i ser molt diferents entre ells. El nom s'aplicava en el sentit de "no musulmans" o de "gent que podia ser esclavitzada". El País Fertit (Dar Fertit) correspon al sud del Darfur (Dar Fur = País Fur) fins a l'est dels altiplans de la moderna república Centreafricana arribant a algunes regions del Sudan del Sud a la regió de Bahr al-Ghazal i al sud-oest del Sudan. Aquesta regió no fou dominada al segle xix per cap dels sultanats musulmans esclavistes de la zona (com Dar Fur, Dar Runga, Sultanat d'Ouadai, Dar al-Kuti, i altres); Egipte va dominar la regió el 1873. Al-Zubayr va exercir el control de la regió i va fundar una zariba o campament, Deim al-Zubayr (Campament de Zubayr), nucli de la moderna ciutat del mateix nom.

## Bibliografia

* Lewis, Edward. 2010. The Kafia Kingi enclave: People, politics and history in the north–south boundary zone of western Sudan. London and Nairobi: Rift Valley Institute (RVI).
# Fernando Pierucci

Fernando Javier Pierucci (nascut el 28 de novembre de 1979 a Arteaga) és un antic futbolista professional argentí.
Va jugar a nivell professional a Primera Divisió Argentina amb el Rosario Central i el Club Almagro.

## Referències

* ↑ «Fernando Pierucci». worldfootball.net. HeimSpiel Medien. [Consulta: July 23, 2023].
* ↑ «Fernando Javier Pierucci». BDFA. [Consulta: July 23, 2023].
# Jordi Singla Artigas

Jordi Singla Artigas (Nascut el 25 de juny de 1970, a Manresa, Barcelona) és un exjugador de bàsquet català, que ocupava la posició d'ala-pivot.
La seva carrera esportiva s'inicia en les categories inferiors del Manresa, juga en el primer equip durant 15 anys, tota la seva carrera esportiva, a excepció d'un breu pas pel CB Navás. Aconseguint grans gestes amb l'equip del Bages, com la lliga ACB de la temporada 1997-98 o la Copa del Rei de la temporada 1995-96.

## Trajectòria esportiva

* Bàsquet Manresa. Categories inferiors
* 1989-92 Bàsquet Manresa
* 1992-93 CB Navas
* 1992-04 Bàsquet Manresa

## Referències

* ↑ acb.com Jordi Singla se retira Arxivat 2016-08-22 a Wayback Machine., consultado en julio de 2016
# Nemacheilus menoni

Nemacheilus menoni és una espècie de peix de la família dels balitòrids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Índia.

## Referències

* ↑ Bleeker P. 1863. Sur les genres de la famille des Cobitioïdes. Versl. Akad. Amsterdam v. 15. 32-44.
* 1 2 Zacharias, V. J. & Minimol, K. C., 1999. Noemacheilus menoni, a new species of fish from Malappara, Periyar Tiger Reserve, Kerala. Journal of the Bombay Natural History Society v. 96 (pt 2): 288-290.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. John Wiley and Sons, 1994. ISBN 978-0471547136.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB (txec)
# Canis lupus manningi

Canis lupus manningi és una subespècie del llop (Canis lupus).

## Descripció

* És la subespècie més petita de tots els llops àrtics.
* Té un pelatge gruixut i de color blanc que li fa semblar més gros del que realment és.

## Alimentació

És omnívor, tot i que les seves principals fonts d'aliment són els lèmmings, els caribús i les llebres polars.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: l'Illa de Baffin i illes adjacents.

## Estat de conservació

Es troba en perill d'extinció.

## Referències

* ↑ Mammal Species of the World (anglès)
* 1 2 3 4 Cosmosmith (anglès)

## Bibliografia

* Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.

## Enllaços externs

* Knowledgerush Arxivat 2008-11-18 a Wayback Machine. (anglès)
# Eubea (mitologia)

Segons la mitologia grega, Eubea (grec antic: Εὔβοια, llatí: Euboea) és una filla d'Asop i l'epònim de l'illa d'Eubea. Hi ha altres personatges mitològics amb el mateix nom.

## Referències

* ↑ Smith, William. «Euboea». A: A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 60.
# Caujac

Caujac és un municipi occità de Gascunya, en el departament de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.
# Fernando Peyroteo

Fernando Baptista de Seixas Peyroteo de Vasconcelos (10 de març de 1918 - 28 de novembre de 1978) fou un futbolista portuguès de la dècada de 1940.
Fou 20 cops internacional amb la selecció portuguesa.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de l'Sporting, on marcà 544 gols en partits oficials. Formà, juntament amb Albano, Jesus Correia, José Travassos i Manuel Vasques l'anomenada davantera dels Cinco Violinos (cinc violins).

## Palmarès
### Sporting

* Primeira Liga: 1940-41, 1943-44, 1946-47, 1947-48, 1948-49
* Taça de Portugal: 1937-38, 1940-41, 1944-45, 1945-46, 1947-48
* Supercopa Cândido de Oliveira: 1944

## Referències

* ↑ «Fernando Peyroteo». European Football. [Consulta: 24 octubre 2013].
* ↑ Fernando Peyroteo a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Fernando Peyroteo Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ «Variety the spice of Sporting life». FIFA, 24-03-2009. Arxivat de l'original el 29 d'octubre 2013. [Consulta: 24 octubre 2013].
* ↑ «O dia em que os cinco violinos marcaram 12 golos» (en portuguès). Mais Futebol, 16-02-2015. [Consulta: 21 juliol 2015].
* ↑ «Procure-se um recorde e encontra-se Peyroteo» (en portuguès). Mais Futebol, 22-02-2017. [Consulta: 16 abril 2018].
* ↑ «Sporting 14-0 Leça». Zerozero. [Consulta: 12 desembre 2016].
* ↑ «Sporting 12-1 Boavista». Zerozero. [Consulta: 12 desembre 2016].
* ↑ «Portugal - All-Time Topscorers». RSSSF. [Consulta: 14 agost 2014].
# Kalam jueu

El kalam jueu va ser una forma primerenca de la filosofia jueva medieval que es va desenvolupar en resposta al kalam islàmic, el qual era al seu torn una reacció en contra de la filosofia aristotèlica. El terme 'kalam jueu' és utilitzat pels historiadors moderns basant-se en el fet que, segons Maimònides, els seus practicants s'autoanomenaven mutakal·limun ('kalamistes').
El seu practicant més conegut va ser Saadia Gaon (segle x), per a qui el kalam va representar el camp de batalla filosòfic en el qual es va enfrontar amb els seus oponents caraïtes. Maimònides, en la seva Guia de perplexos fa referències freqüents als arguments dels kalamistes, tant jueus com musulmans, tot transmetent-ne, en general, una opinió poc favorable. Yehudà ha-Leví també fa referència als seguidors jueus del kalam.