OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Festa de la Farigola

La Festa de la Farigola és una celebració del poble de Prades (Baix Camp), que té lloc l'últim cap de setmana de maig. L'atracció principal de la festa és el concurs de guarniment de façanes i carrers. També hi ha degustació de tisana de farigola amb mel i es programen altres activitats.

## Història

Tradicionalment per aquestes dates, en que la farigola ja està florida i coincidint amb la sembra de la patata, les dones de Prades es reunien a la plaça major per preparar feixos de farigola per posar a secar. La festa va néixer el 1970, quan Josep Callau, propietari del restaurant 'El racó d'en Manelic', amb la intenció de promocionar el poble, convidava a sopar al seu restaurant tots els alcaldes de la veïna comarca de la Conca de Barberà, ja que ell era el president del Patronat de Turisme de la Conca. També es convidava l'alcalde de Prades i a un personatge il·lustre que feia el pregó.
El 1975 l'Ajuntament de Prades va acollir la festa i va promoure el guarniment de façanes i indrets del poble amb farigola. Des d'aleshores no s'ha deixat de fer cap any, tret del 2020 a causa de la COVID.

## Activitats

Actualment la festa consta del Concurs de guarniment de façanes i carrers, altres concursos de pintura i fotografia, i s'hi han anat introduint mercats artesanals, demostracions d'oficis, tallers per la mainada, exhibicions castelleres, o de colles de bastoners, i degustació de tisanes de farigola.

## Referències

* ↑ «Prades es guarneix de flors i colors per la Festa de la Farigola». Reusdigital.cat, 21-05-2023.
* ↑ «Festa de la Farigola». Ajuntament de Prades.
* 1 2 «Festa de la Farigola a Prades». Fenturisme.cat.
# Prosačov

Prosačov és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1363.
# Banu Rudayni

Els Banu Rudayní foren una hipotètica dinastia musulmana que hauria governat l'Azerbaidjan al segle x.
Abu-Rudayní Úmar ibn Alí fou nomenat governador de Niriz l'any 873 pel califa i, des del nou càrrec, feu la guerra al seu predecessor, Alí ibn Àhmad al-Azdí, a qui va assassinar. Hauria comptat amb el suport dels kharigites.
Al segle x, els geògrafs Ibn Hàwqal i al-Istakhrí esmenten els Banu Rudayní com una dinastia pràcticament oblidada que hauria regnat efímerament sobre Dakharqan (cal entendre Djabarwan), Tabriz (cal entendre Niriz) i Ushnuh al-Adhariyya.

## Referències

* Encyclopaedia of Islam. Second Edition, Brill Publishers, Leiden, s.v. «Nirīz».
# Mohawk (Oregon)

Els mohawk o Mohawk River eren una tribu o banda dels amerindis kalapuyes que originàriament vivien a l'àrea del riu Mohawk d'Oregon als Estats Units. Parlaven un dialecte del kalapuya central.
Com les altres bandes dels kalapuyes, van signar el Tractat amb els kalapuya, etc. en 1855, també conegut com el tractat de Dayton, que fou negociat pel Superintendent d'Afers Indis d'Oregon Joel Palmer. En 1856 foren traslladats a la reserva índia Grand Ronde. Actualment els descendents de la banda mohawk formen part de la tribu reconeguda federalment de les Tribus Confederades de la Comunitat Grand Ronde d'Oregon.

## Referències

* ↑ Zenk, Henry B. Suttles, Wayne. Northwest Coast. 7. Smithsonian Institution, 1990, p. 548, 552.
* ↑ Gilsen, Leland. «Pyroculture: Kalapuya and the Land: What Did the Willamette Valley Look like When the Indians Lived There?». Oregon Archaeology.
* ↑ The First Oregonians. first. Oregon Council for the Humanities, 1991, p. 95.
* ↑ Charles J. Kappler. Indian Affairs: Laws and Treaties. Vol. II (Treaties). Washington: United States Government Printing Office, 1904.
# Les Vielles (Abella de la Conca)

Les Vielles, o la Viella, és una extensa partida rural del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
Està situada des de l'extrem de ponent del terme municipal fins al costat oest mateix de la vila cap del municipi. Designa la partida rural que arriba fins a Cal Borrell, Casa Xinco i la Collada Pelosa. Consta en el Cadastre oficial com a Viella. Ocupa bona part del terme a ponent de la vila. Solquen aquesta partida els dos camins que duen el seu nom: el Camí Nou de les Vielles i el Camí Vell de les Vielles a més del Camí de Cal Xinco, el de Cal Borrell, el de la Casa Vella de Borrell, el de Carreu, el dels Planells, el de la Collada i el de Casa Grives.
Hi pertanyen les ja esmentades masies de Cal Borrell i Casa Xinco, a més de la Casa Vella de Borrell, Cal Xinco Vell, Cal Moixarda i Cal Serret de Núria. També són d'aquesta partida la Roca de la Casa Vella, l'Estimat de Borrell, les Costes, los Planells, lo Llinar, Vilaró, les Grives, les Llaus, a més del Tossal del Gassó, el barranc de la Viella, la Llau de la Font de la Parra i la Llau del Gassó.
És al nord-oest de lo Trull del Carreu. Travessa aquesta partida el barranc de la Viella. Les seves confrontacions són: a ponent, el límit del terme, i la partida de les Collades; al nord, les d'Ordins i la Coma; a llevant la de Magaró, i al sud, la de les Riberes. A més, formant gairebé una illa dintre seu hi ha les partides dels Seixos, les Llongues i el Pla, a la zona central.
Aquesta partida comprèn les parcel·les 16 a 26, 35 a 42, 44, 50, 222 a 226, 229, 231 a 268, 309 a 311, 319 a 321, 338 a 349 i 441 a 442 del polígon 1, i 302 a 317, 344 i 347 del polígon 4 d'Abella de la Conca. Consta de 209,5521 hectàrees amb tota mena de terrenys, però amb predomini de conreus de secà i ametllerars.

## Etimologia

Segons adverteix Joan Coromines, cal no confondre aquest viella amb el nom de la vila capital de l'Aran, Vielha. Mentre el topònim aranès procedeix, en occità, de l'equivalent al català vella, el pallarès és un diminutiu de via (camí, carretera). Així, la Viella seria equivalent d'el caminet.

## Referències

* ↑ «Dades extretes de la Sede virtual del Catastro». Arxivat de l'original el 2012-03-15. [Consulta: 20 octubre 2011].
* ↑ Coromines, 1997.

## Bibliografia

* COROMINES, Joan. "Via". A Onomasticon Cataloniae. VIII Vi-Z. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona "La Caixa", 1997. ISBN 84-7256-858-X.

## Enllaços externs

* Les Vielles en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Força Abraham-Lorentz-Dirac

En electrodinàmica clàssica, la força d'Abraham-Lorentz-Dirac és la força que experimentaria una partícula carregada movent-se a velocitats relativistes a causa d'un camp electromagnètic. Es tracta d'una modificació de la força d'Abraham-Lorentz que descriu el mateix efecte però sense tenir en consideració els efectes de la relativitat especial.

## Definició

L'expressió de la força d'Abraham-Lorentz-Dirac la va derivar Paul Dirac el 1938 i ve donada per:
    $F_{\mu }^{\mbox{rad}}={\frac {\mu _{o}q^{2}}{6\pi mc}}\left({\frac {d^{2}p_{\mu }}{d\tau ^{2}}}+{\frac {p_{\mu }}{m^{2}c^{2}}}\,\left({\frac {dp_{\nu }}{d\tau }}{\frac {dp^{\nu }}{d\tau }}\right)\right)$
Això es pot veure com una manera de manipular l'equació de temps per a la potència.
    ${\frac {1}{\Delta t}}\int _{0}^{t}Pdt={\frac {1}{\Delta t}}\int _{0}^{t}{\textbf {F}}\cdot {\textbf {v}}dt$
La fórmula de Larmor descriu la potència d'un sistema segons una interpretació no relativista.

### Forma no-realativista

    $P={\frac {\mu _{o}q^{2}a^{2}}{6\pi c}}$

### Forma relativista

Alfred Marie Liénard va generalitzar la fórmula de Larmor per a arribar a una formulació relativista:
    $P={\frac {\mu _{o}q^{2}a^{2}\gamma ^{6}}{6\pi c}}$

## Referències

* ↑ Dirac, P.A.M. (1938) Classical theory of radiating electrons. Proc. Roy. Soc. of London. A929:0148-0169. JSTOR
# Bannay (Marne)

Bannay és un municipi francès, situat al departament del Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 22 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Bannay era de 22 persones. Hi havia 8 famílies, de les quals 4 eren parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 14 habitatges, 9 eren l'habitatge principal de la família i 5 eren segones residències. 12 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 9 habitatges principals, 7 estaven ocupats pels seus propietaris, 1 estava llogat i ocupat pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia tres cambres, 2 en tenien quatre i 6 en tenien cinc o més. 7 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 2 habitatges hi havia un automòbil i a 7 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Bannay el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 4 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 4 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 19 persones, 16 eren actives i 3 eren inactives. Les 16 persones actives estaven ocupades(11 homes i 5 dones).. De les 3 persones inactives 1 estava estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa d'hostatgeria i restauració.
L'any 2000 a Bannay hi havia 6 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Bannay a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Bannay a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Kōzan-ji

Kōzan-ji (高山寺), oficialment Toganōsan Kōsan-ji (栂尾山高山寺), és un temple budista de la secta Omuro del budisme Shingon a Umegahata Toganōchō, Ukyō, Kyoto, Japó. També es coneix com a Kōsan-ji i Toganō-dera. Va ser fundat pel monjo Shingon Myōe (1173 – 1232) i té importants tresors i propietats culturals. El Chōjū-jinbutsu-giga, un grup de pintures desl segle xii i XIII es troba entre els tresors culturals més importants de Kōzan-ji. Aquest temple celebra Biyakkōshin, Zenmyōshin i Kasuga Myōjin, com també el culte Shintō. Des del 1994, és Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. "Monuments Històrics de l'Antiga Kyoto".

## Referències

* ↑ «Myōe». A: Encyclopedia of Japan. Tokyo: Shogakukan, 2012. OCLC 56431036 [Consulta: 3 juny 2012]. Arxivat 2007-08-25 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2007-08-25. [Consulta: 29 desembre 2015].
* 1 2 «Kōzanji». A: Encyclopedia of Japan. Tokyo: Shogakukan, 2012. OCLC 56431036 [Consulta: 3 juny 2012]. Arxivat 2007-08-25 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2007-08-25. [Consulta: 29 desembre 2015].

## Enllaços externs

* Kōzan-ji - Lloc web oficial (japonès)
* Kyoto Prefectural Tourism Guide for Kōzan-ji Arxivat 2011-06-10 a Wayback Machine.
# Sierra del Aconquija

La Sierra del Aconquija és la divisòria natural entre les províncies argentines de Catamarca i Tucumán, al sud del pas conegut com El Infiernillo. En són les altures màximes el Cerro del Bolsón (5.552 msnm); el Cerro de las Dos Lagunas y de Los Cerrillos (5.500 metres), el Nevado del Candado i el Cerro Ñuñorco. El parc nacional del Campo de los Alisos, situat a l'est de la serralada, conté nombrosos jaciments arqueològics, entre els quals La Ciudacita, a més de 4.000 msnm.
La serra també és coneguda com els Nevados del Aconquija, ja que els cims més elevats posseeixen gels i neus perpètues; de fet, hi ha una glacera, la de Chimberil, al vessant de Tucumán.

## Referències

* ↑ «Sierras del Aconquija». Arxivat de l'original el 2014-08-11. [Consulta: 3 abril 2016].
# 1347
## Esdeveniments

* Reconeixement com a ciutat de Xàtiva.
* Es documenta per primer cop l'existència de l'Arxiu Municipal de Reus, quan dos assentaments de Clavaria permeten conèixer un trasllat de la "Caixa del Comú".
* 26 de gener: Praga (República Txeca): fundació de la Universitat Carolina de Praga
* 2 de setembre: Praga (República Txeca): Carles IV de Bohèmia i Blanca de Valois són coronats reis de Bohèmia.

## Naixements

* 25 de marçː Sienaː Caterina de Siena, monja terciària dominicana, del Tercer orde de Sant Domènec (m. 1380).

## Necrològiques

* Mor Lluís IV de Baviera, antic emperador del Sacre Imperi Romanogermànic

## Referències

* ↑ «Caterina de Siena | enciclopèdia.cat». [Consulta: 20 març 2020].
# Llebrer hongarès

El llebrer hongarès és una raça de gos llebrer originària d'Hongria.

## Història

Quan al segle ix els invasors magiars van irrompre a la Panònia romana, a Transsilvània i a la vall mitjana del Danubi, portaven un llebrer provinent de la regió occidental dels Carpats. Segons testimonis escrits d'aquella època, aquest poble era molt apassionat per la caça, per a la qual es feia servir llebrers propis, la soca es va barrejar en el curs dels segles amb altres arribades tant d'Orient com d'Occident (entre els segles xv i xvii haurien de trobar-se amb llebrers turcs i asiàtics, probablement antics salukis, els tazis, així com altres provinents de l'Àfrica), que al segle xix es van perfeccionar mitjançant el creuament amb el llebrer anglès, del que van adquirir una velocitat major.

## Aspecte físic

L'estàndard no indica una alçada determinada, però sí el pes: de 22 a 26 kg les femelles i de 27 a 31 kg els mascles. Es presenta amb cap allargat, lleuger stop, tòfona negra, ulls de mirada sincera; orelles replegades cap enrere, coll llarg; extremitats primes, ronyons molt musculats i arquejats; cua prima i enroscada. El pèl és ras i llis, de manera que l'animal sent el fred i tremola amb freqüència. Els colors del pelatge poden ser: gris, negre, tigrat, tacat i, rarament, blanc.

## Moviment

El pas és elàstic. En comptes d'emprar un galop curt (per exemple, quan se l'hi fa marxar al costat d'un cotxe lent), trota durant quilòmetres. El seu galop s'assembla al "ventre a terra" del pura sang, però el dors s'arqueja més. La manifestació de força, velocitat, empenta, elasticitat i elegància és imponent. La seva presència d'esperit és realment notable: en plena cursa, després d'una caiguda eventual, es recupera sense perdre impuls. La seva velocitat pot superar els 60 quilòmetres per hora. Quan és cadell, en grup, troba la mateixa satisfacció corrent en cercle, sense meta. Quan caça llebres corre constantment amb tota la seva força, en un bon terreny, és capaç de mantenir aquest ritme durant quatre minuts i més encara. De vegades la seva cursa el porta a l'esgotament total dels seus recursos físics; exemplars massa grans i en època de calor intensa, poden patir al final de la cursa una paràlisi cardíaca. És més tenaç però menys veloç que el Greyhound (llebrer anglès).

## Caràcter i utilització

El llebrer hongarès és un gos afectuós però no festiu, lleial, tenaç i fidel. Encara posseint un escàs olfacte, és un excel·lent gos de caça per a la llebre i la guineu corrent. És emprat també en els canòdroms per perseguir la llebre mecànica en la cursa de llebrers. Té una esperança de vida de 12 a 14 anys.

## Vegeu també

* Cursa de llebrers
* Gos llebrer
* Llebrer anglès
* Llebrer espanyol
* Llebrer italià
* Borzoi
* Llebrer afganès

## Enllaços externs

* North American Magyar Agar
# Amber Dawn

Amber Dawn és una escriptora, cineasta i artista de performance canadenca resident a Vancouver, Columbia Britànica; el 2012 guanyà el Premi Dayne Ogilvie 2011 atorgat pel Trust d'Escriptors del Canadà a una escriptora LGBT emergent.
El 2010 publica la primera novel·la, Sub Rosa, que després guanyaria el Premi Literari Lambda per a debut en ficció.
Dawn també fou editora de l'antologia Fist of the Spider Woman: Tales of Fear and Queer Desire, nominada per al "Premi Literari Lambda de Ciència-ficció, Fantasia i Terror" del 2009, i coedità amb Trish Kelly With Rough Tongue: Femmes Write Porn. El 2013 publica un nou llibre d'assaig i poemes, How Poetry Saved My Life: A Hustler's Memoir, que fou preseleccionat, en la categoria Memòries Lesbianes / Biografies en el 26é Premi Literari Lambda, i guanyà el 2013 City of Vancouver Book Award.
Dawn fou directora de programació del Vancouver Queer Film Festival durant quatre anys, fins al 2012.
El 2013, formà part del jurat del "Premi Dayne Ogilvie" amb Vivek Shraya i Anne Fleming, i elegiren C. E. Gatchalian com el guanyador de l'any.

## Obra
### Algunes publicacions

| Títol | Any publicat | Notes |
| With a Rough Tongue: Femmes Write Porn | 2005 | editora |
| Fist of the Spider Woman: Tales of Fear and Queer Desire | 2009 | editora |
| Sub Rosa | 2010 | |
| How Poetry Saved My Life | 2013 | |
| Where the Words End and My Bodi Begins | 2015 | |

## Referències

* ↑ "Debra Anderson wins Dayne Ogilvie Grant". Quill & Quire, 12 de juny del 2009.
* ↑ "Farzana Doctor to receive Dayne Ogilvie Grant" Arxivat 2012-08-05 a Wayback Machine.. Quill & Quire, 1 de juny del 2011.
* ↑ «"Canadian authors celebrated at the Lambda Awards"» (en anglès). Quill & Quire, 27-05-2011.
* ↑ "Vancouver's Amber Dawn wins LGBT literary award". CBC News, 26 de juny del 2012.
* ↑ Kit-Bacon Gressitt. «BOOK REVIEW: Amber Dawn’s "How Poetry Saved My Life: A Hustler's Memoir"». San Diego Gay and Lesbian News, 30-04-2013. [Consulta: 30 abril 2013].
* ↑ «"The red fingernail of authority"» (en anglès). Xtra!, 19-04-2013. Arxivat de l'original el 2 de junio de 2013. [Consulta: 8 setembre 2016].
* ↑ "Dawn's sex-trade memoir nabs City of Vancouver award". Vancouver Sun, 23 de novembre del 2013.
* ↑ Takeuchi, Craig. «Amber Dawn leaves Vancouver Queer Film Festival for literary life». The Georgia Straight, 27-08-2012. [Consulta: 5 juny 2013].
* ↑ "C. E. Gatchalian wins Dayne Ogilvie Prize". National Post, 27 de juny del 2013.
# Banlieue 13

Banlieue 13 és una pel·lícula francesa d'acció de 2004 dirigida per Pierre Morel i produïda per Luc Besson, amb la participació de David Belle i Cyril Raffaelli interpretant els personatges principals. Es destaca a la cinta la funció de la disciplina parkour.

## Argument

Paris any 2010. Un mur d'aïllament envolta els guetos de les ciutats. No hi ha regles, ni drets, ni lleis. Al gueto de Districte 13 governa Taha (Bibi Naceri). Damien (Cyril Raffaelli) pertany a l'elit de la policia. És oficial de la unitat especial d'intervencions, expert en arts marcials i domina l'art de la infiltració. Ara estan a punt de confiar-li la missió més arriscada de la seva carrera: una potent bomba que assoleix un radi d'uns 8 km ha estat robada per la banda més poderosa del Districte 13. Damien serà l'encarregat d'infiltrar-se al sector per destruir la bomba amb l'ajuda d'un veí, Leïto (David Belle), que té alhora la seva guerra particular amb els bergants comandats pel despietat Taha (Bibi Naceri). Esta guerra que té Leïto empitjora quan Taha segresta la seva germana Lola (Dany Verissimo) i ha de rescatar-la amb l'ajuda de Damien.

## Repartiment

* David Belle: Leïto
* Cyril Raffaelli: Damien Tomaso
* Tony D'Amario: K2
* Dany Verissimo-Petit: Lola
* Bibi Naceri: Taha
* François Chattot: Krüger
* Nicolas Woirion: Corsini
* Patrick Olivier: El coronel
* Samir Guesmi: Jamel
* Jérôme Gadner: K2 1
* Tarik Boucekhine: Yoyo

## Seqüela

* Banlieue 13 – Ultimatum

## Referències

* ↑ Banlieue 13 (en castellà).
* ↑ Banlieue 13 (en anglès).
# Kellogg Company

La Kellogg Company(NYSE K) (anomenada Kellogg® o Kellogg's®) és una companyia multinacional agroalimentària nord-americana. Elabora principalment aliments per a l'esmorzar, cereals i galetes. Té la seu central en Battle Creek (Michigan), als Estats Units. Kellogg's® va ser fundada el 1906 per Will Keith Kellogg, qui es va basar en l'alimentació dels Adventistes del Setè Dia, religió que ell mateix practicava, el seu objectiu va ser de millorar la salut dels pacients del centre en el qual treballava. El resultat va ser tan bo que les comandes no es van fer esperar, i poc temps després es van disparar en nombre.
Els corn flakes de Kellogg van arribar al mercat peninsular a principis de la dècada de 1930, acompanyats d'una campanya publicitària que presentava el producte com a alimento mental, tan exquisitamente tostado que no embota los sentidos como los alimentos calientes y pesados. A Catalunya eren distribuïts per l'empresa alimentària Santiveri, però la Guerra Civil els va fer desaparèixer.
Avui, és la companyia líder al costat de Nestlé al sector de cereals per a l'esmorzar a nivell mundial.

## Història

Convençut de la importància dels aliments de l'esmorzar, el metge John Harvey Kellogg va inventar flocs de blat de moro en 1894. Són els grans de blat al vapor passats entre dos corrons per aconseguir "pètals d'or. Quatre anys més tard, el seu germà Will Keith repeteix el procés en grans de blat de moro i s'introdueix la malta de la recepta. A continuació, crea el torrat Corn Flakes (flocs de blat de moro torrat "). Els dos germans copsaren ràpidament la importància de la comunicació i crearen a continuació logotip de Kellogg's; es va mantenir sense canvis des que es col·locà a la sortida de publicitat del cartell per primera vegada el 1900; a l'anunci apareix una dona jove amb blat de moro. El logotip està inspirat en la signatura posada per Will Keith de forma sistemàtica, en tots els paquets, com una marca de qualitat. Va estar acompanyat pel lema L'original té aquesta signatura: W. K. Kellogg.

## Referències

* ↑ Will Keith Kellogg NNDB (anglès)
* ↑ Kellogg, Will Keith - Overview, Personal life, Chronology: will keith kellogg, Career details, Social and economic impact Arxivat 2018-10-20 a Wayback Machine.Online 1911 Encyclopedia Britannica (anglès)
* ↑ Kellogg’s Corn Flakes Arxivat 2008-10-06 a Wayback Machine. Newsfinder (anglès)
* ↑ Brotons, Ròmul. El triomf de la imaginació, 60 invents que han canviat el món (o gairebé). Barcelona: Albertí Editor, 2010, p. 47-48. ISBN 978-84-7246088-1 [Consulta: 28 maig 2013]. Arxivat 2014-10-06 a Wayback Machine.
* ↑ Czinkota, Michael R.; Ronkainen, Ilkka A. Marketing internacional (en castellà). Cengage Learning Editores, 2008, p. 197. ISBN 9706868275.

## Vegeu també

* Morningstar Farms

## Enllaços externs

* Kellogg Company - Lloc web oficial
# Serra de l'Hoste

La Serra de l'Hoste és una serra situada als municipis de Biure i Campmany a la comarca de l'Alt Empordà, amb una elevació màxima de 108,8 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Acanthurus japonicus

Acanthurus japonicus és una espècie de peix pertanyent a la família dels acantúrids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 21 cm de llargària màxima.
* 9 espines i 28-31 radis tous a l'aleta dorsal i 26-29 radis tous a l'anal.
* La base de les aletes pectorals és de color groc.

## Hàbitat

És un peix marí, associat als esculls i de clima tropical (24 °C-28 °C) que viu normalment entre 5 i 15 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba des de Sulawesi (Indonèsia) fins a les illes Filipines i les illes Ryukyu.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 «Acanthurus japonicus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* ↑ Herre, A.W.C.T. i A.F. Umali, 1948. English and local common names of Philippine fishes. U. S. Dept. of Interior and Fish and Wildl. Serv. Circular Núm. 14, U. S. Gov't Printing Office, Washington. 128 p.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* Barcodes of Life (anglès)
* AQUATAB