OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Li Rui

* Per a altres significats, vegeu «Li Rui (polític)».
Li Rui -李锐 en xinès, Lǐ Ruì en pinyin- (1768-1817) va ser un matemàtic xinès. Li Rui va descobrir independentment una versió equivalent del que avui coneixem com la regla dels signes de Descartes.

## Bibliografia

* Dauben, Joseph Warren; Scriba, Christof J. Writing the History of Mathematics: Its Historical Development (en anglès). Birkhäuser, 2002, p. 302-303. ISBN 3-7643-6166-2.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Li Rui» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
# Salvador d'Horta (desambiguació)

Salvador d'Horta és el nom dels següents personatges:
* Salvador d'Horta (Santa Coloma de Farners, 1520 - Càller, 1567), religiós franciscà i miracler popular venerat com a sant de l'Església catòlica
* Salvador d'Horta Bofarull (Reus 1856 - Barcelona (?) 1931), músic català
* Salvador d'Horta Puigsech i Comelles (Vic, segle xix - 1910), prevere, organista i professor de música català
# Cavally

Cavally és una regió del sud-oest de Costa d'Ivori, situada a la frontera amb Libèria, a l'oest país del que és separat pel riu Cavally. Té una superfície de 11.376. El 2014 tenia una població estimada del voltant de 550.000 persones. La seva capital és la ciutat de Guiglo. Fins al 2010, any en què hi va haver la reestructuració de les divisions internes de Costa d'Ivori, la regió havia format part de la regió de Cavally Mitjà.

## Geografia i situació geogràfica

La regió de Cavally està situada a l'oest de Costa d'Ivori, a la frontera amb Libèria, estat amb el que comparteix uns 150 km de frontera i amb el que està dividit pel riu Cavally. Està situada a 273 km de Yamoussoukro i a 528 km d'Abidjan. A banda de amb Libèria, fa frontera amb les regions de Tonkpi al nord, amb les regions de Guémon i de Nawa a l'est i amb la regió de San Pedro al sud.

## Departaments i municipis

Els departaments de Cavally són Blolequin, Taï, Toulepleu i Guiglo. Les quatre capitals dels quatre departaments són els únics municipis que hi ha a la regió. L'últim és la seva capital.

## Demografia

El 1998 tenia 310.956 habitants i el 2014 en tenia uns 550.000.

## Economia

L'agricultura és el sector econòmic principal de la regió, que també té silvicultura, transformació del cautxú, ramaderia (bovina, ovina, caprina, porcina i avícola) i pesca i piscicultura i mineria d'or i diamants.

### Agricultura

El cacau, l'hevea, el cafè, l'oli de palma i la cola acuminata són els principals productes agraris destinats a la venda i a l'exportació. A més a més també tenen cultius destinats a l'autoconsum: arròs, blat de moro, mandioca, bananes, nyam, taro, patates i productes hortícoles com aubergínia, pebrot, pastanaga, ocra i enciam.

## Turisme

* Parc Nacional de Taï
* Festivals de màscares, boscos i rius sagrats, cadenes muntanyoses, etc.

## Cultura

Les activitats culturals tradicionals més destacades són els festivitats de màscares, les danses tradicionals i cerimònies i festes tradicionals.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Découverte du CAVALLY». Assemblée des Régions et Districts de Côte d'Ivoire. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 26 març 2015].
* ↑ «Regions of Côte d'Ivoire». Statoids. [Consulta: 26 març 2015].
* ↑ «Côte d'Ivoire: administrative units, extended». Geohive. [Consulta: 26 març 2015].
# Casanova de la Vila

La Casanova de la Vila és una masia situada al terme de Ceuró, municipi de Castellar de la Ribera, a la comarca catalana del Solsonès.

## Enllaços externs

   * Fototeca del Solsonès: Article referit a aquesta masia
# Al-Atk

El uadi al-Atsh o uadi Al-Atk (àrab: وادي العتش, wādī al-ʿAtx, o وادي العتك, wādī al-ʿAtk, pronunciat localment atts i pels beduïns d'altres llocs atks) és una vall del Najd, a l'Aràbia Saudita, el més occidental dels congosts de la part occidental de les muntanyes Tuwayk. És un uadi generalment sec però amb fortes crescudes cada cop que plou, originat a la vora de l'oasi d'al-Kasav.
Al nord té Sudayr i al sud al-Mahmal. Els pous amb aigua dolça anomenats Hafar al-Atk són una dotzena alguns de fins a 40 metres; els principals són al-Ghabbahiyya i Sudayra. La tradició diu que foren excavats pels Banu Khalid que van dominar l'Aràbia oriental fins al segle xviii quan van arribar els wahhabites dirigits pels Al Saüd.

## Referències

* ↑ «Wādī al ‘Atk» (en castellà). mapcarta.com. [Consulta: 8 gener 2023].
* ↑ Bamousa, Abdullah O.; Memesh, Abdullah M.; Dini, Saleh M.; Al-Zahrani, Ali A. Tectonic Style and Structural Features of Alpine-Himalayan Orogeny in Central Arabia (en anglès). Cham: Springer International Publishing, 2017, p. 173–185. DOI 10.1007/978-3-319-44726-1_8. ISBN 978-3-319-44726-1.
* ↑ Wilson, A. O.. The Middle and Late Jurassic Intrashelf Basin of the Eastern Arabian Peninsula (en anglès). Geological Society of London, 2020-12-04, p. 53. ISBN 978-1-78620-526-1.
* ↑ Stony and rocky deserts of Arabia (en anglès). Dordrecht: Springer Netherlands, 2006, p. 309–350. DOI 10.1007/1-4020-3970-0_14.pdf. ISBN 978-1-4020-3970-6.
* ↑ Winder, Baily. Saudi Arabia in the Nineteenth Century (en anglès). Springer, 2015-12-22, p. 67. ISBN 978-1-349-81723-8.
# Forn de calç del Quelet

El Forn de calç del Quelet és una obra de Bellver de Cerdanya (Baixa Cerdanya) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Forn de calç situat als voltants de Cal Quelet, darrere d'un forn de ciment.
Es troba pràcticament ensorrat i cobert de terra. Aprofitava el desnivell del terreny, vora un planell.

## Referències

* 1 2 «Forn de calç del Quelet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Llei del te

La Llei del Te (en anglès: Tea Act) va ser una llei promulgada pel Parlament del Regne de la Gran Bretanya el maig de 1773 que permetia a la Companyia Britànica de les Índies Orientals vendre el seu te a les Tretze Colònies d'Amèrica del Nord sense pagar impostos. La llei es va promulgar per intentar rellançar la companyia, que es trobava en una greu crisi, atorgant-li un lloc monopolista en el comerç britànic. Com a conseqüència, els colons de les Tretze Colònies van iniciar un boicot al te britànic per que va culminar amb el Motí del té de Boston.

## Referències

* ↑ «Tea Act | Great Britain [1773]» (en anglès). [Consulta: 18 gener 2020].
# Salvador d'Horta Bofarull

Salvador d'Horta Bofarull i Soronellas (Reus, 1856 - Barcelona, 16 de juny de 1931) va ser un músic català.

## Biografia

Estudià solfeig i violí al conservatori del Liceu, amb Joan Balaguer i Joan Baptista Dalmau, i piano i composició amb el també reusenc Joan Sariols. Va ser, a 18 anys, mestre de capella de l'església parroquial de Sant Francesc de Paula de Barcelona, on va compondre sobretot música religiosa. A la capella de música de la parròquia de Sant Pere de Barcelona era el primer tenor. Es dedicà també a l'ensenyament de solfeig, cant i piano.
Les seves obres musicals manuscrites, s'estan inventariant per part de la UAB i es conserven a la Biblioteca Pública Episcopal de Barcelona, a partir de la donació que en feu la neta, Carme Bofarull i Estarlich, el 25 de juliol de 2014. El seu fons està format per 64 ítems, dividit en dues col·leccions de manuscrits i impresos de compositors actius a Barcelona entre el segon terç del segle xix i el primer del segle xx.

## Referències

* ↑ «Esquela de defunció». La Vanguardia, Any L, número 21010, 27-06-1931, pàg. 1.
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 127.
* ↑ «Els fons musicals de Catalunya: estat de la qüestió». [Consulta: 17-III-2014].
* ↑ «Fons Salvador d'Horta Bofarull (SHB)». Inventari de Fons Musicals de Catalunya. Universitat Autònoma de Barcelona, 19-05-2020. [Consulta: 20 maig 2020].
# Central de Regulació de la Séquia Monar

La Central de Regulació de la Séquia Monar és una obra de Salt (Gironès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici aïllat de planta rectangular situat sobre la séquia amb les comportes de regulació a la part posterior. Es desenvolupa en dos nivells i té la coberta de teula plana estructurada a quatre vessants. Les parets són arrebossades amb un senzill guardapols fet amb el mateix material a la part superior de les obertures.

## Història

Es va construir l'any 1924. La séquia Monar és un corrent desviat del Ter que antigament proporcionava aigua a les hortes i antics molins medievals. Actualment aquesta aigua també s'usa per les fàbriques de filats existents en el municipi.

## Referències

* 1 2 3 «Central de Regulació de la Séquia Monar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Centre Olímpic d'Halterofília de Níkea

El Centre Olímpic Nakaia d'Halterofília és un pavelló poliesportiu de la ciutat de Níkea, població situada prop de la ciutat de El Pireu (Grècia).
El Centre fou inaugurat el 14 d'agost de 2004 per tal d'allotjar la competició d'halterofília durant els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 disputats a la ciutat d'Atenes. L'edifici té una capacitat per a 5.100 espectadors, tot i que durant la celebració dels Jocs només es posaren a la venda 3.500 entrades.
Després de la seva utilització per a la competició d'halterofília durant Jocs el centre ha estat seu de diverses competicions d'esgrima, sent actualment un centre de lectura i conferències de la Universitat del Pireu.

## Notes

* ↑ (grec) http://www.e-tipos.com/newsitem?id=47588 Arxivat 2013-12-07 a Wayback Machine.
* ↑ (anglès) http://www.olympic.org/uk/news/olympic_news/full_story_uk.asp?id=2229
# Al-Mustalí (fatimita)

Abu-l-Qàssim Àhmad ibn al-Mustànsir al-Mustalí bi-L·lah (àrab: أبو القاسم أحمد بن المستنصر المستعلي بالله, Abū l-Qāsim Aḥmad ibn al-Mustanṣir al-Mustaʿlī bi-Llāh), més conegut pel seu làqab al-Mustalí (16 de setembre de 1074-1102), fou califa fatimita al Caire (1094-1101).
Era el fill petit del califa Abu-Tamim Muadh ibn adh-Dhàhir al-Mustànsir bi-L·lah. L'hereu segons el costum era el fill gran Nizar ibn al-Mustànsir (nascut el 1045&/1046) tot i que mai havia estat proclamat oficialment. Però l'influent visir Badr al-Jamalí i el seu fill al-Àfdal va ser determinant en el canvi en l'ordre de successió a favor del fill més jove. El califa va consentir el matrimoni del seu fill petit amb la filla de Badr, Sitt al-Mulk, i una versió diu que al moment del matrimoni fou declarat hereu, i una altra que el califa va confiar que havia decidit designar hereu al seu fill petit a una germana, que no va guardar el secret. A la mort del califa el 10 de gener del 1094, al-Àfdal, que tenia un important càrrec religiós, va assegurar la successió a al-Mustalí. La revolta poc després de Nizar a Alexandria va fracassar al no obtenir el suport de l'exèrcit. En general els ismaïlites d'arreu van reconèixer al nou califa excepte els de Pèrsia amb centre a Alamut.
Durant tot el seu regnat el poder efectiu va estar en mans d'al-Àfdal. El 1096 Afamiya (Apamea) es va sotmetre voluntàriament als fatimites, i Tir, en mans d'un governador rebel, fou reconquerida. Es va intentar una aliança contra natura amb el atabeg seljúcida de Damasc, Ridwan, però va fracassar. El 1097 els croats van arribar a Síria i els fatimites hi van negociar. El 1098 els fatimites van reconquerir Jerusalem que estava en mans dels ortúquides Sukman i Ilghazi. El 1099 al-Àfdal va caure en mans dels croats per sorpresa i Jerusalem fou ocupada pels cristians, que van consolidar les seves posicions després de la victòria sobre l'exèrcit egipci a Ascaló el 5 d'agost de 1099.
Va ser un xiïta fanàtic i va tenir estretes relacions amb la dawa ismaïlita al Iemen dirigida per al-Màlika al-Hurra i el dai d'aquesta Yahya ibn Lamak ibn Màlik al-Hammadí. El 1099 o 1100 una fam va afectar el país.
Va morir el 12 de desembre de 1101 i el va succeir el seu fill Abu-Alí Mansur ibn al-Mustalí al-Àmir bi-ahkam-Al·lah.

## Referències

* R. Grousset, Histoire des croisades et du reoyaume franc de Jerusalem.
# Annie Walsh

Annie Walsh (1870–1880), coneguda amb el pseudònim de Battle Annie, va ser una criminal dels Estats Units i membre de la banda Gopher de Nova York.
Es tractava d'una notòria figura criminal descrita a la premsa com "La reina de la Cuina de l'Infern" i "la més temuda llançadora de maons del seu temps".
Va ser la fundadora i líder del cos de dones auxiliars de la banda, les Lady Gophers, amb el quarter general al saloon Battle Row, de Mallet Murphy, on eren oficialment conegudes com el Club Social i d'Atletisme de les Dones de Battle Row. Va ser capaç de reunir una força d'entre 50 i diversos centenars de dones que, armades amb maces, van ser utilitzades com a membres de reserva en les lluites contra bandes rivals i la policia.
Walsh i el seu grup també van ser contractats per empreses i sindicats durant diversos conflictes laborals violents durant la dècada de 1870. Apareix com a personatge menor a la novel·la històrica del 2003 A Passionate Girl de Thomas J. Fleming.

## Referències

* ↑ Callow, Alexander B. The Tweed Ring: Corruption in New York politics, 1866 to 1871. Nova York: Oxford University Press, 1969. (pg. 58-59)
* ↑ O'Kane, James M. The Crooked Ladder: Gangsters, Ethnicity and the American Dream. New Brunswick, New Jersey: Transaction Publishers, 1994. (p. 52) ISBN 0-7658-0994-X
* ↑ Kisseloff, Jeff. You Must Remember This: An Oral History of Manhattan from the 1890s to World War II. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2000. (pp. 549-550) ISBN 0-8018-6306-6
* ↑ Sifakis, Carl. The Dictionary of Historic Nicknames: A Treasury of More Than 7,500 Famous and Infamous Nicknames from World History. New York: Facts on File Publications, 1984. (p. 411) ISBN 0-87196-561-5
* ↑ Savage, Jon. Teenage: The Creation of Youth Culture. New York: Viking, 2007. (p. 39) ISBN 978-0-670-03837-4
* ↑ Asbury, Herbert. The Gangs of New York: An Informal History of the New York Underworld. New York: Alfred A. Knopf, 1928. (p. 236) ISBN 1-56025-275-8
# Formientu

Formientu (en català Forment) és una revista de literatura en asturià, dirigida per Inaciu Galán y González i editada per H.A. XAREOS, que nasqué l'octubre de 2006 amb l'objectiu de fer visibles els escriptors més joves. El seu primer número tingué un tiratge de 500 exemplars i comptà amb uns 26 autors. El segon, titulat "La narrativa más moza", isqué amb motiu de la XXVIII Selmana de les Lletres Austurianes i hi aparegueren 19 narradors. El tercer número és de setembre de 2007 i recopilava escrits de 10 autors amb temàtica eròtica.

## Autors participants

Llista d'autors apareguts en Formientu:
** Abel Martínez González
** Adrianu Martín
** Alba Carballo
** Alba Llaneza Pulido
** Alberto Claver
** Alejandra Sirvent
** Alex Fernandi
** Alfredo Huergo Zapico
** Alicia Cortina Dávila
** Álvaro Pérez
** Ana Gayol
** Andrés Astur Treceño
** Barbara Burreli
** Belinda González
** Benxa Pérez
** Berto García
** Blanca Fernández Quintana
** Blanca Martínez Sancho
** Carlos Suari
** Celia Fernández Lorenzo
** Claudia Elena Menéndez Fernández
** Cristina Menéndez Martín
** Daniel Fernández García
** David Artime Coto
** David Carrasco Díaz
** Denis Soria Fernández
** Diego Aldebarán
** Diego Solís
** Elizabeth Felgueroso
** Féliez Iglesias Fernández
** Fonsu Suárez Román
** Fran Melero “Frantxu”
** Francisco Priegue
** Héctor Menéndez Aneiros
** Héctor Pérez Iglesias
** Henrique Facuriella
** Inacio Rodríguez-Solar
** Inaciu Galán y González
** Iris Díaz Trancho
** Irma González-Quevedo Pedrayes
** Ismael Carmona García
** Iván Cuevas
** Iván Iglesias
** Javier Cayado Valdés
** Javier Cubero de Vicente
** Jesús García Díaz
** Jorge Fernández García
** José Ángel Gayol
** José Casero Sánchez
** Laura García Calvo
** Laura Marcos
** Llucía Di Salvo León
** Marcos Salazar Lobato
** María García Díaz
** Marina Pangua
** Miguel Rodríguez Monteavaro
** Mino Álvarez
** Moisés Cima Fernández
** Nacho Wings
** Naomi Suárez González
** Nayar Crespo Sánchez
** Nicolás V. Bardio
** Noemí Rodríguez
** Olaya Mallada Fernández
** Pablo A. Quiroga Prendes
** Pablo M. Testa
** Pablo Rodríguez Alonso
** Pablo Rodríguez Medina
** Pablo Texón
** Pablo X. Suárez
** Paula Pulgar Alvés
** Paulino Feito Alonso
** Raquel F. Menéndez
** Raúl García García
** Ricardo Candás
** Rubén d'Areñes
** Rubén García Martín
** Rubén Magadán Cosío
** Rubén Rey Menéndez
** Sergio Gutiérrez Camblor
** Tiégui Alves
** Vanessa Gutiérrez
** Verónica Canel
** Víctor Suárez
** Victor Suárez Piñero
** Xabel de Cea
** Xabel Llano
** Xaime Martínez Menéndez
** Xaime Menéndez Llope
** Xosé B. Álvarez
** Xurde Álvarez Antón
** Xurde Fernández
A més a més d'una representació de poetes de zona de parla asturiana de Lleó i el nord d'Extremadura, en les veus de Adrianu Martín (Ponferrada, 1986) i Isabel Carmona (Badajoz, 1986)
La revista està il·lustrada per gent jove com Raquel Prieto (Llangréu, 1987), Xurde Comerón (Mieres, 1987) i principalment Eduardo Portela (San Juan, Puerto Rico, 1982), amb la idea de donar a conèixer el nous artistes asturians i la seua obra.
# Forn de calç del collet de la Cogulera

El Forn de calç del collet de la Cogulera és una obra de Bellver de Cerdanya (Baixa Cerdanya) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

S'hi arriba per la pista forestal que comunica Bor amb la Cogulera, i se situa als voltants del Collet de la Cogulera. Es tractava d'una estructura arquitectònica de planta quadrangular, bastida amb pedra i morter. Actualment es troba pràcticament enderrocada, restant-ne sols vestigis dels murs.

## Referències

* ↑ «Forn de calç del collet de la Cogulera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Llei dels quadrats

La llei dels quadrats és un teorema sobre les línies de transmissió. Afirma que el corrent injectat a la línia per un pas de tensió arriba a un màxim en un temps proporcional al quadrat de la distància per la línia. El teorema es deu a William Thomson, el futur Lord Kelvin. La llei tenia certa importància en relació amb els cables telegràfics submarins.

## La Llei

Per a un augment gradual de la tensió aplicada a una línia de transmissió, la llei dels quadrats es pot enunciar de la següent manera:
$t_{\text{max}}={1 \over 2}RCx^{2}$
on
    és el moment en què el corrent a la línia arriba al màxim
    és la resistència per metre de la línia
    és la capacitat per metre de la línia
    és la distància en metres des de l'entrada de la línia.
La llei dels quadrats no es limita només a les funcions de pas. També s'aplica a una resposta d'impuls o una funció rectangular que són més rellevants per a la telegrafia. Tanmateix, el factor multiplicador és diferent en aquests casos. Per a un impuls és 1/6 en lloc de 1/2 i per als polsos rectangulars és una cosa intermèdia depenent de la seva longitud.
Thomson va construir el seu resultat per analogia amb la teoria de la transferència de calor de Joseph Fourier (la transmissió d'un pas elèctric per una línia és anàloga a l'aplicació sobtada d'una temperatura fixa en un extrem d'una barra metàl·lica). Va trobar que l'equació que governa la tensió instantània a la línia, $v(x,t)$ ve donada per,
${\frac {\partial ^{2}v}{\partial x^{2}}}=RC{\frac {\partial v}{\partial t}}.$

## Explicació

Tant la llei dels quadrats com el retard diferencial associat es poden explicar amb referència a la dispersió. Aquest és el fenomen pel qual diferents components de freqüència del pols del telègraf viatgen pel cable a diferents velocitats depenent dels materials i la geometria del cable. Aquest tipus d'anàlisi, utilitzant el domini de la freqüència amb l'anàlisi de Fourier més que el domini del temps, era desconegut pels enginyers telègrafs de l'època. Probablement negarien que una cadena regular de polsos contingués més d'una freqüència. En una línia dominada per la resistència i la capacitat, com les de baixa freqüència analitzades per Thomson, el quadrat de la velocitat, $u$, d'una component de freqüència d'ona és proporcional a la seva freqüència angular, $\omega$ de tal manera que,$u^{2}={\frac {2\omega }{CR}}.$

## Referències

* ↑ «[https://122.physics.ucdavis.edu/sites/default/files/files/Electronics/TransmissionLinesPart_II.pdf INTRODUCTION TO TRANSMISSION LINES]» (en anglès). https://122.physics.ucdavis.edu.+[Consulta: 29 juliol 2023].
* ↑ «[https://courses.cit.cornell.edu/ece303/Lectures/lecture20.pdf ECE 303 – Fall 2006 – Farhan Rana – Cornell University Lecture 20 Transmission Lines: The Basics]» (en anglès). https://courses.cit.cornell.edu.+[Consulta: 29 juliol 2023].
* ↑ «2.2: Transmission Line Theory» (en anglès), 21-10-2020. [Consulta: 29 juliol 2023].
# Central d'en Ribes

La Central d'en Ribes és una central elèctrica de la Cellera de Ter (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La central s'ha traduït en un gran edifici de planta rectangular que consta d'una sola planta, però això si d'una alçada considerable. Cobert amb un sostre pla aterrassat, l'edifici es caracteritza per la concentració de quatre grans obertures rectangulars que no han rebut cap tractament singular, però que són de grans dimensions permetent una gran entrada de llum.
Sobre un terraple, trobem un immoble que en l'actualitat es troba en desús però que en origen actuava com a habitatge pels obrers, els quals treballaven en règim de tres torns. Ara bé, en l'actualitat es troba sumit en un estat de desús total, com així ho acreditra el fet que totes les obertures estiguin tapiades. D'aquest habitatge l'únic a ressaltar és la coberta de l'edifici, que s'ha traduït en la pràctica en un teulat a quatre vessants amb un ràfec accentuat, sostentat per un entramat de vigues i cairats pintats de color vermell.
L'obra d'ingenieria hidroelèctrica la trobem concentrada en dos punts estratègics concrets, prenent com a referència l'edifici principal. Així davant seu trobem una gran construcció de formigó que serveix per canalitzar l'aigua destinada i emprada a generar energia. Mentre que a la part superior, és a dir sobre el terraple o nivell aterrassat al qual s'hi accedeix per mitjà d'una escala de dos trams, tenim una sèrie de canalitzacions i viaductes que distribueixen l'aigua.

## Història

Aigües avall de la resclosa del Pasteral es va construir, a començament dels anys quaranta, un complex hidràulic que proveeix d'aigua la central de can Ribes. També en aquesta època (concretament durant l'aiguat del 18 d'octubre de 1940) van quedar destruïts el canal i la presa de Sant Julià, que proveïa d'aigua les indústries Burés d'Anglès. Posteriorment es va construir un nou canal que, des de la central de can Ribes, arriba a les turbines anglesenques. Aquest nou complex és conegut com a Pasteral II. Com a última cosa, cal destacar que en el Pasteral I hi ha la captació de les aigües que van cap a Barcelona i en el Pasteral II hi ha la de les que van cap a Girona.

## Referències

* 1 2 3 4 «Central d'en Ribes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2017].
# Centre Olímpic de Galatsi

El Centre Olímpic de Galatsi és un pavelló poliesportiu ubicat a la població de Galatsi, suburbi de la ciutat d'Atenes (Grècia).
Aquest centre esportiu fou completat el maig de 2004, sent inaugurat el 30 de juliol d'aquell any i utilitzat en les competicions de tennis de taula i gimnàstica rítmica als Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 disputats a Atenes.
Amb una capacitat per a 6.200 espectadors en finalitzar els Jocs Olímpics fou la seu del AEK Atenes B.C. fins que aquest club de bàsquet instal·là la seva seu al Complex Olímpic d'Esports d'Atenes. Actualment, la seva propietat recau en mans privades i és utilitzat com a centre comercial i d'entreteniment.

## Referències

* ↑ (anglès) Postolympic Development Arxivat 2014-08-19 a Wayback Machine.