OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bernard Janssens

Bernard Janssens (Anvers, segle XIX - segle XX) va ser un ciclista belga que va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers de 1920.
Va guanyar la medalla de bronze en la contrarellotge per equips, formant equip amb Albert Wyckmans, Albert De Bunné i André Vercruysse. També va prendre part en la contrarellotge individual, en què acabà quart.

## Palmarès

* 1920
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics d'Anvers en contrarellotge per equips

## Referències

* ↑ «Olympedia – Bernard Janssens». [Consulta: 10 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa a museociclismo.it
# Josefa Molera Mayo

Josefa Molera Mayo (Izaba, 23 de gener de 1921 - Madrid, 3 de setembre de 2011) va ser una científica espanyola especialitzada en cinètica química i tècniques analítiques de cromatografia de gasos, l'activitat dels quals va tenir un impacte important en l'estructura actual de la recerca d'Espanya.
Després de la guerra civil espanyola, en la qual la seva família va ser especialment castigada, va començar els seus estudis en Ciències Químiques a la Universitat Central de Madrid, on va obtenir la llicenciatura 3 anys més tard amb qualificacions brillants. Aquest mateix any, 1942, va començar a treballar com a professora ajudant (sense sou) en la càtedra de química tècnica, dirigida pel Professor Ríus Miró, qui seria posteriorment el seu director de tesi. Al no ser remunerat, es va veure obligada a simultanejar aquesta activitat amb classes particulars de química i idiomes, anglès i francès.
El professor Ríus, en aquest moment Vicerector de l'Institut de Química "Alonso Barba" del CSIC, va oferir a Mª Josefa realitzar la tesi doctoral en els seus laboratoris, però això no va poder ser, ja que el director en aquest moment de l'Institut va rebutjar la sol·licitud argumentant que en l'Institut no hi havia cap dona investigadora. Per això va haver d'esperar fins a 1946, moment en el qual el Dr. Ríus va ser promogut a Director del recentment creat Institut de Química Física "Rocasolano". Aquests treballs de recerca va haver de compatibilitzar-los amb activitat docent paral·lela en un col·legi d'ensenyament mitjà a causa del reduït import de la beca.
Malgrat aquestes dificultats, es va doctorar en 1948 amb Premi Extraordinari a la Universitat Central pels seus estudis sobre les aplicacions del electro de vena de mercuri com a possible substitut de gotes del mateix metall.
Va desenvolupar, al costat del químic J.A. Domínguez i al matemàtic J. Fernández Biarge, mètodes d'anàlisis de les reaccions químiques per cromatografia gas-líquid, amb una combinació de fins a quatre columnes cromatogràfiques. Els fabricants dels cromatògrafs de gasos, van reconèixer la labor de l'equip en aquesta àrea i els van atorgar, en 1967, el premi Pequín-Elmer Hispània.

## Premis i reconeixements

* 1967: Premi Pequín-Elmer Hispània

## Referències

* 1 2 «Mª Josefa Molera CSIC». Arxivat de l'original el 2016-08-26. [Consulta: 2 desembre 2015].
* ↑ Josefa Molera Mayo (1921-2011): de Isaba a la historia de la química
* 1 2 «Josefa Molera». Arxivat de l'original el 2015-04-24. [Consulta: 2 desembre 2015].
# Pilanesbergita

La pilanesbergita és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la wöhlerita.

## Característiques

La pilanesbergita és un silicat de fórmula química Na₂Ca₂Fe₂Ti₂(Si₂O₇)₂O₂F₂, sent l'anàleg de titani de la madeiraïta. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2023, senta publicada en el mes de gener de l'any següent. Cristal·litza en el sistema monoclínic i la seva duresa estimada es troba entre 5 i 6.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions del Museu d'Història Natural de la Universitat d'Oslo (Noruega), amb el número de catàleg: KNR 44406, i al «Laboratoire de Minéralogie et de Cristallochimie» de la Universitat de Lieja, a Bèlgica, amb el número de catàleg: 21980.

## Formació i jaciments

La pilanesbergita es va formar en condicions relativament reductores a partir d'un magma de sienita nefelina que havia evolucionat per cristal·lització fraccionada principalment d'egirina. La cristal·lització posterior d'arfvedsonita va provocar un augment de la fugacitat de l'oxigen i un canvi a la concentració del manganès i el ferro del magma, provocant un canvi de composició mineral de pilanesbergita a normandita. Va ser descoberta al complex alcalí de Pilanesberg, a la municipalitat de Moses Kotane del districte de Bojanala Platinum (Província del Nord-oest, Sud-àfrica), on es troba associada a foyaïta verda, i en part fent intercreixements amb egirina.

## Referències

* ↑ «Pilanesbergite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 juliol 2023].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 73». European Journal of Mineralogy, 35, 3, 19-06-2023, pàg. 397–402. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-35-397-2023 [Consulta: 7 juliol 2023].
* 1 2 3 Dal Bo, Fabrice; Friis, Henrik; Elburg, Marlina A.; Hatert, Frédéric; Andersen, Tom «Pilanesbergite: a new rock-forming mineral occurring in nepheline syenite from the Pilanesberg Alkaline Complex, South Africa». European Journal of Mineralogy, 36, 1, 16-01-2024, pàg. 73–85. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-73-2024 [Consulta: 17 gener 2024].
# Yr Eifl

Yr Eifl és una muntanya de 564 metres a la península de Llŷn, al comtat de Gwynedd (nord-oest de Gal·les). Té tres cims, cadascun separat dels altres dos, d'aquí el nom gal·lès Yr Eifl, "les [dues] forques" (del gal·lès gafl, plural geifl: enforcadura d'arbre, entrecuix Arxivat 2007-06-29 a Wayback Machine.).
En un dia clar, des del cim es pot veure l'illa de Man, les muntanyes Wicklow a Irlanda i el Lake District del nord d'Anglaterra, així com l'entera badia de Ceredigion (Bae Ceredigion en gal·lès).

## Els tres cims

* Tre'r Ceiri (485 m)
* Garn Ganol (564 m)
* Garn For (444 m).
La punta central, Garn Ganol, és la més alta i té una fita geodèsica.
Garn For, la punta més septentrional, és també la més baixa. En el cim s'hi ha bastit un repetidor de ràdio. En la seva falda hi ha pedreres de granit (usades en l'actualitat per fer pedres de curling), i un penyasegat per la banda del Mar d'Irlanda.
El tercer cim, el Tre'r Ceiri, és a l'extrem sud-est i conserva les ruïnes d'un fort de l'edat de ferro. El tancat fa uns 300 m. per 100, i s'hi veuen els fonaments d'unes 150 cabanes. La fortificació que s'hi han trobat estan datades entre els anys 150 i 400, i mostren que el fort hauria estat ocupat en els darrers temps del període romà i possiblement abans. La seva espectacular situació i dimensions van cridar l'atenció del naturalista gal·lès Thomas Pennant, que en va propagar l'existència en el seu llibre Tour in Wales (1778); amb el pas dels anys ha esdevingut un focus d'atracció turística.

## Vies d'accés

Els camins per pujar al turó surten de Llithfaen, Llanaelhaearn i Trefor. A l'oest d'Yr Eifl, una petita vall en direcció al mar, la Nant Gwrtheyrn, hostatja el centre de cultura i aprenentatge del gal·lès del mateix nom .

## Enllaços externs

* Breu ressenya del Tre'r Ceuiri Arxivat 2007-06-14 a Wayback Machine. (gal·lès)(anglès)
# Brienne-le-Château

Brienne-le-Château és una població i comuna francesa en la regió Gran Est, departament de l'Aube, del Districte de Bar-sur-Aube. És el chef-lieu del cantó de Brienne-le-Château.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 3534 | 3939 | 4033 | 4060 | 3752 | 3336 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Vegeu també

* Comtat de Brienne

## Enllaços externs

* INSEE Arxivat 2007-10-10 a Wayback Machine.
* (francès) Eleccions municipals de 2008 Arxivat 2008-03-14 a Wayback Machine.
# El vent entre els salzes

El vent entre els salzes (en anglès, originalment, The Wind in the Willows) és una novel·la escrita el 1908 per Kenneth Grahame (1859-1932). És un dels clàssics de la literatura infantil, escrit en un principi com un seguit de xerrades adreçades al seu fill, que era igual de tossut que el senyor Gripau (Toad of Toad Hall), un dels personatges de la novel·la.
El llibre és un recull de narracions protagonitzades pel Gripau i la seva rica mansió, el Talp, el Rat d'Aigua i el Teixó, personatges animals humanitzats que aporten una descripció idíl·lica del món natural i de la societat del començament del segle xx.
El 1967 el grup britànic Pink Floyd es va inspirar en la novel·la per fer el seu disc The Piper at the Gates of Dawn.
En català la novel·la ha estat traduïda per Jordi Arbonès (Edhasa, 1990) i Ramon Folch i Camarasa (Joventut, 1993), edicions que recuperen les il·lustracions originals d'E.H. Shepard.

## Referències

* ↑ Learning, Gale, Cengage. A Study Guide for Kenneth Grahame's "The Wind in the Willows" (en anglès). Gale, Cengage Learning, 2016-06-29. ISBN 978-1-4103-4777-0.
* ↑ Darcy, Jane «The Representation of Nature in The Wind in the Willows and The Secret Garden». The Lion and the Unicorn, 19, 2, 1995, pàg. 211–222. ISSN: 1080-6563.
* ↑ Cavanagh, John. Pink Floyd's The Piper at the Gates of Dawn (en anglès). Bloomsbury Publishing USA, 2003-09-17. ISBN 978-1-4411-2568-2.
* ↑ Reisch, George A. Pink Floyd and Philosophy: Careful with that Axiom, Eugene! (en anglès). Open Court, 2011-04-15, p. 238. ISBN 978-0-8126-9745-2.
* ↑ Monso, Isabel. «Un paradís on només es coneix la part més benigna de la civilització britànica». ddd.uab.cat, 1991.
# El Paso (Illinois)

El Paso és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 2.695 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, El Paso tenia 2.695 habitants, 980 habitatges, i 686 famílies. La densitat de població era de 671,3 habitants/km².
Dels 980 habitatges en un 35,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,9% hi vivien parelles casades, en un 8,6% dones solteres, i en un 29,9% no eren unitats familiars. En el 25,2% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,58 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,12.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,6% tenia menys de 18 anys, un 8,6% entre 18 i 24, un 28,7% entre 25 i 44, un 19,8% de 45 a 60 i un 16,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 87,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 47.745 $ i la renda mediana per família de 55.286 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.406 $ mentre que les dones 25.174 $. La renda per capita de la població era de 21.730 $. Aproximadament l'1,6% de les famílies i el 3,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- El Paso». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- El Paso». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Weir (Mississipi)

Weir és una població dels Estats Units a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2000 tenia 553 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Weir tenia 553 habitants, 208 habitatges, i 149 famílies. La densitat de població era de 203,3 habitants per km².
Dels 208 habitatges en un 34,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 44,7% hi vivien parelles casades, en un 22,6% dones solteres, i en un 27,9% no eren unitats familiars. En el 25,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,66 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,19.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,1% tenia menys de 18 anys, un 9,9% entre 18 i 24, un 25,5% entre 25 i 44, un 18,1% de 45 a 60 i un 15,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 78 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.125 $ i la renda mediana per família de 28.472 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.875 $ mentre que les dones 16.250 $. La renda per capita de la població era de 13.697 $. Entorn del 19,7% de les famílies i el 25,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Weir». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Weir». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Pietroso

Pietroso (en cors U Petrosu) és un municipi francès, situat a la regió de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega. L'any 1999 tenia 287 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 261 | 263 | 271 | 277 | 309 | 287 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2008- | Marie-Antoinette Filippi | | |
# Zé Pequeno

José Eduardo Barreto Conceição, més conegut com a Zé Pequeno, abans conegut a «Dadinho», (Rio de Janeiro, 11 d'abril de 1957 - Rio de Janeiro, 25 de desembre de 1985) va ser un criminal i narcotraficant brasiler de la favela de Rio de Janeiro anomenada Cidade de Deus ("Ciutat de Déu") entre les dècades de 1970 i 1980.
Va ser retratat de forma semificcional a la pel·lícula Cidade de Deus, de 2002, on va ser interpretat per Leandro Firmino (adult) i Douglas Silva (nen).

## Diferències entre el personatge real i el creat a la pel·lícula

Investigadors i testimonis afirmen que tot i que la seva crueltat i forma d'imposar el terror, alguns fets importants haurien estat inserits per a donar major dramatisme a l'obra, sense compromís amb la realitat.
Entre aquests fets, el principal d'ells tal vegada sigui respecte a l'ús de nens a la seva banda, pràctica que no era comuna entre els bandits brasilers de la dècada de 1970, quan Zé Pequeno a la pel·lícula es amb el major narcotraficant de la Cidade de Deus.
Un massacre d'innocents que se li atribueix a la pel·lícula també hauria estat obra d'un altre criminal de la comunitat. La lluita amb el també traficant Mané Galinha, segon els habitants, sí que hauria sigut real.
No obstant això, la pel·lícula demostra en gran part la forma d'actuar d'ell i la seva banda, la corrupció de les autoritats i la policia, i la misèria que es vivia a la favela.

## Referències

* ↑ «Jornal do Brasil (sc) - 1970 a 1979 - DocReader Web». memoria.bn.br. [Consulta: 14 abril 2019].
* ↑ «Intérprete de Zé Pequeno lamenta destino de ator de 'Cidade de Deus' no tráfico: 'Fez a sua escolha'». Extra Online, 25-07-2017. [Consulta: 14 abril 2019].
* ↑ Marcello, Carolina. «Película Ciudad de Dios de Fernando Meirelles» (en castellà). CulturaGenial.com. [Consulta: 15 octubre 2023].
# Bosquerola de coroneta vermella

La bosquerola de coroneta vermella (Basileuterus rufifrons) és una espècie d'ocell de la família dels parúlids (Parulidae). Habita boscos i zones arbustives de Mèxic, Amèrica Central i Colòmbia.

## Referències

* ↑ «Bosquerola de coroneta vermella». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Eldorado Springs

Eldorado Springs és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Colorado. Segons el cens del 2000 tenia 557 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Eldorado Springs tenia 557 habitants, 275 habitatges, i 133 famílies. La densitat de població era de 89,6 habitants per km².
Dels 275 habitatges en un 20% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 39,3% hi vivien parelles casades, en un 5,5% dones solteres, i en un 51,6% no eren unitats familiars. En el 38,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 2,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,03 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,74.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 17,2% tenia menys de 18 anys, un 5,6% entre 18 i 24, un 35,5% entre 25 i 44, un 33,8% de 45 a 60 i un 7,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 110,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 48.875 $ i la renda mediana per família de 96.823 $. Els homes tenien una renda mediana de 61.625 $ mentre que les dones 26.750 $. La renda per capita de la població era de 42.908 $. Entorn del 15,4% de les famílies i l'11,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Eldorado Springs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Eldorado Springs». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Volkonskoïta

La volkonskoïta és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de l'esmectita. Rep el nom en honor del príncep Petr Mikhailovich Volkonskoy (1776 - 1852), ministre de la cort russa.

## Característiques

La volkonskoïta és un silicat de fórmula química Ca$_{0,3}$(Cr,Mg)₂(Si,Al)₄O$_{10}$(OH)₂·4H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 1 i 2, sent un mineral molt tou.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la volkonskoïta pertany a «09.EC - Fil·losilicats amb plans de mica, compostos per xarxes tetraèdriques i octaèdriques» juntament amb els següents minerals: minnesotaïta, talc, wil·lemseïta, ferripirofil·lita, pirofil·lita, boromoscovita, celadonita, chernykhita, montdorita, moscovita, nanpingita, paragonita, roscoelita, tobelita, aluminoceladonita, cromofil·lita, ferroaluminoceladonita, ferroceladonita, cromoceladonita, tainiolita, ganterita, annita, ephesita, hendricksita, masutomilita, norrishita, flogopita, polilitionita, preiswerkita, siderofil·lita, tetraferriflogopita, fluorotetraferriflogopita, wonesita, eastonita, tetraferriannita, trilitionita, fluorannita, xirokxinita, shirozulita, sokolovaïta, aspidolita, fluoroflogopita, suhailita, yangzhumingita, orlovita, oxiflogopita, brammal·lita, margarita, anandita, bityita, clintonita, kinoshitalita, ferrokinoshitalita, oxikinoshitalita, fluorokinoshitalita, beidel·lita, kurumsakita, montmoril·lonita, nontronita, yakhontovita, hectorita, saponita, sauconita, spadaïta, stevensita, swinefordita, zincsilita, ferrosaponita, vermiculita, baileyclor, chamosita, clinoclor, cookeïta, franklinfurnaceïta, gonyerita, nimita, ortochamosita, pennantita, sudoïta, donbassita, glagolevita, borocookeïta, aliettita, corrensita, dozyïta, hidrobiotita, karpinskita, kulkeïta, lunijianlaïta, rectorita, saliotita, tosudita, brinrobertsita, macaulayita, burckhardtita, ferrisurita, surita, niksergievita i kegelita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al segle xix al mont Efimyatskaya, a la localitat d'Efimyata, a Okhansk (Krai de Perm, Rússia). També ha estat descrita a Bolívia, el Brasil, els Estats Units, Alemanya, Itàlia, Noruega, Israel, Jordània, Palestina, Rússia i la República Popular de la Xina.

## Referències

* ↑ «Volkonskoite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 octubre 2018].
# Pietru Caxaro

Pietru Caxaro (Mdina, 1400 $^{(Gregorià)}$ - Mdina, agost 1485 $^{(Gregorià)}$) va ser un filòsof i escriptor maltès, el primer del qual se'n conserven escrits. Els seus plantejaments filosòfics el situen en el camp de l'humanisme medieval. Les seves contribucions destaquen de forma molt lúcida la renaixença social i cultural del seu temps. La preparació cultural de Caxaro i el seu caràcter humanista, juntament amb la seva filosofia, reflecteixen completament les forces peculiars, funcions i necessitats d'un poble de la Mediterrània l'edat d'or del qual encara havia d'arribar. És una de les primeres personalitats literàries de la història de l'illa. Va escriure Il Cantilena, el text més antic que es conserva en idioma maltès.

## Referències

* ↑ «The Cantilena» (en anglès). Maltese History & Heritage, 19-10-2013.
# Xanca del Tapajós

La xanca del Tapajós (Myrmothera subcanescens) és una espècie d'ocell de la família dels gral·làrids (Grallariidae).

## Hàbitat i distribució

Habita les espesures de bambú, el terra del bosc del sud de l'Amazònia de Brasil.

## Taxonomia

Aquesta espècie ha estat considerada per molts autors una subespècie de la xanca campanera (M.campanisona). Modernament alguns autors la consideren una espècie de ple dret arran recents estudis.

## Referències

* ↑ L Carneiro, GA Bravo, N Aristizabal, A Cuervo et A Aleixo. 2018. Molecular systematics and biogeography of lowland antpittas (Aves, Grallariidae): The role of vicariance and dispersal in the diversification of a widespread Neotropical lineage. Molecular Phylogenetics and Evolution 120: 375–389.
# Brachirus harmandi

Brachirus harmandi és un peix teleosti de la família dels soleids i de l'ordre dels pleuronectiformes que es troba a les costes de Laos, Tailàndia, Cambodja, Malàisia i la Mar de la Xina Meridional.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Eldoret

Eldoret és una ciutat kenyana de la província de Rift Valley. La seva població era de 193.830 habitants (cens del 1999). Actualment és la ciutat de Kenya que més ràpidament està creixent, i, de moment, la cinquena més gran del país. Els colons blancs van referir-se a la ciutat com a Granja 64 (Farm64) i, col·loquialment, pels locals, "Sisibo". Segons el cens de població i habitatge de Kenya de 2019, Eldoret és la cinquena àrea urbana més poblada del país després de Nairobi, Mombasa, Nakuru i Ruiru. Situada al sud dels turons de Cherangani, l'elevació local varia des d'uns 2.100 metres a l'aeroport fins a més de 2.700 metres a les zones properes. La població era de 289.380 al cens del 2009, i actualment és la ciutat de més ràpid creixement de Kenya amb 475.716 persones segons el cens nacional del 2019. Eldoret estava a punt de ser nomenada la quarta ciutat de Kenya, però Nakuru la superà el 2021.

## Referències

* ↑ «Eldoret, Kenya».
* ↑ «ArcGIS Hub».
* ↑ Kenya National Bureau of Statistics (21 February 2020). 2019 Kenya Population and Housing Census Volume II: Distribution of Population by Administrative Units. Kenya National Bureau of Statistics. p. 241. «Distribution of Population by Urban Centres Nairobi City: 4,397,073; Mombasa: 1,208,333; Nakuru: 570,674; Ruiru: 371,111; Eldoret: 475,716; Kisumu: 397,957»
* ↑ «Eldoret steps up the pace in fourth Kenyan city race», 17-11-2021.
* ↑ Matara, Eric «Nakuru becomes Kenya's fourth city». The East African, 01-12-2021 [Consulta: 23 agost 2022].