OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Guardiamarina

Guàrdiamarina és el nom donat als alumnes o aspirants a oficials en moltes Marines de Guerra.

## Armada Espanyola

El grau de guardiamarina existeix a Espanya des de 1717. Els cavallers o dames guardiamarines són els alumnes aspirants a ser oficials de l'Armada. Constitueixen el grau més baix del Cos d'Oficials. Es denomina així als alumnes de tercer i quart curs de l'Escola Naval Militar. Poden ser del Cos General de l'Armada, del d'Infanteria de Marina o del d'Intendència de l'Armada.
Procedeixen dels Cavallers o Dames Aspirants, que és com s'anomena als alumnes de l'Escola Naval Militar durant els dos primers cursos del seu pla d'estudis. Per a l'ingrés com a aspirant s'ha de tenir la selectivitat i aprovar una oposició, passar un reconeixement mèdic i superar unes proves físiques.
Durant el període com guardiamarines, se sol fer el creuer d'instrucció (de diversos mesos) a bord del vaixell escola Juan Sebastián Elcano ; el primer precedent va ser el viatge de circumnavegació emprès el 1892 per la corbeta Nautilus sota el comandament del Capità de Fragata Fernando Villaamil.
Un cop superats els cursos de guardiamarina, són ascendits a alferes de fragata (els de Cos General) o alferes, que és el cinquè curs de la carrera d'Oficial de l'Armada. En superar aquest curs reben els seus despatxos com alferes de navili o tinents, i són destinats a unitats de l'Armada.
# Bianca Krijgsman

Bianca Krijgsman (Oudesluis, Schagen, 3 d'octubre de 1968) és una actriu de teatre, cinema i sèries de televisió neerlandesa. Va guanyar un Premi Emmy Internacional per la pel·lícula De Nieuwe Wereld. Juntament amb Plien van Bennekom, forma el grup «Plien en Bianca» (Plien i Bianca).

## Biografia

A 12 anys, Krijgsman va anar a l'Acadèmia de Ballet Nel Roos a Amsterdam. Després d'acabar-hi els seus estudis, va anar durant dos anys a escola de teatre. Al final va arribar a l'Academie voor Kleinkunst d'Amsterdam, on va conèixer Plien van Bennekom. Van acabar els seus estudis el 1993 juntament amb, entre d'altres, Acda en de Munnik, Lucretia van der Vloot i Ellen ten Damme.
Va fer alguns programes de cabaret amb èxit amb Plien van Bennekom, i a més el programa de televisió Zaai. Aquesta sèrie va portar a l'obra de teatre Biks. També va fer el paper de protagonista a la sèrie de televisió Linda, Linda.

## Filmografia

* Minoes (2001)
* Alles is Liefde (2007)
* Dolfje Weerwolfje (2011)
* De Nieuwe Wereld (2013)
* Pim & Pom: Het Grote Avontuur (2014)

## Referències

* ↑ «Emmy Award voor Bianca Krijgsman» (en neerlandès). NOS.nl. [Consulta: 5 març 2015].
# The Time of the Doctor

The Time of the Doctor (El temps del Doctor) és un episodi especial de la sèrie de televisió britànica Doctor Who. Es tracta del tradicional especial de Nadal, que es va emetre el 25 de desembre de 2013. L'episodi fou escrit per Steven Moffat i va suposar l'última aparició de Matt Smith com l'Onzè Doctor, que es va regenerar al Dotzè Doctor, interpretat per Peter Capaldi.
The Time of the Doctor és la tercera i última part d'una trilogia d'episodis solts, després de The Name of the Doctor i The Day of the Doctor, (a més del mini-episodi The Night of the Doctor) que en conjunt serveixen com comiat de l'Onzè Doctor. L'episodi aborda nombrosos fils argumentals desenvolupats al llarg de l'estada de Smith en el paper, incloent la profecia del Silenci i la destinació del Doctor al planeta Trenzalore. The time of the Doctor és també l'episodi individual 800 de Doctor Who i el novè especial de Nadal de la sèrie moderna (quart i últim de Matt Smith com l'Onzè Doctor).

## Producció

L'episodi es va començar a filmar el 8 de setembre de 2013. El 10 de setembre, Matt Smith i Jenna Coleman van ser vists rodant escenes a Lydstep Flats, Cardiff.
Aquest lloc ja s'havia utilitzat anteriorment en les sèries 1 i 2 en el Powell Estate on Rose Tyler vivia amb la seva mare Jackie. La nit del 19 de setembre de 2013, es va rodar a Puzzlewood amb neu artificial que es va dispersar per algunes zones. El 5 d'octubre de 2013, el productor de Doctor Who, Marcus Wilson, va revelar a través de Twitter que el rodatge havia finalitzat.

## Referències

* 1 2 «Twitter / bbcdoctorwho: BREAKING NEWS! The identity ...». British Broadcasting Corporation. Twitter, 01-08-2013. [Consulta: agost 2013].
* ↑ http://www.radiotimes.com/news/2013-06-20/doctor-who-jenna-coleman-and-the-mystery-of-the-missing-louise
* ↑ Mellor, Louisa. «Doctor Who: Christmas Special director announced». DenofGeek.com, 18-06-2013. [Consulta: 18 juny 2013].
* ↑ «2013 Christmas Special: The Time of the Doctor» (en anglès). DoctorWhoTV.co.uk, 26-11-2013. [Consulta: 26 novembre 2013].
* ↑ «Doctor Who Christmas Special filming begins - and Matt Smith's wig looks pretty convincing», 01-09-2013. [Consulta: 1r setembre 2013].
* ↑ Russell T Davies. «Aliens of London Transcript», 01-12-2013. Arxivat de l'original el 22 de novembre 2015. [Consulta: 24 desembre 2013].
* ↑ Rowan Charlton (@RowanCharlton). «Fake snow at #Puzzlewood from the filming of #DoctorWho last night», 02-09-2013.
* ↑ Wilson, Marcus. «So it's goodnight from me, and it's goodnight from him. That's a wrap. Christmas 2013. Thank you all.». Twitter, 01-10-2013. [Consulta: octubre 2013].

## Enllaços externs

* Doctor Who a la BBC.com(anglès)
# Tinió de Siracusa

Tinió de Siracusa (en grec antic Θινιὸν), va ser tirà de Siracusa entre els anys 279 aC i el 277 aC.
Era fill de Mammeu, i va ser un dels promotors de l'exili d'Hicetes, l'anterior tirà. Conquerit el poder, se li va unir Sosístrat, amb que, en principi, va compartir el poder amistosament. Tots dos tenien el recolzament d'un exèrcit de 10.000 mercenaris. Aviat van entrar en conflicte, i van iniciar una guerra civil que va dividir la ciutat entre Ortígia, que dominava Tinió, i terra ferma, en mans de Sosístrat.
Probablement Sosístrat va derrotar Tinió i va conquerir una gran part del sud de Sicília fins a Agrigent. Aprofitant aquella guerra civil, els cartaginesos van desembarcar a l'illa i van assetjar Siracusa per terra i per mar. La situació començava a ser crítica i les dues faccions van demanar ajuda a Pirros, rei de l'Èpir, a qui van lliurar la ciutat i l'exercit, i li van garantir l'ajuda de les altres ciutats sicilianes. Pirros va aconseguir que Tinió i Sosístrat signessin un acord de pau, i va nomenar Sosístrat cap de les tropes mercenàries, mentre Tinió va ser el superintendent de les defenses del territori. Pirros volia continuar la guerra amb Cartago i va organitzar una expedició a l'Àfrica, però els dos tirans se li van oposar. Va fer matar Tinió mentre Sosístrat es va poder escapar.

## Referències

* ↑ Braccesi, Lorenzo; Millino, Giovanni. La Sicilia greca. Roma: Carocci, 2000, p. 240. ISBN 9788843017027.
# Tinn

Tinn és un municipi situat al comtat de Telemark, Noruega. Té 5.940 habitants (2016) i la seva superfície és de 2.044,94 km². El centre administratiu del municipi és el poble de Rjukan.
El municipi limita amb el municipi de Nore og Uvdal (al comtat de Buskerud) al nord, amb Rollag i Flesberg (també a Buskerud) a l'est, amb Notodden, Hjartdal, i Seljord al sud i amb Vinje a l'oest.
Tinn es troba al bell mig de l'altiplà de Hardangervidda. De fet, la muntanya més alta de Telemark, Gaustatoppen (1883 m), es troba a Tinn, i es calcula que hi pugen unes 30.000 persones cada any. Als dies clars es pot veure una sisena part de Noruega des del cim.

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2016. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 8 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Tinn - Lloc web oficial
# Torrent de les Tutes

El torrent de les Tutes és un torrent del terme municipal de Granera, al Moianès.
Està situat a prop de l'extrem nord-oriental del terme, a la dreta de la riera del Marcet. Es forma sota i al nord-oest del punt de trobada de la Carena del Marcet i del Serrat del Calbó, al sud-oest del Carner, des d'on davalla cap al nord-oest entre aquests dos serrats, recorrent pel sud-est tota la Baga del Marcet. Cap a la meitat del seu recorregut troba la Cova de les Tutes. Deixa a l'esquerra les Rovires i la Fàbrica del Marcet, i, finalment, s'aboca en la riera del Marcet a prop i a migdia del Pont del Marcet. Durant un llarg tram per la seva esquerra davalla el Camí del Marcet.

## Enllaços externs

* El Torrent de les Tutes en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Torrent de Garonda

El torrent de Garonda és un torrent situat a la Marina de Llucmajor, al migjorn de Mallorca.

## Geografia

Neix a la zona compresa entre les possessions de Son Coll, So n'Albertí i Son Mateu. Solca les terres de les possessions de Son Servereta, Purgatori i So n'Avall, i desemboca al Racó de s’Arena o Racó de s’Estelella, del mateix terme, situat entre la punta Plana i s'Estanyol de Migjorn, on les dunes li dificulten la sortida a la mar, la qual cosa fa que les aigües sovint quedin embassades formant un petit aiguamoll, anomenant Bassal de Garonda o Bassal de s’Estanyol. Té uns 9,5 km de recorregut i 46 km² de conca hidrogràfica. El seu règim d'escorrentia és episòdic, associat a fenòmens de pluja sobre la seva conca, finalitzant una vegada s'ha drenat l'aigua caiguda.

## Origen del nom

El topònim Garonda està relacionat amb la possessió de Garonda, el qual propietari és el mateix que el de Son Avall. Prové de l'antiga llengua dels pobladors de Mallorca abans de la romanització que l'abandonaren a mesura que s'anaren romanitzant. Garonda presenta concomitàncies amb el riu francès Garonne, Gironde... i amb els nombrosos Garona, Garoña, Guareña, etc. de la península Ibèrica. Seria un nom d'ascendència ibèrica amb el significat de "curs d'aigua". És un topònim tautològic del tipus Vall d'Aran ("Vall de la vall").

## Referències

* 1 2 Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 6. Palma: Promomallorca, p. 178. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ Veny, J. Onomàstica i dialectologia. L'Abadia de Montserrat, 1996. ISBN 8478267425.
# Tirà diademat celladaurat

El tirà diademat celladaurat (Silvicultrix pulchella) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita vessants brollades i sotabosc dels Andes a l'est del Perú i centre de Bolívia.

## Referències

* ↑ «Tirà diademat celladaurat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Trechirgau

El Trechirgau (Trechere) és una regió historica d'Alemanya de l'època medieval. Pertanyia al Ducat Lorena. La seva extensió és només aproximadament coneguda i consistia aproximadament en el triangle Enkirch (Mosel·la), Coblença i Oberwesel (Rin).

## Història

El Trechirgau estava unit estretament amb el Maingau. El lloc principal era a Treis al Mosel·la. El districte al voltant de Treis és documentalment conegut amb el nom de Trigorium. La comarca era administrada per comtes. Com a comtes del Trechirgau estan testimoniats els Bertold/Becelins, que s'extingiren a finals del segle xi. La resta de la història del Trechirgau és confusa. Parts de la província apareixen més tard en possessió dels comtes del Palatinat del Rin, dels comtes de Virneburg, dels Comtes de Sponheim i de l'Arquebisbat de Trèveris.

## Bibliografia

* Josef Heinzelmann: Der Weg nach Trigorium …; in: Jahrbuch für westdeutsche Landesgeschichte 21 (1995), S. 91–132
# Torre al passeig de l'Estació, 7

La Torre al passeig de l'Estació, 7 és una obra de Cervera (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa familiar situada al passeig de l'Estació, al nord del nucli antic. Aquest immoble consta de dos cossos verticals: un de planta quadrada, de mida més gran, i l'altre de planta rectangular que pertany a la torre. Aquest últim té coberta piramidal. Del cos principal destaca la presència d'una galeria de petits arquets de mig punt, a la manera de les galeries de solana que abunden sobretot en l'arquitectura civil del segle XVI. La resta d'obertures són de llinda plana, amb marcs de pedra picada ben treballada, contrastant amb l'arrebossat del parament dels murs. La torre va ser restaurada i es va enretirar l'arrebossat deixant al descobert el paredat comú de l'aparell constructiu. D'aquesta manera es veu un contrast amb les obertures de pedra decorades amb motllures i motius classicistes. A la part alta de la torre trobem finestres quadrangulars, alternant obertures estretes i obertures amples. Adossat a la torre hi ha un cos més baix que fa les funcions de garatge i apareix culminat amb una balustrada. La casa té un jardí.

## Referències

* ↑ «Torre al passeig de l'Estació, 7». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2021].
# Trifó (metge)

Trifó (en llatí Tryphon, en grec antic Τρύφων) era un metge i cirurgià grecollatí. Va viure a Roma poc abans d'Appuleu Cels (segle I aC). Com que Cels l'anomena Tryphon pater, sembla que hi hauria dos metges amb el mateix nom, potser pare i fill. Segurament Galè ho confirma, quan parla d'un Trifó ὁ ἀρχαῖος (el vell), i sens dubte aquest és el mateix Trifó cirurgià del que parla Escriboni Llarg, i que potser n'era el seu mestre. També el cita Celi Aurelià.
Podria ser el mateix Trifó que el cirurgià Trifó de Gortina a Creta, que menciona Galè, que parla també d'un Trifó que escrivia sobre temes de gimnàstica, potser també aquest.

## Referències

* ↑ W.A.G., 1.Tryphon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1178
# Torre d'Èguet

La Torre d'Èguet és una antiga fortificació medieval de la comuna d'Èguet, a la comarca de l'Alta Cerdanya, de la Catalunya del Nord. És una torre massissa, quadrada, de factura primitiva. Està situada damunt al nord del nucli vell del poble d'Èguet, en el vessant sud-oest del turó on avui s'obre la urbanització del Coll del Beç. És en un petit esperó rocós quasi als peus d'aquest turó, arran de poble mateix: és a 140 metres en línia recta de l'església parroquial. El seu ús deriva del Camí d'Angostrina, que passava pels peus de la torre.
La Torre d'Èguet és l'únic element que roman dempeus de l'antic castell dels comtes de Cerdanya a Èguet. El castrum de Eguet és esmentat en un document del 1294, però la torre conservada és clarament anterior.

## Referències

* ↑ La Torre d'Èguet en els ortofotomapes de l'IGN

## Bibliografia

* Becat, Joan. «53 - Èguet». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Èguet». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Ponsich, Pere; Bolòs i Masclans, Jordi. «Èguet: Torre d'Èguet». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995, p. 545-546 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4.
# Torre d'en Virós i vila closa de Rialb

La torre d'en Virós és l'única torre conservada de les que s'alçaven en el perímetre murat de la vila closa de Rialb. Aquesta vila es troba en el centre mateix de la confluència de dues valls, la de la Noguera Pallaresa i la del riu de Sant Antoni i s'assenta al peu del turó on s'alça el castell de Rialb.

## Història

La vila de Rialb tingué l'origen en època medieval, arran de la fundació del castell, documentat el segle xi i, per tant, la seva història és indestriable de la del castell. Durant la baixa edat mitjana fou una vila important, centre d'un dels cinc quarters del vescomtat de Castellbó.

## Arquitectura

Al llarg de tota la riba dreta de la Noguera, entre l'Alt Pallars i la Conca, hi ha un seguit d'assentaments, Tremp, Salàs, Gerri, Sort i Rialb, que presenten elements defensius en l'entramat urbà. Això demostra que aquestes poblacions foren viles closes, cadascuna amb solucions arquitectòniques pròpies. Aquests pobles han estat capdavanters dins de la seva jurisdicció i amb una tipologia urbana condicionada a l'estratègia d'assentament. Rialb és un hàbitat concentrat distribuït a banda i banda del camí. Els extrems es clouen amb portalades de control de les quals només es conserva el portalet de la Mola, d'estil gòtic amb un arc lleugerament apuntat, constituït per grans dovelles de forma trapezoïdal. Aquest arc es perllonga en un passadís enllosat.
El darrere de les cases delimitava el perímetre murat de tancament i conformava el nucli defensiu. A trams successius s'alçaven mitges torres semicirculars, de les quals se'n conserva, molt modificada, la torre d'en Virós. Hi ha constància de l'existència d'altres torres semblants i almenys una altra de planta quadrada.
L'eix vertebrador de la part antiga de la vila és el carrer major, orientat de nord a sud, que encara conserva alguna de les típiques cases porticades. Aquesta tipologia d'assentament de cases a banda i banda d'un camí amb els extrems closos i torres alternades en els murs exteriors, són formes defensives de fundació col·lectiva que, en aquest entorn de muntanya, podrien tenir l'origen en un moment alt-medieval. És una hipòtesi a confirmar per la pràctica arqueològica.

### La torre d'en Virós

És l'única torre conservada de les que s'alçaven en el perímetre murat de la vila closa de Rialb. Torre semicircular, ben conservada i que avui dia consta de planta baixa i quatre pisos alts i està habilitada com a habitatge, per la qual cosa s'hi han practicat portes, balcons i finestres.

## Referències

* 1 2 Roig i Deulofeu, Albert; Ramos i Martínez, Maria-Lluïsa. «Vila closa de Rialb». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993, p. 274 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
* 1 2 «TORRE D'EN VIRÓS I RESTES VILA CLOSA». Patrimoni.gencat: Arquitectura. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 juliol 2016].
# Tour de Flandes 1925

El Tour de Flandes 1925 és la 9a edició del Tour de Flandes. La cursa es disputà el 29 de març de 1925, amb inici i final a Gant i un recorregut de 228 quilòmetres.
El vencedor final fou el belga Julien Delbecque, que s'imposà a l'esprint al seu company d'escapada, Joseph Pe, en l'arribada a Gant. Hector Martin acabà en tercera posició.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Julien Delbecque (BEL) | Armor-Dunlop | 8h 49' 00" |
| 2 | Joseph Pe (BEL) | | m. t. |
| 3 | Hector Martin (BEL) | J.B.Louvet-Pouchois | + 4' 45" |
| 4 | Charles Juseret (BEL) | | + 4' 45" |
| 5 | Adolf van Bruaene (BEL) | La française | + 4' 45" |
| 6 | Maurice de Waele (BEL) | Wonder | + 9' 15" |
| 7 | Aimé Dossche (BEL) | | + 9' 15" |
| 8 | Leon Luites (BEL) | | + 10' 15" |
| 9 | Jean Hardy (BEL) | | + 10' 15" |
| 10 | Marcel Houyoux (BEL) | | + 10' 15" |

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl

## Enllaços externs

* Web oficial
# (3015) Candy

(3015) Candy és un asteroide pertanyent al cinturó exterior d'asteroides descobert per Edward L. G. Bowell el 9 de novembre de 1980 des de l'Estació Anderson Mesa, a Flagstaff, Estats Units.

## Designació i nom

Candy va rebre inicialment la designació de 1980 VN. Més endavant, el 1986, va ser anomenat en honor de l'astrònom britànic Michael P. Candy (1928-1994).

## Característiques orbitals

Candy orbita a una distància mitjana del Sol de 3,387 ua, podent acostar-s'hi fins a 2,802 ua i allunyar-se'n fins a 3,971 ua. Té una excentricitat de 0,1726 i una inclinació orbital de 17,4 graus. Triga 2.276 dies en completar una òrbita al voltant del Sol.

## Característiques físiques

La magnitud absoluta de Candy és 11,1 i el període de rotació de 4,625 hores.

## Vegeu també

* Llista d'asteroides (3001-4000)
* Cos menor del sistema solar

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 novembre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=3015.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 29 gener 2024].
* ↑ «New names of minor planets» (en anglès). Minor Planet Circulars, 1986, pàg. 10845 [Consulta: 11 setembre 2015].
* 1 2 «(3015) Candy» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory.

## Enllaços externs

* «(3015) Candy». Minor Planet Center. [Consulta: 11 setembre 2015].
# Danbury (Texas)

Danbury és una població dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2000 tenia 1.611 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Danbury tenia 1.611 habitants, 554 habitatges, i 442 famílies. La densitat de població era de 647,9 habitants/km².
Dels 554 habitatges en un 46,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,7% hi vivien parelles casades, en un 11,6% dones solteres, i en un 20,2% no eren unitats familiars. En el 18,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,91 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,9% tenia menys de 18 anys, un 9,9% entre 18 i 24, un 29,5% entre 25 i 44, un 20,4% de 45 a 60 i un 8,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 50.536 $ i la renda mediana per família de 56.250 $. Els homes tenien una renda mediana de 44.250 $ mentre que les dones 25.893 $. La renda per capita de la població era de 17.565 $. Aproximadament el 6% de les famílies i el 7,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Danbury». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Danbury». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Gottlobita

La gottlobita és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de l'adelita-descloizita. Rep el nom de la zona on va ser descoberta, Gottlob Hill, a Turíngia, Alemanya.

## Característiques

La gottlobita és un vanadat de fórmula química CaMg(VO₄,AsO₄)(OH). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1998. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5. És un mineral isostructural amb l'adelita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la gottlobita pertany a «08.BH: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ = 1:1» juntament amb els següents minerals: thadeuïta, durangita, isokita, lacroixita, maxwellita, panasqueiraïta, tilasita, drugmanita, bjarebyita, cirrolita, kulanita, penikisita, perloffita, johntomaïta, bertossaïta, palermoïta, carminita, sewardita, adelita, arsendescloizita, austinita, cobaltaustinita, conicalcita, duftita, gabrielsonita, niquelaustinita, tangeïta, hermannroseïta, čechita, descloizita, mottramita, pirobelonita, bayldonita, vesignieïta, paganoïta, jagowerita, carlgieseckeïta-(Nd), attakolita i leningradita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Glücksstern, a Gottlob Hill, a l'estat de Turíngia (Alemanya). Es tracta de l'únic indret on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Gottlobite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 maig 2019].
# Baldutl

Baldutl (en rus: Балдутль) és un poble del Daguestan, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 12 habitants. Pertany al districte rural de Gunib.

## Referències

* ↑ Закон Республики Дагестан от 13 января 2005 года № 6 «О статусе и границах муниципальных образований Республики Дагестан»