OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alfonso Giraldo Bergaz

Alfonso Giraldo Bergaz (Múrcia, 23 de gener de 1744 - Madrid, 19 de novembre de 1812) va ser un escultor espanyol.
És el fill de l'escultor Manuel Bergaz, es va traslladar a Madrid amb la seva família molt jove, on es va estar formant amb l'escultor de càmera de Ferran VI, en aquell moment Felip de Castro. Va guanyar la medalla d'or l'any 1763 al concurs de segona classe d'escultura de l'Acadèmia i el 1766 es presenta al concurs d'escultura de primera classe i guanya el segon premi.
L'any 1744 va ser nomenat d'acadèmic de mèrit de la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando, sent nomenat director de la mateixa l'any 1807. Amb ocasió de la coronació de Carles IV el 1789 i per encàrrec de l'arquitecte Juan Pedro Arnal, va decorar amb escultures i ornats diverses façanes de Madrid, com la Reial Casa de Correus, Reial Acadèmia de les tres nobles Arts i la casa del marquès d'Astorga.
Juntament amb l'escultor Juan Adán, va col·laborar el 1791 per a la realització del templet, que en principi havia de ser per al creuer de la catedral de Salamanca, però per raons econòmiques no va arribar a col·locar-se. Amb Juan Adán va realitzar els àngels de marbre per al templet de l'altar major de la catedral de Jaén.
Va fer nombroses obres per a esglésies i ordes religiosos, com el retaule major per a la parròquia de Renteria, les escultures de Sant Francesc de Sales i Santa Juana Francisca Frémyot para la façana de les Salesses Reials a Madrid, talla de San Francesc per Laguardia. Per a la plaça major de Burgos va realitzar l'estàtua de Carles III el 1783. La seva última obra l'any 1807 va ser la gran talla del Crist de l'Agonia que es troba a l'interior de l'església de Sant Ginés de Madrid.

## Enllaços externs

* Rodríguez Rico, Carmen. «Alfonso Giraldo Bergaz y su relación con la Real Academia de Bellas Artes de San Fernando» (en castellà). Biblioteca Virtual Miguel Cervantes.

## Referències

* ↑ Rodríguez Rico, Carmen «Obras inéditas del escultor Alfonso Giraldo Bergaz en Álava y Vitoria» (en castellà). Goya: Revista de arte, Nº 277-278, 2000, pàg. 252-257. ISSN: 0017-2715. «Alfonso Giraldo Bergaz fue un gran escultor que nació en Murcia en 1744 y murió en Madrid en 1812. A pesar de la importancia de su obra -pues recibió encargos tanto del Rey como de la nobleza o el clero, extendiéndose éstos por toda España e Iberoamérica-, continúa siendo un escultor prácticamente desconocido entre nosotros.»
# Avery's Blues

Avery's Blues és una novel·la gràfica guionitzada per Angux i il·lustrada per Núria Tamarit. Va ser publicada en 2016 per Dibbuks.
Ambientada en els Estats Units de la Gran Depressió, la trama està basada en el mite de Faust i conta la història d'Avery, un músic de blues que ha de vendre l'ànima al dimoni i començar un viatge pel Mississipi. També hi ha influències de Tom Saywer.

## Referències

* 1 2 3 4 «'Avery's blues', un cómic que revisa el eterno mito de fausto». RTVE, 07-01-2017.
* ↑ «Reseña: Avery’s blues». Es la hora de las tortas!!!, 06-12-2016.
# Dendrofilia

La dendrofilia és una parafilia sexual que descriu l'atracció sexual cap als arbres i les plantes, incloent el seu ús com a objectes sexuals.

## Descripció

Moltes persones fan servir vegetals i fruites com els cogombres o les pastanagues per introduir-los en la seva vagina oa l'anus com a objecte per rebre plaer sexual o orgasmes quan es masturben. En els homes es poden utilitzar forats dins d'arbres o troncs assimilant la forma d'una vagina, per on s'introdueix el penis.
Molta gent experimenta sentiments cap a les plantes al cap d'haver tingut sexe en un jardí, bosc, hivernacle, o recambra amb moltes plantes. L'ús de flors per acariciar-se el cos també s'inclou dins de la dendrofilia.

## En la cultura popular

* En la pel·lícula 40 dies i 40 nits, la núvia de Josh Hartnett arriba a l'orgasme d'aquesta forma quan ell estava duent a terme un dejuni sexual per a la quaresma i no podia complaure d'una manera més típica.
* En un capítol de la sèrie mexico-americana Cas tancat, un home relatava que arriba a l'orgasme per mitjà d'una fruita i que no podia complaure a la seva dona de manera habitual.

## Referències

* ↑ «Enamorado de un melón en #CasoCerrado (VIDEO)». Telemundo (en inglés). Consulta: 9 de diciembre de 2016. «Enamorado de un melón en #CasoCerrado (VIDEO)» (en anglès). [Consulta: 9 desembre 2016].

## Enllaços externs

* Artículo de Telepolis: Amor por las plantas(en espanyol)
# Baix Vallespir

El Baix Vallespir és una subcomarca natural de la comarca nord-catalana del Vallespir. Correspon a la conca baixa del riu Tec, abans d'arribar a la Plana del Rosselló i és emmarcada pel Roc de Fraussa a ponent i pel límit amb el Rosselló a llevant. Els límits occidentals de la subcomarca no són exactes però es troben al cap de la conca, al voltant de Palaldà. És aproximadament equivalent al cantó de Ceret, amb l'exclusió alguns municipis orientals, i inclou principalment les comunes de Ceret, Sant Joan de Pladecorts, Morellàs i les Illes, les Cluses, l'Albera i el Pertús, els darrers pertanyents a la zona de l'Albera.

## Referències

* ↑ masiterra.cat
* ↑ «Baix Vallespir». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «GREC:Vallespir.Sectors». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 31 gener 2009].
# Walkertown

Walkertown és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 4.009 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Walkertown tenia 4.009 habitants, 1.696 habitatges i 1.187 famílies. La densitat de població era de 264,1 habitants per km².
Dels 1.696 habitatges en un 27,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,4% hi vivien parelles casades, en un 7,8% dones solteres, i en un 30% no eren unitats familiars. En el 26,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,36 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,85.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,9% tenia menys de 18 anys, un 7,1% entre 18 i 24, un 29,8% entre 25 i 44, un 27% de 45 a 60 i un 15,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 43.454 $ i la renda mediana per família de 53.679 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.558 $ mentre que les dones 26.339 $. La renda per capita de la població era de 21.304 $. Entorn del 2,7% de les famílies i el 4,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Walkertown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Walkertown». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Ana Ndala Fernando

Ana Ndala Fernando (segle XX) és una jurista, professora i política angolesa. Afiliada al Moviment Popular per l'Alliberament d'Angola (MPLA), és diputada d'Angola per a la circumscripció electoral nacional des del 28 de setembre de 2017.

## Referències

* 1 2 «Ana Paula Inês Luis Ndala Fernando» (en portuguès). Assembleia Nacional de Angola, 2018. Arxivat de l'original el 2018-06-24. [Consulta: 12 octubre 2020].
* ↑ «Deputados tomam posse na Assembleia Nacional de Angola» (en portuguès). DW, 28-09-2017.
* ↑ «MPLA - Lista de Candidatos a Deputados – Eleições 2017» (en portuguès). Info Angola, 2017. Arxivat de l'original el 2018-03-11. [Consulta: 12 octubre 2020].
# Brychdyn (Sir y Fflint)

Brychdyn (anglès: Broughton) és un districte de Sir y Fflint (Gal·les) situat prop de la frontera entre Gal·les i Anglaterra, a l'oest de Chester (Anglaterra), a la comunitat de Brychdyn a Bretton. Juntament amb el poble proper de Bretton, tenia 5.791 habitants al cens del 2001, xifra que pujà fins a 5.974 al cens del 2011. S'hi troba una gran fàbrica d'ales d'avió que està situada a l'Aeroport de Penarlâg i manufactura ales per als models A320, A330/A340, A350 i A380 d'Airbus.

## Referències

* ↑ «2001 Census: Broughton & Bretton» (en anglès). [Consulta: 1r desembre 2007].
* ↑ «District population 2011» (en anglès). Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 24 maig 2015].
# Burovka

Burovka (en rus: Буровка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 43 habitants. Pertany al districte municipal de Volsk.

## Referències

* ↑ «Регионы России → Саратовская обл. → Вольский р-н → Александровка с.». Arxivat de l'original el 2015-04-05.
* ↑ Koriakov, I. B.. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2018-03-24.
# Burpalita

La burpalita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la wöhlerita. Rep el nom del massís alcalí de Burpala, a Rússia, la seva localitat tipus.

## Característiques

La burpalita és un silicat de fórmula química Na₂CaZr(Si₂O₇)F₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1988. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5 i 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la burpalita pertany a «09.BE - Estructures de sorosilicats, amb grups Si₂O₇, amb anions addicionals; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: wadsleyita, hennomartinita, lawsonita, noelbensonita, itoigawaïta, ilvaïta, manganilvaïta, suolunita, jaffeïta, fresnoïta, baghdadita, cuspidina, hiortdahlita, janhaugita, låvenita, niocalita, normandita, wöhlerita, hiortdahlita I, marianoïta, mosandrita, nacareniobsita-(Ce), götzenita, hainita, rosenbuschita, kochita, dovyrenita, baritolamprofil·lita, ericssonita, lamprofil·lita, ericssonita-2O, seidozerita, nabalamprofil·lita, grenmarita, schüllerita, lileyita, murmanita, epistolita, lomonossovita, vuonnemita, sobolevita, innelita, fosfoinnelita, yoshimuraïta, quadrufita, polifita, bornemanita, xkatulkalita, bafertisita, hejtmanita, bykovaïta, nechelyustovita, delindeïta, bussenita, jinshajiangita, perraultita, surkhobita, karnasurtita-(Ce), perrierita-(Ce), estronciochevkinita, chevkinita-(Ce), poliakovita-(Ce), rengeïta, matsubaraïta, dingdaohengita-(Ce), maoniupingita-(Ce), perrierita-(La), hezuolinita, fersmanita, belkovita, nasonita, kentrolita, melanotekita, til·leyita, kil·lalaïta, stavelotita-(La), biraïta-(Ce), cervandonita-(Ce) i batisivita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al massís alcalí de Burpala, prop el riu Maigunda, a Buriàtia (Rússia). També ha estat descrita al mont Al·luaiv, a l'óblast de Múrmansk (Rússia), a Natrolittodden (Vestfold, Noruega), i en un parell d'indrets a la població de Narsaq (Groenlàndia): Igaliku i el Complex intrusiu d'Ilímaussaq.

## Referències

* ↑ «Burpalite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 maig 2019].
# Buchs (Sankt Gallen)

Buchs és un municipi del cantó de San Gallo (Suïssa), situat al districte de Werdenberg.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
Viccionari
# Bust de Juan Antonio Álvarez Rabanal

L'escultura urbana coneguda pel nom Bust de Juan Antonio Álvarez Rabanal, ubicada a la carrer de Juan Antonio Álvarez Rabanal (barri de Teatinos), situat davant les portes del recinte de l'Hospital Psiquiàtric de La Cadellada, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
L'escultura, feta de bronze el bust i de pedra la peana sobre la qual està col·locat, és obra de Soraya Cartategui, i està datada 2004.
L'obra representa el bust d'aquest sacerdot lleonès, qui fou rector de la parròquia de Nostra Senyora de Covadonga d'Oviedo entre 1974 i 2001, i qui fou molt popular per ser l'impulsor de la creació d'un equip de futbol parroquial que acabaria convertint-se en el Club Esportiu Covadonga. El bust va ser pagat mitjançant subscripció popular, portada a terme pels veïns del barri de Teatinos, com a forma d'homenatjar l'impulsor de la parròquia, del barri i del club de futbol.
El pedestal presenta una placa amb la següent inscripció: «Apacienta como un pastor a su rebaño y amorosamente lo reúne; lleva en brazos los corderos...». Que traduït vol dir: «Pastura com un pastor el seu ramat i amorosament el reuneix; porta al pit els anyells ... ».

## Referències

* 1 2 3 4 http://www.vivirasturias.com/quehacer/Oviedo/Qu%C3%A9+hacer%7CPatrimonio+civil%7CEsculturas/es Arxivat 2014-08-11 a Wayback Machine.
* 1 2 http://www.esculturaurbana.com/paginas/oviedo.htm Arxivat 2014-07-17 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.turismoviedo.es/
* ↑ http://el.tesorodeoviedo.es/index.php?title=Juan_Antonio_%C3%81lvarez_Rabanal
# Bust de Guillermo Schulz

L'escultura urbana coneguda pel nom Bust de Guillermo Schulz, ubicada a l'entrada de la Facultat d'Enginyers de Mines (C/ Independencia), a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
L'escultura, feta a bronze, és obra de José Gragera Herboso, i està datada 1898. Va ser el 26 d'agost de 1898 quan a oferiment de la Diputació Provincial, l'Ajuntament d'Oviedo decideix disposar del bust de bronze esculpit en homenatge a l'enginyer de mines Guillermo Schulz, que se li atorgava en dipòsit. És per això que es col·loca l'esmentat bust sobre la columna meteorològica, la qual se situava a la plaça de Riego, convertint-se d'aquesta manera en pedestal d'aquest. A 1993 es decideix cedir el bust del geòleg alemany a la Universitat d'Oviedo per ser col·locat a l'entrada de l'Escola Superior de Mines que està situada al carrer Independencia, lloc actual de seu emplaçament; mentre que en el seu original ubicació s'instal·la un bust del militar asturià Rafael del Riego, com a part dels actes de l'homenatge a aquest il·lustre fill de Tinéu que dona nom a la plaça on es troba l'escultura urbana del seu bust, que a més és obra de José Antonio Nava Iglesias.

## Referències

* ↑ «Esculturas archivos - Turismo Asturias» (en espanyol europeu). [Consulta: 19 novembre 2018].
* 1 2 «Escultura pública en Oviedo». Arxivat de l'original el 2014-07-17. [Consulta: 19 novembre 2018].
* ↑ «Ruta por el Oviedo más escultural... 32 figuras que te dejarán de piedra :) ¿TE ATREVES CON UN "SELFIE" DIFERENTE EN TODAS? - GUÍA TURISMO ASTURIAS» (en castellà). GUÍA TURISMO ASTURIAS.
* ↑ «El busto del general Riego preside al fin su plaza». La Nueva España.
# Bòstrix

En botànica bòstrix fa referència a un tipus d'inflorescència caracteritzada per ser un monocasi helicoidal i on les flors se situen en més d'un pla.

## Bibliografia

   * Font i Quer, Pius; Bolòs, Oriol de. Iniciació a la botànica. 2a. edició. Fontalba, 1979. ISBN 84-85530-08-X.
   * de Bolòs, Oriol [et al.].. Flora manual dels Països Catalans. 2a edició. Barcelona: Pòrtic, 1993. ISBN 84-7306-400-3.
# Cal Frare del Serrat

Cal Frare del Serrat-Cal Frare del Congost, és un mas en ruïnes del vilatge de Les Casetes del Congost, a Santa Eugènia del Congost, municipi de Tagamanent (Catalunya)

## Descripció

És una masia del segle xvii en ruïnes situada entre el bosc de La Casa Nova i Can Pere Torn del Serrat. És esmentada en una obra cabdal per conèixer la toponímia de Tagamanent.
Era una casa força gran amb diverses estances a diferents nivells, hi ha temporades que desapareix al bell mig del bosc, només quan es fa una neteja forestal recupera la seva majestuositat.

## Llibre d'Enric Garcia-Pey, Tagamanent, noms de cases i de lloc, Ajuntament de Tagamanent, any 1998

Casa anomenada cal Frare del Serrat o del Congost, tal com veiem en la documentació de meitat del segle xix, i més modernament i temporalment la Pedrera, per l'explotació propera de la pedrera d'en Vila. ..."set cortans vinya quarta qualitat asensada a Salvador Vicens de Casa lo Frare del Congost" APE, ll.RT. núm.29)

## Referències

* ↑ Garcia-Pey, Enric. Tagamanent, Noms de cases i de lloc. Ajuntament de Tagamanent, 1998, p. 42.
# Cal Freixes (l'Arboç)

Cal Freixes és una obra del municipi de l'Arboç protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici de tres plantes. Els baixos tenen dues grans portalades d'arc decorades amb dibuixos d'alt relleu de motius vegetals. El primer pis, presenta una gran balconada amb una bonica barana que combina la pedra i el ferro forjat i amb dues portes balconeres d'arc lobulat decorades amb motius vegetals. La segona planta consta de dos balcons amb una base un xic ondulada, i una barana de ferro i un arc lobulat decorat amb motius vegetals. És rematat per una sinuosa estructura corba amb dues volutes a cada costat, una fulla estesa al mig i uns relleus florals. L'angle del xamfrà presenta una decoració de carreus picats. Pel que fa a la façana del carrer Pau Casals, també de tres plantes, presenta una sèrie de divergències. Els baixos tenen tres portalades i unes finestres. El primer pis consta d'una atermància entre balcó i finestra, ambdues decorades amb dibuixos vegetals. És rematat per una estructura poligonal.

## Història

Fou precisament davant d'aquest edifici on va ser assassinat Mn. Rafael Ribot, que, a causa dels fets del 36, fou amagat per una família de l'Arboç. Una placa commemora aquest fet: "Aquí morí el Rnd. Rafael Ribot, rector de Castellet el dia 8 d'agost de 1936". L'edifici era antigament un establiment de queviures, "La confiança" inaugurat el 1912 on hi havia la joieria Caparrós. L'aspecte de la botiga revestí ja fins i tot des d'un bon principi força ostentació tant per les dimensions com per la mateixa decoració. També s'hi instal·là durant un temps el sabater Sagal. A la dècada del 80 del s. XX s'estava condicionant com a comerç.

## Referències

* 1 2 «Cal Freixes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Cal Freixes». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 28 agost 2014].
# Cal Gallart

Cal Gallart és un xalet noucentista a la vila de Moià. La casa fou feta construir per la família Gallart durant la primera dècada del s. XX. Es tractava del primer boom turístic de Moià, on començaven a estiuejar gent que provenia sobretot de Barcelona. Casa aïllada, envoltada de jardí i concebuda per a estiuejar-hi. La planta és rectangular, amb tres pisos i amb una torreta a un lateral. S'accedeix a la casa mitjançant unes escales amb barana de fusta que condueix a la porta sota porxo, cobert amb pissarra. Destaca el terrat amb barana de fusta, aixecat per pilars, els balcons també amb barana de fusta i la teulada, coberta amb pissarra amb estructura nord-europea. El ràfec és de fusta i té adorns amb petits cabirons que des de l'extrem del ràfec van fins a la paret.

## Notes

* 1 2 «Cal Gallart». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 juny 2020].
# Can Puig (Montmeló)

Can Puig és una masia de Montmeló (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La masia és de planta rectangular i consta de planta baixa, pis i golfes. És de carener perpendicular a la façana i la coberta és a dues vessants de teula àrab, acabada amb ràfec. L'estructura és de tres cossos paral·lels essent el central més elevat, fet que li dona el caràcter basilical. Els murs són de paredat revestits.
La façana principal està orientada de cara a migdia, i és on hi ha la porta d'accés a l'habitatge que és d'arc rebaixat de totxo. Les altres obertures són de forma rectangular senzilla sense cap mena de decoració, només la finestra de les golfes es diferencia de les altres, d'arc rebaixat i amb els brancals molts curts. A la façana nord-est hi ha tres obertures més de les mateixes característiques.
Al davant de la façana principal hi ha adossat un terrat elevat, de planta rectangular amb unes escales d'accés des de l'exterior. Al davant de la casa hi ha un pati envoltat per una tanca d'obra baixa, i per tot el perímetre del pati hi ha plantats xiprers.
L'interior de l'habitatge ha estat molt modificat i ha perdut !'estructura típica de les masies.
Can Puig, actualment està envoltada d'altres construccions, i per la part nord està unida a un edifici de pisos de recent construcció.

## Història

Can Puig és una representació típica de les masies del segle xviii, que degut a les condicions econòmiques s'utilitzen materials més pobres i no utilitzen elements decoratius de pedra esculturada.
En el repartiment del cadastre de 1803 consta una "casa Puig posehida y abitada por Joseph Puig y Carrenca". També surt una casa de Joseph Puig en el "Reparto por menor a la Contribució general de la parroquia i terme de Monmeló per lany 1817", en el que hi ha registrat el que ha de pagar cada casa per la producció.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Puig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2017].
# Can Roca (Santa Cristina d'Aro)

Can Roca és una masia de Santa Cristina d'Aro (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia d'estructura basilical amb planta baixa, pis i golfes. La coberta és disposada a dos nivells, de manera que el cos central és cobert a dues vessants, amb el carener perpendicular a la façana, mentre que els laterals són coberts a una vessant. La portada principal és d'arc rebaixat i presenta una inscripció: "Jaume Roca. 1862". La resta d'obertures són allindades. Al primer pis i a les golfes hi ha balcons
A l'esquerra de la casa hi ha diverses dependències annexes, totes elles tancades per un mur que defineix un pati davanter.

## Referències

* 1 2 «Can Roca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2018].