OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tel Quel

Tel Quel ("Tal qual" en català) va ser una revista literària d'avantguarda fundada a París el 1960 per Philippe Sollers i Jean-Edern Haller. La va publicar l’editorial parisenca Éditions du Seuil. Va deixar de publicar-se el 1982 i va ser continuada sota la forma d'un nou periòdic, titulat L'Infini.

## Continguts

La revista pretenia donar rellevància a reinterpretacions en clau avantguardista de la història literària clàssica.
Els escrits publicats a Tel Quel estaven generalment influïts per un seguit d'escriptors revolucionaris que tenien en comú la voluntat de criticar dràsticament les condicions de la seva època. Entre aquests pensadors figuren Immanuel Kant, Jean-Jacques Rousseau, G.W.F. Hegel, Karl Marx, Sigmund Freud, Vladímir Lenin, Friedrich Nietzsche, Franz Kafka, Antonin Artaud, el Comte de Lautréamont, Georges Bataille, James Joyce i Jacques Lacan.
Els escriptors que contribuïen a la revista tocaven temes diversos però, com es desprèn del seu títol, la major part d'aquests texts abordaven els seus temes de la manera més directa, posant èmfasi en el llenguatge com a metàfora i la desconstrucció dels sistemes de control social i de masses. Els temes de semiòtica i lingüística van ocupar bona part de les preocupacions dels seus autors, interessats en la mediació del món per part del llenguatge, juntament amb el vessant polític del fet artístic i literari.

## Col·laboradors

Al seu comitè editorial figuraven Philippe Sollers, Jean-Edern Hallier, Jean-René Hugenin, Jean Ricardou, Jean Thibaudeau, Michel Deguy, Marcelin Pleynet, Denis Roche, Jean-Louis Baudry, Jean-Pierre Faye, Jacqueline Risset, François Wahl i Julia Kristeva.
Entre els seus autors es compten alguns dels pensadors més rellevants del seu moment: Roland Barthes, Maurice Blanchot, Jacques Derrida, Jean Cayrol, Jean-Pierre Faye, Bernard-Henri Lévy, Maurice Roche, Tzvetan Todorov, Francis Ponge, Umberto Eco, Gérard Genette, Pierre Boulez, Pierre Guyotat, Severo Sarduy i Shoshana Felman, a més dels ja anomenats Kristeva, Sollers i Pleynet.

## Referències

* ↑ «Tel Quel». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Patrick ffrench and Roland-François Lack (eds.), The Tel Quel Reader (London, Routledge, 1998)
* Patrick ffrench, The Time of Theory: A History of Tel Quel (1960-1983) (Oxford: Clarendon Press, 1995)

## Enllaços externs

* Presentació al lloc web de l'editorial Gallimard Arxivat 2008-03-18 a Wayback Machine. (anglès) (francès)
* Informació a Taalfilosofie Arxivat 2008-02-16 a Wayback Machine. (neerlandès)
* Més sobre la revista al web sobre Sollers de Pileface.com Arxivat 2012-07-17 a Wayback Machine. (francès)
* Article en alemany contrastant Tel Quel amb el Grup de Viena, la desconstrucció i el Nou Grup de Viena. Arxivat 2005-05-07 a Wayback Machine. (alemany)
* Tel Quel i el Nouveau Roman, a la revista Sens Public Arxivat 2018-08-27 a Wayback Machine. (francès)
# Tega Cay

Tega Cay és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 4.044 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Tega Cay tenia 4.044 habitants, 1.509 habitatges i 1.228 famílies. La densitat de població era de 629,6 habitants/km².
Dels 1.509 habitatges en un 37,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 74,6% hi vivien parelles casades, en un 5,2% dones solteres, i en un 18,6% no eren unitats familiars. En el 15% dels habitatges hi vivien persones soles el 4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,68 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,99.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,8% tenia menys de 18 anys, un 4,3% entre 18 i 24, un 29,1% entre 25 i 44, un 30,6% de 45 a 60 i un 9,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 80.227 $ i la renda mediana per família de 82.926 $. Els homes tenien una renda mediana de 61.745 $ mentre que les dones 35.082 $. La renda per capita de la població era de 37.275 $. Entorn de l'1,3% de les famílies i l'1,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Tega Cay». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Tega Cay». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Symphurus trewavasae

Symphurus trewavasae és un peix teleosti de la família dels cinoglòssids i de l'ordre dels pleuronectiformes que viu des del sud-est del Brasil fins a la costa central de l'Argentina.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Symphurus reticulatus

Symphurus reticulatus és un peix teleosti de la família dels cinoglòssids i de l'ordre dels pleuronectiformes que viu a les illes de Madeira i Santa Helena.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Symphurus schultzi

Symphurus schultzi és un peix teleosti de la família dels cinoglòssids i de l'ordre dels pleuronectiformes que viu al sud del Mar de la Xina Meridional.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)
# Tenda dos Milagres (minisèrie)

* Per a altres significats, vegeu «Tenda dos Milagres».
Tenda dos Milagres és una minisèrie brasilera produïda per Rede Globo en 30 capítols, que es va emetre a les 22:30, des del 29 de juliol al 6 de setembre de 1985.
Escrita per Aguinaldo Silva i Regina Braga, inspirada lliurement en la novel·la homònima de Jorge Amado, fou dirigida per Paulo Afonso Grisolli, Maurício Farias i Ignácio Coqueiro sota la direcció general de Paulo Afonso Grisolli.
Fou gravada a Salvador i Cachoeira, ambdós municipis de l'estat de Bahia. Fou guardonada amb un dels Premis Ondas 1986.

## Repartiment

* Tânia Alves - Ana Mercedes
* Nelson Xavier - Pedro Archanjo
* Milton Gonçalves - Mestre Lídio Corró
* Dhu Moraes - Rosa de Oxalá
* Chica Xavier - Magé Bassã
* Ângela Leal - Cesarina
* Oswaldo Loureiro - Professor Nilo Argolo
* Gracindo Júnior - Professor Fraga Neto
* Cláudio Marzo - Jerônimo
* Maria Isabel de Lizandra - Maria Amélia
* Antônio Pompeo - Budião
* Solange Couto - Sabina de Iansã
* Júlia Lemmertz - Luísa
* Joel Silva - Damião
* Daniel Dantas - Astério
* Yara Côrtes - Zabela
* Tânia Boscoli - Ester
* Zeni Pereira - Iaba (Dorotéia)
* Antônio Pitanga - Exú
* Tony Tornado - Zé Alma Grande
* Francisco Milani - Francisco Mata-Negros
* Cláudio Mamberti - Pedrito Gordo
* Ivan Cândido - Sarmento
* Emiliano Queiróz - Professor Fontes
* Rodrigo Santiago - Ruy Passarinho
* Mário Lago - Juiz João Reis
* Louise Cardoso - Augusta
* Thaís de Campos - Marieta
* Nicette Bruno - Joana
* Miriam Pires - Carlota
* Anna Iwanow - Kirsi
* Edyr de Castro - Sinhá Terência
* Josias Amon - Tadeu
* Dill Costa - Miquelina
* Luiz Carlos Arutin - Bonfanti
* Solange Theodoro - Dalvina
* João Acaiabe - Benedito
* Mestre João
* Jorge Coutinho - Zé da Inácia
* Iléa Ferraz - Ivone
* Gilles Gwizdek - Frei Jacques
* Gabriela Storace - Ester (menina)
* Lisandra Souto - Teresa
* Marcelo dos Santos - Damião (menino)
* Othon Bastos - dono do bar
* Lima Duarte - Contador de Milagres

## Referències

* ↑ «Tenda dos Milagres».
* ↑ «Pàgina web oficial dels Premis Ondas». Arxivat de l'original el 2019-05-06. [Consulta: 26 octubre 2019].
# Televisió Nacional de Bulgària

Balgarska Nationalna Televizija (en ciríl·lic Българска национална телевизия, en català, Televisió Nacional de Bulgària) o BNT (БНТ) és l'ens públic de televisió de Bulgària. Es va crear el 1959 i és membre de la Unió Europea de Radiodifusió des del 1993.

## Història

La primera emissió de la televisió búlgara en període de proves es va realitzar el 7 de novembre de 1959, i el dia 26 de desembre van començar les emissions regulars i l'obertura oficial de la cadena.
Des del 1964 la televisió de Bulgària va compartir un director general amb la ràdio pública, fins que el 1971 el Govern búlgar decideix separar ràdio i televisió en comitès de direcció diferents, per tornar a unificar la direcció el 1986. El 1975 la televisió búlgara va posar en marxa el seu segon canal.
La caiguda del règim comunista va propiciar que el 6 de març del 1990 es decidís separar de nou la ràdio i televisió a dos organismes diferents, formant-se finalment l'1 de juny del 1992 la Televisió Nacional Búlgara actual, que comptaria amb dues cadenes de televisió: BNT1 (БНТ1) com a canal principal, i Efir 2 (Ефир 2) com a segon canal. D'altra banda, el 1993 van començar els centres regionals de BNT.
Des del 1999 BNT va començar les emissions del seu canal de satèl·lit per a tots els búlgars a l'estranger, BNT SAT. L'any 2000 Efir 2 va desaparèixer i la seva freqüència va passar a ser ocupada per un canal privat.

## Canals

* BNT 1: Canal de televisió generalista, va ser fundat l'any 1959.
* BNT Sat: Canal internacional de televisió per als búlgars a l'estranger, va ser fundat l'any 1999.
BNT compta amb quatre centres regionals a les ciutats de Blagòevgrad, Varna, Plòvdiv i Ruse.

## Enllaços externs

* Web oficial de la Televisió Nacional Búlgara
# Televisió Pública d'Armènia

La Televisió Pública d'Armènia (en armeni: Հայաստանի Հանրային Հեռուստաընկերություն; Hayastani Hanrayin Herrustaynkerut’yuny), també coneguda com a Primer Canal (Առաջին ալիք) o Armènia 1, és un canal de televisió pública d'Armènia. Va començar les seves emissions en 1956 i és membre actiu de la Unió Europea de Radiodifusió.

## Història

La televisió pública d'Armènia va començar a emetre el 29 de novembre de 1956 amb el suport del Consell de Ministres de la URSS, interessat a expandir aquest mitjà en totes les seves repúbliques. Després de mesos en proves, el 9 de febrer de 1957 va tenir lloc la inauguració oficial. Un any després es van engegar els serveis informatius.
La programació en color va començar l'1 de maig de 1973 amb la retransmissió de la desfilada del Primer de Maig des de la Plaça Lenin (actual Plaça de la República). La cobertura televisiva va arribar a tot el país en 1977 gràcies a una antena de 311 metres construïda a Erevan. Durant la dècada de 1980 aquest canal es va encarregar de cobrir esdeveniments històrics com l'última sessió del Soviet de la República Socialista Soviètica d'Armènia, l'esclat de la guerra de l'Alt Karabakh i el terratrèmol de Spitak al desembre de 1988. Dos anys després, el primer ministre armeni, Vazgen Manukyan, va designar per la direcció a un càrrec no vinculat als comunistes, la qual cosa dotava al mitjà d'una línia editorial més propera al nacionalisme armeni.
Armènia va declarar la independència de la Unió Soviètica el 21 de setembre de 1991, reconeguda al desembre del mateix any. El nou govern va decidir que els mitjans públics fossin gestionats per empreses estatals independents, fet que va donar origen a la Ràdio Pública d'Armènia i la Televisió Pública d'Armènia. A més de la competència privada, el canal va haver d'enfrontar la inestabilitat política del nou Estat, la crisi econòmica i una guerra amb l'Azerbaidjan que es va mantenir fins a 1994.
En 2001 el canal va passar a anomenar-se «Hayastan 1» (Armènia 1) i va adoptar una programació comercial. Al juliol de 2005 va ingressar en la Unió Europea de Radiodifusió, i des de 2016 emet en alta definició.

## Referències

* ↑ «Armenian Television celebrates its 56th anniversary» (en anglès). [Consulta: 18 setembre 2021].
* ↑ «Public TV Company of Armenia (1956 -1991)» (en anglès). [Consulta: 18 setembre 2021].
* ↑ «Public TV Company of Armenia (1991-2005)» (en anglès). [Consulta: 18 setembre 2021].
* ↑ «Armenian public TV relaunches with impressive new season» (en anglès). Unió Europea de Radiodifusió, 17-10-2013. [Consulta: 25 juliol 2014].
# The Jewish Week

The Jewish Week és un periòdic setmanal que serveix a la comunitat jueva de l'àrea metropolitana de la ciutat de Nova York The Jewish Week cobreix notícies relacionades amb la comunitat jueva a la ciutat de Nova York. El març de 2016, The Jewish Week va anunciar la seva associació amb el diari en línia The Times of Israel. El seu editor des de 1993 és Gary Rosenblatt.

## Premis

In 2016, The Jewish Week es va convertir en un dels finalistes per als premis en dues categories Arxivat 2017-01-30 a Wayback Machine. del Deadline Club, el capítol de Nova York de la Societat de Periodistes Professionals, per la seva sèrie sobre la batalla per millorar l'educació laica a les escoles hassídiques. La sèrie es va dur a terme en col·laboració amb WNYC.
En 2000 Rosenblatt i el diari va guanyar la medalla Casey per Periodisme Meritori del Centre de Periodisme sobre els Nens i les Famílies per la història "Stolen Innocence", un informe d'investigació que va destapar les acusacions de dècades d'abús infantil per part d'un líder del moviment juvenil i director d'escola, Baruch Lanner. La història va ser criticada per alguns a la comunitat ortodoxa per ser "rumors maliciosos".

## Referències

* 1 2 «Paper Seen as Villain in Abuse Accusations Against Rabbi». New York Times, 10-07-2000 [Consulta: 29 juny 2011].
* ↑ «Jewish Week To Partner With Times Of Israel». The Jewish Week, 22-03-2016. [Consulta: 24 gener 2017].

## Enllaços externs

* The Jewish Week website Arxivat 2010-01-23 a Wayback Machine.
# Timàlia gorjaclara

La timàlia gorjaclara (Spelaeornis kinneari) és un ocell de la família dels timàlids (Timaliidae).

## Hàbitat i distribució

Viu entre la malesa del bosc al nord del Vietnam, al nord-oest de Tonquín.

## Referències

* ↑ «Timàlia gorjaclara». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Tit Mellil

Tit Mellil (en àrab تيط مليل, Tīṭ Mlīl; en amazic ⵜⵉⵟ ⵎⵍⵉⵍ) és un municipi de la província de Médiouna, a la regió de Casablanca-Settat, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 32.782 persones. Al seu territori hi ha l'Aeroport de Casablanca Tit Mellil.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Tilapia spongotroktis

Tilapia spongotroktis és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 11,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: llac Bemin (Camerun).

## Referències

* ↑ Smith, A. 1838-1847. Pisces. A: Illustrations of the zoology of South Africa; consisting chiefly of figures and descriptions of the objects of natural history collected during an expedition into the interior of South Africa in 1834-1836. Illust. Zool. S. Africa v. 4: 77 unnumb. pp, accompanying Pls. 1-31.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Stiassny, M. L. J., U. K. Schliewen & W. J. Dominey. 1992. A new species flock of cichlid fishes from Lake Bermin, Cameroon with a description of eight new species of Tilapia (Labroidei: Cichlidae). Ichthyol. Explor. Freshwaters v. 3 (no. 4): 311-346, Pls. 1-2.
* Teugels, G.G. i D.F.E. Thys van den Audenaerde, 1991. Tilapia. p. 482-508. A: J. Daget, J.-P. Gosse, G.G. Teugels i D.F.E. Thys van den Audenaerde (eds.) Check-list of the freshwater fishes of Africa (CLOFFA). ISNB, Brussel·les; MRAC, Tervuren, Flandes; i ORSTOM, París, França. Vol. 4.
* Teugels, G.G. i D.F.E. Thys van den Audenaerde, 1992. Cichlidae. p. 714-779. A: C. Levêque, D. Paugy i G.G. Teugels (eds.) Faune des poissons d'eaux douces et saumâtres d'Afrique de l'Ouest. Volum 2. Coll. Faune Tropicale núm 28. Musée Royal de l'Afrique Centrale, Tervuren, Flandes i O.R.S.T.O.M., París, 902 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Tit Volturci

Tit Volturci o Vulturci (en llatí Titus Volturcius o Vulturcius) va ser un polític, magistrat i conspirador a l'últim període de la República Romana.
Es diu que Volturci va ser enviat pel senador Publi Corneli Lèntul per acompanyar als ambaixadors dels al·lòbroges enviats a Catilina. Al Ponte Milvio va ser detingut juntament amb els ambaixadors, i Ciceró els va portar davant del senat, per ser sotmès a judici per la seva implicació en el que es va anomenar Conjuració de Catilina. Va acceptar ser informador a canvi del perdó, i va aportar moltes proves, cosa per la qual el senat el va recompensar, segons diu Sal·lusti.

## Referències

* ↑ Sal·lusti. La conjuració de Catilina, XLIV; XLVII
* ↑ Smith, William (ed.). «T. Volturcius». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 10 febrer 2022].
# Trachonurus gagates

Trachonurus gagates és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 47,8 cm de llargària total.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu entre 436-1240 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia i Nova Zelanda.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Günther A. 1887. Report on the deep-sea fishes collected by H. M. S. Challenger during the years 1873-1876. Rep. Sci. Res. Voy. H.M.S. Challenger v. 22 (pt 57). i-lxv + 1-268.
* ↑ BioLib (castellà)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Iwamoto, T. i P. McMillan, 1997. A new grenadier, genus Trachonurus, from New Zealand and Australia (Pisces: Gadiformes: Macrouridae). Mem. Mus. Victoria 56(1):255-259.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Paulin, C., A. Stewart, C. Roberts i P. McMillan, 1989. New Zealand fish: a complete guide. National Museum of New Zealand Miscellaneous Series Núm. 19. xiv+279 p.

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Tinet

Tinet, acrònim de Tarragona Internet és una xarxa ciutadana. Va ser la primera a crear-se a Espanya, el 1995 per Manel Sanromà i d'altres professors de l'entorn de la Universitat Rovira i Virgili de Tarragona. Mesos després la seguirien altres xarxes ciutadanes com VallesNET o BCNet.
Va ser la tercera xarxa ciutadana en crear-se a nivell europeu, després de les xarxes IPERBOLE de Bolonya i RCM (Rete Civica di Milano) de Milà. Tinet va néixer amb l'objectiu de contribuir a l'alfabetització digital. La seva millor actuació va consistir a oferir la connexió a Internet de franc, en uns moments en què aquesta resultava bastant cara.

## Història

En un moment en què Internet era una tecnologia pràcticament desconeguda per al gran públic, un grup vinculat a la Universitat Rovira i Virgili de Tarragona, conscients del que podia representar aquesta tecnologia, van posar-se a treballar per a posar-la a l'abast de tots els ciutadans. Així va néixer el projecte Tecla, que va prendre forma a les jornades Univerciutat, donant lloc al naixement de Tinet a l'octubre de 1995, convertint-se en la primera xarxa ciutadana a l'Estat espanyol i una de les tres primeres d'Europa.
En un moment en què les línies per connectar-se a Internet (a través dels pocs proveïdors privats que oferien aquest servei) eren realment cares, Tinet oferia connexió a Internet a un preu simbòlic a tots els ciutadans, entitats i empreses, gràcies al suport de l'Ajuntament de Tarragona. Com és de suposar, el creixement inicial va ser exponencial.

## Referències

* ↑ El Temps. Número 1388. 18-01-2011. pp. 58-59
* ↑ Xarxes Ciutadanes Catalanes Arxivat 2010-06-20 a Wayback Machine. d'Artur Serra (30 d'octubre de 1997) Centre d'Aplicacions d'Internet. Universitat Politècnica de Catalunya.

## Enllaços externs

* Plana web de Tinet