OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Arfaxad

En el Gènesi, capítol desè, Arfaxad (hebreu: אַרְפַּכְשָׁד בן-שֵׁם, Arpakhšad ben Šēm‎; àrab: ارفکشاد بن سام, Arfakxād ibn Sām) és el fill de Sem i va ser pare de Xèlah a l'edat de trenta-cinc anys. Després va viure quatre-cents tres anys, en què engendrà altres fills i filles que apareixen al Llibre de Jasher com Anar i Axcol.
Al Llibre dels Jubileus s'anomenen dos fills més d'Arfaxad, Ura i Kesed. Els fills d'aquests dos van ser els fundadors d'Ur Kasdim: I Ur, fill de Kesed, va construir la ciutat d'Ara dels caldeus, i va anomenar-la amb el seu nom.
Tradicionalment es consideren descendents d'Arfaxad els caldeus, mesopotamis del golf Pèrsic, hebreus, israelites, àrabs, beduïns, Moabites, Jordans, palestins, sabaeans i altres grups del Pròxim Orient. En algunes versions de la Bíblia, el seu fill és Cainà, que seria pare de Xèlah. Actualment els erudits tendeixen a considerar-ho un error i aquest Cainà seria una confusió de Quenan, fill d'Enoix.
Al Llibre de Judit es menciona un Arfaxad, i es diu que era rei dels medes a Ecbàtana. Va construir muralles al voltant de la ciutat per defensar-la dels atacs de Nabucodonosor II, de trenta-cinc metres d'alt i vint-i-cinc d'ample. Però Nabucodonosor es va enfrontar a Arfaxad i el va vèncer, destruint el seu exèrcit. Arfaxad va aconseguir de fugir a les muntanyes, però el rei el va trobar i el va travessar amb les seves fletxes.

## Referències

* ↑ Gènesi. 11:10; 11:12
* ↑ Llibre dels Jubileus. 11:3
* ↑ Redford, Donald B. Egypt, Canaan, and Israel in ancient times. El Caire: The American University in Cairo Press, 1992, p. 405. ISBN 9789774243226.
* ↑ Llibre de Judit. 1:1-5; 1:13; 1:15; 3:36
# Blaesheim

Blaesheim (en alsacià Blääse) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 1.369 habitants.
Forma part del cantó de Lingolsheim, del districte d'Estrasburg i de la Strasbourg Eurométropole.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 592 | 754 | 908 | 934 | 1.000 | 1.369 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1995-2001 | Philipp Wolff |
| 2001-2003 | Gérard Wendling |
| 2004-? | Fabienne Rubach |
| 2008 | Paul Baur |
# Cantó de Montmorillon

El cantó de Montmorillon és un cantó francès del departament de la Viena, situat al districte de Montmorillon. Té 8 municipis i el cap és Montmorillon.

## Municipis

* Bourg-Archambault
* Jouhet
* Lathus-Saint-Rémy
* Montmorillon
* Moulismes
* Pindray
* Plaisance
* Saulgé

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | M. Coin | Rad. |
| 1951-1952 | M. Dubois | Radical independent |
| 1952-1982 | Jean-Marie Bouloux | No inscrit, després CD, després UDF-CDS |
| 1982-1994 | Daniel Cormier | UDF-CDS |
| 1994- | Guillaume de Russé | RPR, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2008 |
| 9.842 | 10.449 | 10.890 | 11.065 | 10.581 | 10.623 | 10.161 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Variable Lambda Eridani

Una variable Lambda Eridani és una classe d'estrelles Be que mostren petites variacions d’amplitud d’unes quantes centèsimes de magnitud. Les variacions són molt regulars amb períodes d'entre 0,5 i 2,0 dies, i inicialment es van descriure com a estrelles Be periòdiques. Lambda Eridani n’és un exemple i el prototip. Això s'ha atribuït a pulsacions no radials, discos rotatius no homogenis o a la mateixa rotació de l'estrella.
Aquestes estrelles poques vegades es classifiquen o es classifiquen incorrectament. El Catàleg General d'Estrelles Variables no té un tipus per a variables Eridani, només GCAS per a variables Gamma Cassiopeiae i estrelles Be per a estrelles variables que no són GCAS. El mateix λ Eridani apareix incorrectament com a variable Beta Cephei. L’índex internacional d’estrelles variables AAVSO defineix un tipus de variabilitat LERI, amb 16 estrelles incloses com a variables λ Eri, cinc d’elles només sospitoses, i 13 combinades amb altres tipus de variació.

## Referències

* ↑ Balona, L. A Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 277, 4, 1995, pàg. 1547–1554. Bibcode: 1995MNRAS.277.1547B. DOI: 10.1093/mnras/277.4.1547 [Consulta: free].
* ↑ Jerzykiewicz, M.; Kopacki, G.; Pigulski, A.; Kołaczkowski, Z.; Kim, S.-L. Acta Astronomica, 61, 3, 2011, pàg. 247–273. arXiv: 1110.4064. Bibcode: 2011AcA....61..247J.
* ↑ Carrier, F.; Burki, G.; Burnet, M. Astronomy and Astrophysics, 385, 2, 2002, pàg. 488. Bibcode: 2002A&A...385..488C. DOI: 10.1051/0004-6361:20020174 [Consulta: free].
* ↑ Samus, N. N.; Durlevich, O. V.; etal VizieR On-line Data Catalog: B/GCVS. Originally Published in: 2009yCat....102025S, 1, 2009. Bibcode: 2009yCat....102025S.
* ↑ Otero, S. A. «Variable Star Type Designations in the VSX». AAVSO Website. American Association of Variable Star Observers. [Consulta: 19 juliol 2014].
# Auxis thazard brachydorax

Auxis thazard brachydorax és una espècie de peix de la família dels escòmbrids i de l'ordre dels perciformes. Els mascles poden assolir els 40 cm de longitud total. Es troba al Pacífic oriental central.

## Referències

* ↑ Cuvier, G. 1829. Le Règne Animal, distribué d'après son organisation, pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Edition 2. Règne Animal (ed. 2) v. 2: i-xv + 1-406.
* ↑ «Auxis thazard brachydorax». Catalogue of Life. (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Collette, B.B. i C.R. Aadland, 1996. Revision of the frigate tunas (Scombridae, Auxis), with descriptions of two new subspecies from the eastern Pacific. Fish. Bull. 94:423-441.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Barbut verd pintat

El barbut verd pintat (Psilopogon haemacephalus) és una espècie d'ocell de la família dels megalèmids (Megalaimidae) que habita boscos poc densos, ciutats i terres de conreu a les terres baixes fins als 2000 m, des del Pakistan, Índia i sud-oest de la Xina, cap al sud, a la llarga del Sud-est asiàtic fins Sri Lanka, Sumatra, Java, Bali i Filipines.
# Retrat d'un pintor

El Retrat d'un pintor és en realitat el Retrat de Jorge Manuel Theotocópuli, l'únic fill d'El Greco. Aquest retrat consta amb el número 158 en el catàleg raonat d'obres d'El Greco, fet per Harold Wethey.

## Temàtica de l'obra

Jorge Manuel Theotocópuli, l'únic fill d'El Greco, va aprendre l'ofici de pintor treballant al taller del seu pare. A partir de l'any 1607, va començar a elaborar treballs independents, com el retaule de Titulcia, seguint el manierisme del seu progenitor, però desenvolupant-lo en un estil personal, tot i que la seva qualitat com a pintor va ser sempre notablement inferior a la del seu pare.
Jorge Manuel es reconeix perquè el seu rostre és el d'un dels personatges de La Mare de Déu de la Caritat, a Illescas, fet que va provocar que els administradors d'aquest Santuari remarquessin que a aquesta obra hi apareixia el "sobrino" d'El Greco. ("sobrino" era aleshores un eufemisme per a "fill natural")

## Anàlisi de l'obra

Signat amb lletres cursives gregues: doménikos theotokópoulos e'poíei.; 74 x 51,5 cm.; 1597 circa; Museu de Belles Arts de Sevilla.
El personatge porta un vestit negre amb un escarolat i punys blancs. El fons és verdós, sobre una emprimació marró-rojenca. Manuel B. Cossío remarca l'esbelta elegància d'aquest personatge, la distingida naturalitat en la disposició de les mans: la dreta amb el pinzell i l'esquerra amb el feix de pinzells i la paleta, on només hi ha cinc colors. Però el que més sorprèn a aquest autor és la plenitud de vida intel·lectual que li il·lumina el rostre del noi retratat. Josep Gudiol comenta que aquest retrat és un dels més vivaços d'El Greco, i que l'enorme escarolat que porta Jorge Manuel era propi de la moda a l'època de Felip III.

## Procedència

* Serafín Garcia de la Huerta, Madrid.
* Galerie Espagnole, Louvre, París (1838, núm. 260)
* Louis Philippe (venda a Christie's, 1853, núm. 24);
* Antoni d'Orleans (duc de Montpensier); Palacio de San Telmo, Sevilla
* llegat al Museu de Belles Arts de Sevilla l'any 1897.

## Bibliografia

* Wethey, Harold Edwin; El Greco y su Escuela (Volumen-II) ; Ediciones Guadarrama; Madrid-1967.
* Cossío, Manuel Bartolomé; El Greco de Cossío ; Lecturas Hispánicas; Zaragoza-2016; ISBN 978 1539 832690
* Marañón, Gregorio; El Greco y Toledo ; RBA Libros; Barcelona-2014; ISBN 978 84 9056 112 6
* Gudiol, José; Doménikos Theotokópoulos, El Greco; Ediciones Polígrafa, S.A.; Barcelona-1982; ISBN 84-343-0031-1
* Álvarez Lopera, José; El Greco, La Obra esencial; Editorial Sílex; Madrid-2014; ISBN 978-84-7737-8600

## Referències

* 1 2 Wethey, Harold E. Obra esmentada, p. 111.
* ↑ Álvarez Lopera, José. Obra esmentada, p. 76.
* ↑ Cossío, Manuel Bartolomé. Obra esmentada, p. 272.
* ↑ Gudiol, José. Obra esmentada, p. 214.
# Platja de les Cases d'Alcanar

La platja de les Cases d'Alcanar, o simplement platja de les Cases, és una platja urbana del municipi d'Alcanar (Montsià), situada davant del passeig marítim de la població de les Cases d'Alcanar. Limita al nord-est amb les roques de l'espigó del Port de les Cases d'Alcanar i al sud-oest amb la platja del Marjal, amb la que sovint es confon, tot i que aquesta està situada fora del nucli de la població. Orientada al sud-est, té una longitud de 288 metres i una amplada mitjana de 28 metres, formada per còdols i sorra fina i daurada. Disposa de senyalització, servei de socorrisme i salvament, bar restaurant, sanitaris portàtils, dutxes, lloguer de patins i un aparcament per a vehicles.
La platja, juntament amb la platja del Marjal, està guardonada amb la Bandera Blava, que reconeix internacionalment la qualitat de l'aigua i serveis. L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control setmanal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent.

## Referències

* ↑ «Platja de les Cases – Marjal». Alcalà Turisme.
* 1 2 «Platja de les Cases d'Alcanar». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «Les Cases d'Alcanar». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «95 platges i 23 ports, guardonats amb la Bandera Blava 2024». Generalitat de Catalunya.
# Platja de les Bovetes

La platja de Les Bovetes és una platja de sorra del municipi de Dénia (Marina Alta, País Valencià).
Llimita al nord amb l'Escullera del Molins i al sud amb el Barranc de l'Alter i té una longitud de 1.733 m, amb una amplitud de 80 m. Se situa en un entorn urbà, disposant d'accés per carrer. És accessible per a minusvàlids i compta amb balisament.
Aquesta platja compta amb el distintiu de Bandera Blava
# Pioneer 3

La Pioneer 3 fou una sonda espacial no tripulada del programa Pioneer de la NASA, llançada el 6 de desembre de 1958 amb l'objectiu de realitzar un sobrevol de la Lluna i entrar en òrbita solar (òrbita heliocèntrica). El vehicle no aconseguí la velocitat suficient i entrà en una trajectòria balística que el retornà a la Terra després d'arribar a 109.740 km de distància. Malgrat no assolir els objectius previstos, aportà importants dades sobre els cinturons de Van Allen.

## Referències

* ↑ «NASA - NSSDCA - Spacecraft - Details» (en anglès). Arxivat de l'original el 2020-04-10. [Consulta: 18 agost 2023].
* ↑ «Pioneer 3 Scientific instrument» (en anglès). NASA. [Consulta: 14 juliol 2013].
# Phenacogrammus interruptus

Phenacogrammus interruptus és una espècie de peix de la família dels alèstids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 8 cm de longitud total i les femelles 6.

## Alimentació

Menja cucs, insectes petits, crustacis i matèria vegetal.

## Hàbitat

És un peix d'aigua dolça i de clima tropical (23 °C-26 °C).

## Distribució geogràfica

Es troba a Àfrica: conca del riu Congo.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Mills, D. i G. Vevers, 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey, Estats Units. 208 p.
* ↑ Mills, D. i G. Vevers, 1989.
* ↑ Schliewen, U.K., 1992. Aquarium fish. Barron's Education Series, Incorporated. 159 p.
* ↑ Poll, M., 1967. Revision des Characidae nains Africans. Ann. Mus. R. Afr. Cent. Ser. 8 Zool. Núm. 162: 1-158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Poble benga

El poble benga constitueix una ètnia africana, inclosa en el grup bantú. Són originaris de Guinea Equatorial i Gabon. El seu idioma original és el benga, no gaire allunyat del bubi.
Actualment els benga habiten una petita zona costanera del riu Muni, el cap de Sant Joan, enclavaments suburbans del riu Benito i Bata, les illes de Corisco, i ambdues Elobey (Grande i Chico). Formen part dels ndowe o «playeros», un dels pobles de la Costa del Riu Muni.

## Història i personatges

Apareixen en la Història escrita d'Occident després dels seus contactes i col·laboració amb els portuguesos des del segle xvii en els seus assentaments esclavistes de l'Àfrica occidental, atès que els benga també posseïen un sistema econòmic esclavista propi, i generalment els seus servidors particulars són fangs i nvikos.
Entre els escassos personatges d'aquest grup dels quals es té referència destaca el rei de l'illa de Corisco Bonkoro I, que va morir en 1846 i va ser succeït pel seu fill Bonkoro II, que va establir acords amb Espanya en 1843, com a resultat d'un arranjament amb Juan José Lerena y Barry. Bonkoro II va acabar destronat i va ser bandejat pel govern colonial espanyol a l'illa de Sao Tomé i Munga I va regnar a Corisco entre 1848 i 1858, i fou succeït pel seu fill Munga II.

## Referències

* ↑ Benga people a Joshua Project
* ↑ Benga People a Joshua Project
* ↑ Olson, James Stuart. «Benga». A: The Peoples of Africa: An Ethnohistorical Dictionary. Greenwood Publishing Group, 1996, p.89.

## Bibliografia

* Ambouroue, Odette. Éléments de description de l'orungu, langue bantu du Gabon (B11b) (pdf). Université libre de Bruxelles, 2006-2007, p. 409 [Consulta: 9 febrer 2016]. Arxivat 2009-12-22 a Wayback Machine.
* Deschamps, Hubert. «Shaké et Danbomo». A: Traditions orales et archives au Gabon. Contribution à l'ethno-histoire (pdf). París: Berger-Levrault, 1962, p. 124-125.
* Dy'Ikèngue, Ibía; Rabat Makambo, Práxedes. Costumbre bengas y de los pueblos vecinos. Madrid: SIAL, 2004, p. 181. ISBN 8495498898.
* Gardinier, David E.. Historical dictionary of Gabon. XXXVII. Metuchen (N.J.) - Londres: Scarecrow press, 1994, p. 466. ISBN 0810827689.
* Liniger-Goumaz, Max «Guinée équatoriale. Populations. Bibliographie». Journal de la Société des africanistes, 2, 1972, pàg. 195-224.
* Liniger-Goumaz, Max. Connaître la Guinée équatoriale. Rouen: Éd. des peuples noirs, 1986, p. 23-28.
* Muakuku Rondo Igambo, Fernando. Conflictos étnicos y gobernabilidad (en castellà). Barcelone: Ediciones Carena, 2006, p. 195. ISBN 9788496357266.
# Pita d'Angola

La pita d'Angola (Pitta angolensis)és un ocell de la família dels pítids (Pittidae) que habita els boscos d'Àfrica Oriental, Central i Occidental.

## Referències

* ↑ «Pita d'Angola». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29-12-2020 (català)
# Placidochromis mbunoides

Placidochromis mbunoides és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 7,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Malawi (Malawi, Àfrica oriental).

## Referències

* ↑ Eccles, D. H. & E. Trewavas 1989. Malawian cichlid fishes. The classification of some Haplochromine genera. Lake Fish Movies, H. W. Dieckhoff, República Federal d'Alemanya. Malawian cichlid fishes: 1-334.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Hanssens, M. 2004. The deep-water Placidochromis species. Pp. 104-197, a: Snoeks, J. (ed). The cichlid diversity of Lake Malawi/Nyasa/Niassa: identification, distribution and taxonomy. Cichlid Press, El Paso, Texas, Estats Units. Species Diversity Lake Malawai: 1-360.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Placidochromis minor

Placidochromis minor és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,9 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al llac Malawi (Malawi, Àfrica oriental).

## Referències

* ↑ Eccles, D. H. & E. Trewavas 1989. Malawian cichlid fishes. The classification of some Haplochromine genera. Lake Fish Movies, H. W. Dieckhoff, República Federal d'Alemanya. Malawian cichlid fishes: 1-334.
* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R., 1993. The most complete colored lexicon of cichlids. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units).
* Hanssens, M. 2004. The deep-water Placidochromis species. Pp. 104-197, a: Snoeks, J. (ed). The cichlid diversity of Lake Malawi/Nyasa/Niassa: identification, distribution and taxonomy. Cichlid Press, El Paso, Texas, Estats Units. Species Diversity Lake Malawai: 1-360.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Poropuntius normani

Poropuntius normani és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 13 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a la conca del riu Mekong.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Kottelat, M. 2001 Fishes of Laos. WHT Publications Ltd., Colombo 5, Sri Lanka. 198 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Page, Lawrence M. & Burr, Brooks M. (1991): Freshwater Fishes, p. 131, Houghton Mifflin, Nova York, Estats Units. ISBN 0-395-91091-9.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Portal de Puigpelat

El Portal de Puigpelat és una obra de Puigpelat (Alt Camp) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Aquest portal, situat al final del carrer Canals, comunica el nucli urbà amb l'exterior. L'estructura de la part que dona al nucli està formada per un arc lleugerament apuntat i tallat per una banda. A l'exterior presenta dos arcs, un de mig punt i un altre escarser molt rebaixat. El material de construcció és la pedra. Damunt del pas cobert hi ha un habitatge.

## Història

A causa de la manca d'informació, pel que fa a la creació del nucli, es fa difícil datar aquesta construcció, però per la seva estructura sembla que el seu origen respon a l'època medieval.

## Referències

* 1 2 «Portal de Puigpelat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2018].

## Enllaços externs

* «Portal de Puigpelat». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Premi Nacional d'Investigació Julio Rey Pastor

El Premi Nacional d'Investigació Julio Rey Pastor és un premi de matemàtiques i tecnologies de la informació i les comunicacions convocat pel Ministeri d'Educació i Ciència d'Espanya.
El premi es va instaurar en 2001 i pertany juntament amb altres nou premis als Premis Nacionals d'Investigació. La dotació puja a 100.000 €.
L'objectiu de tots aquests premis és el reconeixement dels mèrits de les científics o investigadors espanyols que realitzen «una gran labor destacada en camps científics de rellevància internacional, i que contribueixin a l'avanç de la ciència, al millor coneixement de l'home i la seva convivència, a la transferència de tecnologia i al progrés de la Humanitat».

## Premiats

| Any | Investigador | Treball |
| 2001 | Mateo Valero Cortés | xarxes d'interconnexió, computadors vectorials i processadors superescalars |
| 2003 | Juan Luis Vázquez Suárez | equacions parabòliques no lineals que regeixen els fenòmens de difusió en mitjans porosos |
| 2005 | Manuel de Hermenegildo Salinas | informàtica, programació lògica i en la implementació eficient de llenguatges lògics |
| 2007 | Enrique Zuazua Iriondo | teories d'equacions en derivades parcials i del control |
| 2009 | José Francisco Duato Marín | Xarxes d'interconnexió |
| 2011 | Antonio Córdoba Barba | Anàlisi de Fourier i en les equacions en derivades parcials i les seves aplicacions en mecànica de fluids |
| 2018 | Ramón López de Mántaras | Per ser pioner en l'estudi de la Intel·ligència artificial i pel seu lideratge internacional en aquesta disciplina |
| 2020 | Carme Torras i Genís | Aportacions pioneres a l'àrea de la robòtica intel·ligent, especialment al camp de la robòtica social |

## Referències

* ↑ «Entrega de los Premios Nacionales de Investigación 2011». Página oficial de la Casa de Su Majestad el Rey, 03-11-2011. [Consulta: 15 agost 2012].
* ↑ «Cinco científicos obtienen los Premios Nacionales de Investigación». El País, 13-11-2009. [Consulta: 13 novembre 2009].
* ↑ «BOE.es - BOE-A-2011-18313 Resolución de 2 de noviembre de 2011, de la Secretaría de Estado de Investigación, por la que se conceden los Premios Nacionales de Investigación "Blas Cabrera", "Enrique Moles", "Alejandro Malaspina", "Julio Rey Pastor" y "Juan de la Cierva" correspondientes a 2011.». [Consulta: 17 març 2021].
* ↑ «La Agencia Estatal de Investigación felicita a los galardonados con los Premios Nacionales de Investigación 2018 - Ministerio de Ciencia e Innovación (es)». [Consulta: 17 març 2021].
* ↑ «El Ministerio de Ciencia e Innovación otorga las diez modalidades de los Premios Nacionales de Investigación - Ministerio de Ciencia e Innovación (es)». Arxivat de l'original el 2020-11-28. [Consulta: 17 març 2021].

## Enllaços externs

* Premis Nacionals d'Investigació (Ministeri de Ciència i Innovació) Arxivat 2021-04-16 a Wayback Machine.