OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fundació Eduard Soler

La Fundació Eduard Soler és una fundació privada sense ànim de lucre situada a Ripoll. Ofereix Cicles Formatius de Grau Superior (FP Dual), formació especialitzada, serveis tecnològics per a la innovació i suport a l'emprenedoria. La tecnologia és la seva especialització.
L'any 1996 Eduard Soler crea l'Escola del Treball del Ripollès. Fundació S.F. Es tracta d'una fundació privada sense ànim de lucre per a promoure la creació d'una escola de formació i reciclatge professional que ofereixi ensenyament de tipus tecnològic a totes aquelles persones que ho desitgin. També en aquell moment es marquen com a objectius donar suport tecnològic a les empreses de l'entorn, tant en serveis d'enginyeria com en prototipatge. Enfortir del desenvolupament de la capacitat competitiva empresarial, en l'àmbit de la tecnologia i la innovació. Fomentar l'emprenedoria tant en l'àmbit de l'ensenyament com en el de l'activitat empresarial. I es es decideix crear un Centre Tecnològic i un d'Iniciatives d'Emprenedors del Metall.
Eduard Soler mor el gener del 2000. El mateix any, a títol pòstum, l'Ajuntament de Ripoll li atorga el títol de Fill Il·lustre i la Medalla de la Vila amb distintiu d'or. El 2009 atorguen a la Fundació Eduard Soler la Placa al Treball Francesc Macià de la Generalitat de Catalunya.
El 2023 la Generalitat de Catalunya concedeix a la Fundació Eduard Soler el premi #FPCAT.

## Referències

* ↑ «FUNDACIÓ EDUARD SOLER - ESCOLA DE TREBALL DEL RIPOLLÈS | Coordinadora Catalana de Fundacions». [Consulta: 22 maig 2017].
* ↑ País, Ediciones El «El industrial Eduard Soler lega su fortuna y su empresa a la Escuela de Trabajo de Ripoll» (en castellà). EL PAÍS, 16-02-2000.
* ↑ «El Govern reconeix els mèrits laborals de 19 persones i 10 empreses i entitats amb les Medalles i Plaques President Macià». govern.cat.
* ↑ «Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya». Generalitat de Catalunya, 23-03-2023.
# Fundació Emys

La Fundació Emys és una organització sense ànim de lucre amb seu a la masia de Can Moragues, a Riudarenes (la Selva) i destinada a l'estudi i conservació del patrimoni natural i cultural de Catalunya.
Nascuda l'any 2003, l'entitat centra especialment la seva atenció en la gestió sostenible del món rural, i es focalitza principalment a fer compatible l'activitat humana amb la conservació de la biodiversitat i la gestió del canvi global per a un desenvolupament sostenible. L'entitat destaca especialment per la seva experiència en custòdia del territori, així com per la seva experiència en recerca en herpetofauna, concretament en la tortuga d'estany Emys orbicularis, que és la que dona nom a l'entitat.

## Premis i distincions

* Premi Caixa Sabadell 2007 al millor projecte d'investigació relacionat amb el medi ambient
* Premi Caixa Sabadell 2009 al millor projecte d'investigació relacionat amb el medi ambient
* Premi Medi Ambient 2014 (Generalitat de Catalunya)

## Referències

* ↑ «fundació emys - d'estudi i conservacio del patrimoni natural». Coordinadora Catalana de Fundacions.
* ↑ «Emys impulsa un projecte d'agricultura ecològica a la Selva». Diari de Girona, 05-12-2010. [Consulta: 15 desembre 2010].
* ↑ «Fundació Emys parlant de Biodiversitat a Catalunya Ràdio». Catalunya Ràdio, 24-06-2010.
* ↑ «PLa Custòdia de Territori com a eina complementària per a la protecció d'espècies amenaçades: el cas de la tortuga d'estany (Emys orbicularis) a la comarca de la Selva». Xarxa de Custòdia del Territori, 28-10-2010. Arxivat de l'original el 2011-09-06. [Consulta: 16 desembre 2010].
* ↑ «La tortuga sale de la UVI». La vanguardia, 20-07-2012. Arxivat de l'original el 2013-10-12. [Consulta: 5 octubre 2013].(castellà)
* 1 2 «La recerca a la Fundació Emys». Fundació Emys. [Consulta: 20 maig 2015].
* ↑ «Premis Medi Ambient pel Grup de Defensa del Ter i la Fundació Emys». Diari de Girona, 09-06-2014. [Consulta: 20 maig 2015].

## Enllaços externs

* Web de Fundació Emys
* Can Moragues: Projectes d'economia verda de la Fundació Emys
# Frontera entre Djibouti i Etiòpia

La frontera entre Djibouti i Etiòpia és una línia de 390 kilòmetres que separa Djibouti de l'Etiòpia. Va des del trifini entre Somàlia, Djibouti i l'Etiòpia a Djalello, que es troba entre Djibouti, l'Etiòpia i l'Eritrea al cim del Mousa Ali.
Aquesta frontera entre les possessions franceses al voltant del golf de Tadjoura i Etiòpia es defineix per primera vegada en el Tractat de 20 de març de 1897 signat a Addis Abeba per Léonce Lagarde i Menelik II. No està delimitat sobre el terreny i agrimensurat.
El trifini al sud punt va ser definit al març de 1934 a la conclusió de les negociacions entre les autoritats colonials de la Somàlia francesa, les autoritats colonials de Somaliland i el govern d'Etiòpia.
El ptrifini al Nord es va establir a l'abril de 2002 per la Comissió de demarcació entre Etiòpia i Eritrea.
La frontera entre Etiòpia i la Somàlia Francesa es va definir entre 1945 i 1955 entre França i Etiòpia. Cal assenyalar que aquesta delimitació també ha afectat un segment que separa Djibouti d'Eritrea avui entre la muntanya Moussa Ali i Dadda'to. Això suggereix que per 'Etiòpia, el trifini es troba a Dadda'to, cosa que va argumentar davant la comissió.

## Traçat

Aquesta frontera fou delimitada entre 1948 i 1955. A la part sud, entre Djalelo i el llac Abhe Bid Hayk (senyals 1 a 53), el seu recorregut passa per: Madaha-Djallelo, Tarantar, Gueldagaass, Hellengoudouden, Nahiiso, oued de Gueldaga-Ass, Hadado, Egisso-Yer, Rahale Godle, Rahale Igle, pics d'Assamo, cota 1023 al cim del Degouene, cresta del Degouene, coll de Si Yaro, Koudale, mont Ouarable, turó d'Adeyale, coll d'Adeyale, coll de Doun-Yer, cota 1287, cresta de Daha Arrey, Souffi, Lebile, plateau de Gooldaanle, massís de Labakourousle (3 bornes), oued Guelile, turó d'Ali-Adone, pic d'Arrouo, travessa els corrents dels oueds Mouloud i Ourouenenle, coll de Ouama-Ass (3 bornes), altiplà de Madaha Ouama Mado, altipl+a de Koulamale (3 bornes), Kabeiti, turó de Tourtour, Lebi (Garhe), Lebi-Yer, oued Oukoula, turó de Manda, Sankal, línia dels penya-segats al sud del Gobad, Arale-Koma, Alhid Daba, Gabla, Sida (2 bornes), Sah Helle, Bakhiree, Mouyalo, Modahtou, llac Abbé.
A continuació, la frontera travessa el llac Abbé, després el traçat passa per (bornes 54 a 90) :
Aleilou, Assa Koma, penya-segat sud de Kadda Marmar, Afdati; Gaùrolli, Aba (2 bornes), Bessouli Gueira, Aoureli, Kadda Gamarre, Ogag, després d'Ogag, Alilissa, Gonni Koma, Ableita, Afa Koma, Kabeyou, Logogola (3 bornes), Kimbirre (2 bornes), Badi Gueira, Garaba, Baleitou, Kilma Gueira, Aouya, Kaima Koma, Kalla-Assa (3 bornes), Moudhoud, Cadoda, Daimoli, Inakir, Damatou, Dirko Koma, Moussa 'Ali.

## Notes i referències

* ↑ Clifford, E. H. M. «The British Somaliland-Ethiopia Boundary» (en anglès). The Geographical Journal, Vol. 87, n° 4, avril 1936, pàg. . 289-302.
* ↑ http://www.un.org/NewLinks/eebcarbitration/

## Bibliografia

* Imbert-Vier (Simon), Tracer des frontières à Djibouti. Des territoires et des hommes aux XIXe et XXe siècles, Karthala, Paris, 2011, 179 p.
# Frontera entre Dinamarca i Canadà

L'actual frontera entre Dinamarca i Canadà és totalment marítima, situat als oceans Atlàntic i Àrtic, entre la província canadenca de Nunavut i Groenlàndia.
Inclou una petita disputa territorial des de la dècada del 1970 entre ambdós països: l'illa Hans. un illot deshabitat situat entre illa Ellesmere i el nord-oest de Groenlàndia i amb la que no van arribar a un acord en 1973. En 2005 Canadà i Dinamarca intentaren arribar a un acord, però no s'ha avançat des d'aleshores
En maig de 2018 ambdós governs van anunciar l'establiment d'un Grup de Treball conjunt en qüestions de frontera que proporcionarà recomanacions sobre les disputes frontereres per l'illa Hans, la frontera marítima al mar de Lincoln (illa Ellesmere) i la plataforma continental del Mar de Labrador on se superposen les 200 milles nàutiques.

## Referències

* ↑ Truce? Canada, Greenland, Denmark inch closer to settling decades-old spat over Hans Island, CBC News, 28 de maig de 2018
* ↑ Canada and Denmark Fight Over Island With Whisky and Schnapps, New York Times, 8 de novembre de 2016
* ↑ Canada and the Kingdom of Denmark (with Greenland) announce the establishment of a Joint Task Force on Boundary Issues, pàgina del govern canadenc
# Franconita

La franconita és un mineral de la classe dels òxids que pertany i dona nom al grup de la franconita. Rep el nom de la pedrera Francon, al Canadà, la seva localitat tipus.

## Característiques

La franconita és un òxid de fórmula química Na(Nb₂O₅)(OH)·3H₂O. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 1984. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la franconita pertany a «04.FM - Hidròxids amb H₂O +- (OH); sense classificar» juntament amb els següents minerals: hochelagaïta, ternovita, beliankinita, gerasimovskita, manganbeliankinita, silhydrita i cuzticita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al Canadà, concretament a la pedrera Francon, situada a Mont-real (Quebec). També ha estat descrita en altres pedreres canadenques, com la Demix-Varennes i la Poudrette, ambdues a Montérégie, també al Quebec, així com a diferents muntanyes de les províncies russes de Múrmansk i Txeliàbinsk.

## Referències

* ↑ «Franconite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 agost 2021].
# Félix Godefroid

Dieudonné-Félix Godefroid (Namur, 24 de juliol de 1818 - Villers-sur-Mer, 12 de juliol de 1897) fou un arpista i compositor belga. El Concurs Godefroid, creat per commemorar el centenari de la seva mort, se celebra cada tres anys en la seva ciutat natal de Namur.
Félix Godefroid va néixer a Namur, on el seu pare va fracassar en una aventura teatral i la família es va traslladar a Boulogne-sur-Mer, on va obrir una escola de música. El 1832, Félix va entrar al Conservatori de París per seguir estudis d'arpa amb François Joseph Naderman i Angelo Bovio. Impressionat amb l'arpa de pedal perfeccionat per Sébastien Érard, Godefroid va triar per seguir una carrera com a concertista. A partir de 1839 va començar una gira en solitari brillant a través d'Europa. El 1847, Félix Godefroid es va instal·lar a París on, finalment, va fer el seu debut i, on a més donava lliçons del seu instrument tenint alumnes com l'italià Luigi Maurizio Tedeschi. Anomenat el "Paganini de l'arpa", es va convertir en un gran virtuós, donant concerts per tot Europa.
A més de les seves obres per a arpa i piano, en què també era un virtuós, Godefroid també va compondre dues òperes, La Harpe d'or andi La Fille de Saül. La seva tasca didàctica, Mes exercices pour l'Harpe, va ser emprat per diverses generacions d'arpistes.
El pintor belga Félicien Rops va pintar el seu retrat l'agost de 1856. El seu germà gran, Jules-Joseph Godefroid (1811-1840) va ser també un arpista i compositor.

## Referències

* ↑ Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. IV, pàg. 1442. (ISBN 84-7291-255-8)
# Fuenterrebollo

Fuenterrebollo és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2007 |
| 481 | 453 | 412 | 394 | 369 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Funes

«Funes» té aquests significats:
* Literatura: Funes el Memoriós, obra de Jorge Luis Borges
* Toponímia:
** Funes (Navarra), localitat navarresa
** Funes (Itàlia), localitat italiana a la província de Bolzano
** Deán Funes, localitat de la província de Córdoba (Argentina)
** Funes (Argentina), localitat argentina de la província de Santa Fe
** Funes (Colòmbia), localitat colombiana del departament de Nariño
* Biografies:
** Louis de Funès, actor còmic francès
** Mauricio Funes, periodista i polític d'El Salvador
** Gregorio Funes, eclesiàstic i polític argentí
** Juan Gilberto Funes, futbolista argentí
** Rogelio Funes Mori, futbolista argentí
# Gauche révolutionnaire (1935-1938)

La Gauche révolutionnaire, GR, (la traducció podria ser «esquerra revolucionària» o es podria nomenar també com «revolucionària d'esquerra») va ser una tendència d'opinió entre 1935 i 1938 dins la Secció Francesa de la Internacional Obrera (SFIO, parti socialiste).
Va ser fundada el 1935 pels sectors més esquerrans de la SFIO, agrupats al voltant de Marceau Pivert. La Gauche révolutionnaire va comptar amb majoria de suport a la federació del departament francès del Sena, la més important del partit. El corrent, cada vegada més oposat a la política de la direcció del partit, finalment es va escindir al juny de 1938 i la majoria dels seus membres van fundar el Parti socialiste ouvrier et paysan (PSOP).
La Gauche révolutionnaire va editar un butlletí amb el mateix nom, destinat als membres de la SFIO, i diverses publicacions d'actualitat: Masses, Le Drapeau rouge (presentat com "organe du socialisme révolutionnaire ") i Les Cahiers rouges .

## Vegeu també

* Socialisme

## Referències

* 1 2 3 4 «Chronologie de la Gauche révolutionnaire (1935-1938)». La Bataille socialiste. [Consulta: 28 maig 2015].
* 1 2 «Documents sur la constitution de la Gauche Révolutionnaire.». Marxists Internet Archive. [Consulta: 28 maig 2015].
* ↑ «1938-07 Conférence constitutive du PSOP». La Bataille socialiste. [Consulta: 28 maig 2015].
# Funció de producció de Leontief

En economia, la funció de producció de Leontief o funció de producció de proporcions fixes és una funció de producció que implica que els factors de producció que s'utilitzaran, ho faran en proporcions fixes (tecnològicament predeterminades), ja que no hi ha substitubilitat entre factors. Va rebre el nom de Wassily Leontief i representa un cas límit de l'elasticitat constant de la funció de producció de substitució.
Per al cas simple d'un bé que es produeix amb dues entrades, la funció és de la forma
    $q={\text{Min}}\left({\frac {z_{1}}{a}},{\frac {z_{2}}{b}}\right)$
on q és la quantitat de sortida produïda, z$_1$ i z₂ són les quantitats utilitzades d'entrada 1 i d'entrada 2 respectivament, i a i b són constants determinades tecnològicament.

## Exemple

Suposem que els productes intermedis "pneumàtics" i "volants" s'utilitzen en la producció d'automòbils (per a la simplicitat de l'exemple, amb l'exclusió de qualsevol altra cosa). Aleshores, a la fórmula anterior, q es refereix al nombre d'automòbils produïts, z$_1$ es refereix al nombre de pneumàtics utilitzats i z₂ es refereix al nombre de volants utilitzats. Suposant que cada cotxe es produeix amb 4 pneumàtics i 1 volant, la funció de producció de Leontief és
    Nombre de cotxes = Min{1⁄4 vegades el nombre de pneumàtics, 1 vegades el nombre de volants}.

## Vegeu també

* Funció de producció Cobb-Douglas

## Referències

* Allen, R. G. D.. Macro-economic Theory: A Mathematical Treatment. Londres: Macmillan, 1968, p. 35.
# Geraci Siculo

Geraci Siculo (sicilià Jiraci) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Palerm. L'any 2007 tenia 2.101 habitants. Limita amb els municipis de Castel di Lucio (ME), Castelbuono, Gangi, Nicosia (EN), Petralia Soprana, Petralia Sottana i San Mauro Castelverde.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2007- | Bartolo Vienna | Llista cívica |

## Història

El 1338 fou escenari d'una cruenta batalla entre Pere II de Sicília i Francesc I de Ventimiglia.
# Félix Goethals

Félix Goethals (Rinxent, 14 de gener de 1891 – Capinghem, 24 de setembre de 1962) va ser un ciclista francès que fou professional entre 1914 i 1926. La Primera Guerra Mundial suposà un important parèntesi en la seva vida professional.
Durant la seva carrera professional destaquen set victòries d'etapa aconseguides al Tour de França.

## Palmarès

* 1914
** 1r al Circuit de Calais
* 1919
** 1r al Circuit de Champagne
* 1920
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1921
** 1r a la París-Bourganeuf
** Vencedor de 3 etapes al Tour de França
* 1923
** Vencedor de 2 etapes al Tour de França
* 1924
** 1r del Circuit del Pas de Calais
** 1r del Circuit del Nord de França
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1925
** 1r de la París-Calais

### Resultats al Tour de França

* 1919. Abandona (10a etapa)
* 1920. 9è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1921. 10è de la classificació general. Vencedor de 3 etapes
* 1922. Abandona (6a etapa)
* 1923. 13è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1924. 25è de la classificació general. Vencedor d'una etapa

## Referències

* ↑ «GOETHALS Félix». [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ «Palmarès de Félix Goethals (Fra)». [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Félix GOETHALS» (en italià). [Consulta: 12 setembre 2023].
# Gardabània

Gardabània o Gardabani (Georgià: გარდაბანი) fou una regió de la Geòrgia medieval, a l'extrem sud-est del país, centrada a la fortalesa de Khunani. Aquesta comarca correspon a un districte al sud de Tbilissi a l'oest del riu Mtkvari. També se l'anomena Gardahan i ha portat a moltes confusions amb el districte de Gardman, al que sovint els georgians anomenaven també Gardabani; és possible que antigament els dos districtes haguessin estat ocupats per un mateix poble. Fou un dels districtes que van formar la Kakhètia.
Les tribus de la zona van escollir un cap comú, amb títol de khorépiscopa (corbisbe, equivalent a príncep-bisbe) i a mitjan segle viii governava sobre les regions de Kakhètia, Kukhètia (al nord) i Gardabània (al sud) i territoris veïns, cada una sota en khevisbéri local. El primer khorépiscopa va ser Grigol (787-827) que es va erigir en sobirà independent. A la seva mort els khevisbéri de Gardabània van assolir el poder però el país va prendre el nom de Kakhètia perquè n'era el districte més gran. Al segle ix la noblesa del país, particularment el clan Donauri, dominava la part oriental de Kakhètia i per aquesta raó els kakhs són sovint anomenats gardabans i Kakhètia rep el nom de Gardabani a les cròniques. La dinastia de Gardabània va tenir el poder fins al 1010.

## Notes

* ↑ Rapp, Stephen H. (2003), Studies In Medieval Georgian Historiography: Early Texts And Eurasian Contexts, p. 327. Peeters Bvba, ISBN 90-429-1318-5

## Referències

Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
# Garda Síochána

La Garda Síochána (en català: "Els guardians de la pau"), popularment anomenats Gardaí (en català: "Guardians"), és el cos policial de la República d'Irlanda. El cos policial es comandat pel comandant de la guàrdia, que és designat pel Govern d'Irlanda. La seva seu central està situada en el Phoenix Park, a Dublín.
Des de la formació de la Garda Síochána el 1923, ha estat una força predominantment desarmada i més de les tres quartes parts de la força no solen portar armes de foc. Al 31 de desembre de 2019, el servei de policia tenia 14.708 membres jurats (incloent 458 reserves) i 2.944 personal civil. Operacionalment, la Garda Síochána s'organitza en quatre regions geogràfiques: Est, Nord/Oest, Sud i les regions metropolitanes de Dublín.
A més de les funcions de detecció i prevenció de delictes, les funcions d'aplicació de la seguretat viària i les funcions de policia comunitària, el servei de policia té algunes funcions de protecció diplomàtica i de testimonis i funcions de control de fronteres.
* Vehicle policial.
* Toyota Avensis.
* Patrulla a Dublín.

## Referències

* ↑ «Uniformed gardaí will remain unarmed - Commissioner». Irish Times, 29-04-2008.
# Garda (municipi d'Itàlia)

Garda és un comune (municipi) de la província de Verona, a la regió italiana del Vèneto, situat a uns 32 quilòmetres de Verona.
A 1 de gener de 2020 la seva població era de 4.111 habitants.
Garda limita amb els següents municipis: Costermano, Manerba del Garda, Torri del Benaco, San Felice del Benaco i Bardolino.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 14 agost 2020].
# Garde

Garde és un municipi de Navarra, a la comarca de Roncal-Salazar, dins la merindad de Sangüesa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 201 | 202 | 200 | 199 | 195 | 187 | 186 | 180 | 185 | 182 | 180 |
| Fonts: Garde i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||

## Personatges cèlebres

* Pedro Navarro (1460 - 1528). Comte d'Oliveto.
* Ignacio Zoco (1939). Futbolista.

## Referències

Viccionari
# Gila eremica

Gila eremica és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba al nord-oest de Sonora (Mèxic).

## Referències

* ↑ Baird S. F. & Girard C. F. 1853. Descriptions of some new fishes from the River Zuni. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 6. 368-369.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ DeMarais, B.D., 1991. Gila eremica, a new cyprinid fish from northwestern Sonora, México. Copeia 1991(1):179-189.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Simons, Andrew M. & Mayden, Richard L. (1997): Phylogenetic Relationships of the Creek Chubs and the Spine-Fins: an Enigmatic Group of North American Cyprinid Fishes (Actinopterygii: Cyprinidae). Cladistics 13(3): 187-205.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gila nigra

Gila nigra és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a Arizona (Estats Units).

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Simons, Andrew M. & Mayden, Richard L. (1997): Phylogenetic Relationships of the Creek Chubs and the Spine-Fins: an Enigmatic Group of North American Cyprinid Fishes (Actinopterygii: Cyprinidae). Cladistics 13(3): 187-205.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.