OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eleccions presidencials finlandeses de 2006

Els dies 15 i 29 de gener de 2006 es van celebrar a Finlàndia eleccions presidencials que van donar com a resultat la reelecció de Tarja Halonen com a presidenta de Finlàndia per a un segon mandat de sis anys.
La primera volta de les eleccions presidencials finlandeses se celebra sempre el tercer diumenge de gener, en aquest cas el 15 de gener de 2006. Com cap candidat va obtenir més de la meitat dels vots, el 29 de gener es va celebrar una segona volta entre els dos candidats millor situats de la primera, Tarja Halonen i Sauli Niinistö. Tarja Halonen, la presidenta en funcions, va guanyar la ronda final per 3,6 punts percentuals. La recentment elegida presidenta va prendre possessió formal del seu segon mandat l'1 de març, i ho hauria fet l'1 de febrer, de no haver estat necessària la segona volta d'acord amb l'article 55 de la Constitució.
El vot anticipat és possible en les eleccions finlandeses, i les dates per a això en la primera volta van ser els dies 4, 5 i 7 al 10 de gener. Els ciutadans finlandesos que votessin a l'estranger podien fer-lo del 4 al 7 de gener. Un avantatge d'aquest mètode és que els que ho fan poden elegir entre més col·legis electorals (normalment oficines de correus), mentre que el dia de les eleccions els col·legis electorals són fixos, normalment escoles, biblioteques o ajuntaments.

## Referències

* ↑ «Ehdokkaiden äänet». [Consulta: 20 gener 2023].
* ↑ «Ehdokkaiden äänet». [Consulta: 20 gener 2023].
* ↑ https://web.archive.org/web/20060131170202/http://192.49.229.35/TP2006K1/e/ulkomaiset/ulkomais.htm
* ↑ https://web.archive.org/web/20060131170226/http://192.49.229.35/TP2006K1/e/aanpkat/kuntalista.htm
# Cohesina

La cohesina és un complex de proteïnes que regula la separació de les cromàtides germanes durant la divisió cel·lular, tant a la mitosi com la meiosi.

## Estructura

La cohesina està conformada per quatre subunitats, Scc1, Scc3, Smc1 i Smc3. Les Smc1 i Smc3 són membres de la família del Manteniment Estructural dels Cromosomes (SMC). Aquestes proteïnes SMC tenen dues característiques estructurals fonamentals: un domini amb activitat ATPasa (formada quan interaccionen els extrems amino i carboxilo terminal) i una regió frontissa que permet la dimerització de les SMC. Els dominis ATPasa i la frontissa estan interconnectats mitjançant unes llargues bobines enrotllades de forma antiparal·lela.
# Barraca XXII (Aiguamúrcia)

La Barraca XXII és una obra d'Aiguamúrcia (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una barraca composta i associada al marge. El cos de la dreta presenta una "casella" o cúpula circular. La seva estructura general és rectangular, amb un portal capçat amb llinda i un arc de descàrrega.
La seva planta interior és circular amb un diàmetre de 3'699m. Com a elements funcionals contñe una menjadora. Està coberta amb falsa cúpula, alçada màxima de 3'900m. Orientació Sud.
El cos de l'esquerra està cobert amb pedruscall, el seu portal està rematat amb un arc dovellat amb arc de descàrrega. La seva planta interior és rectangular i amida: fondària 1'90m, amplada 2'80m. Com a element funcional presenta una menjadora. Està cobert amb una falsa cúpula, amb una alçada màxima de 3'0m. La seva orientació és al Sud.

## Referències

* 1 2 3 «Barraca XXII». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 agost 2018].
# Quercus treubiana

Quercus argyrotricha és una espècie de roure que pertany a la família de les fagàcies i està dins del subgènere Cyclobalanopsis, del gènere Quercus.

## Descripció

Quercus treubiana és un arbre perennifoli que creix més de 20 metres d'altura i pot arribar als 30 m. El tronc fa 0,6 m de DAH. L'escorça és fissurada en plaques rectangulars. Les branques glabrescents. Les fulles fan 5-9 x 1,5-2 cm, lanceolades o oblanceolades, primes, senceres, atenuades en ambdós extrems, sense pèl per sobre, lleugerament pubescents per sota, amb 9-11 parells de venes. El pecíol fa 0,5-1,5 cm de llarg. Les flors floreixen al juliol i l'agost. Les glans fan 0,6-3 cm de llarg x 0,7-2 cm de diàmetre, poc cilíndriques, més sovint vinculades, pubescents, mucronades. L'àpex és deprimit, gairebé tots tancades per la tassa. La cúpula de mitja canya i cònica de 2 cm de diàmetre.

## Distribució i hàbitat

Quercus treubiana creix a Indonèsia a les illes de Borneo (Sabah) i a Sumatra (Palembang), als boscos tropicals muntanyencs, entre els 600 i 2200 m.

## Taxonomia

Quercus austroglauca va ser descrita per Y.T.Chang i publicat a Iconographia Cormophytorum Sinicorum 1: 120. 1982.

### Etimologia

Quercus: nom genèric del llatí que designava igualment al roure i a l'alzina.
treubiana: epítet atorgat a l'antic director dels Jardins Botànics de Bogor, Indonèsia. Melchior Treub (1851–1910).

## Referències

* ↑ Quercus treubiana Sinònims a Tropicos
* 1 2 3 A Oaks of the world
* ↑ «Quercus austroglauca». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 28 octubre 2019].

## Enllaços externs

* Quercus treubiana a Tropicos.org
* Quercus treubiana a Imatges a Google
# Naasson

Segons la Bíblia, Naasson o Nahxon (en hebreu נחשון בן-עמינדב Nachshon ben Aminadav) va ser considerat el primer cap de la tribu de Judà.
Nat a Egipte en el si de la tribu de Judà, era fill d'Amminadab i esdevingué cunyat del Summe Sacerdot Aaron quan la seva germana Elixeba s'hi va casar.
Durant la sortida dels israelites d'Egipte, la tradició del judaisme el fa el primer a saltar a l'aigua en el pas del Mar Roig. Per aquest motiu, quan els prínceps d'Israel van oferir una ofrena a Jahvè per donar-li gràcies, Moisès va decidir per aclamació popular que Naasson fos el primer.
Va morir durant l'Èxode i va designar hereu el seu fill Salmon.

## Referències

* ↑ Llibre dels Nombres. 2:3
* ↑ Èxode. 4:23
* ↑ Llibre dels Nombres. 10:14
* ↑ Primer llibre de les Cròniques. 2:11
# Pou de la Ricarda

El Pou de la Ricarda és una obra de la Sénia (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Pou a camp obert, dins dels terrenys del Mas del Carol. Té dos nivells: un sota terra de secció cilíndrica i parets revestides amb pedres més o menys regulars encaixades sense morter, algunes sobresurten a costat i costat formant uns trams d'escala. Un segon nivell a sobre el terra en forma de túmul, semicircular, obert a l'exterior per un costat, i cobert amb volta de mig punt encofrada i feta amb lloses col·locades radialment. Davant del pou hi ha un abeurador de pedra picada.

## Història

N’hi ha un de les mateixes característiques a 50 metres. Tots dos pous abastien d'aigua al mas. És difícil concretar el temps de construcció d'aquests pous per manca de referències documentals.

## Referències

* 1 2 «Pou de la Ricarda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 agost 2021].
# Quercus toumeyi

Quercus toumeyi és una espècie de roure que pertany a la família de les Fagàcies.

## Distribució

Creix entre els 1500-1800 m, en pendents rocosos i en boscos de roure i chaparral obert. Es troba a Mèxic (Chihuahua i Sonora) i als Estats Units (Arizona, Nou Mèxic i Texas).

## Descripció

Quercus toumeyi és un arbust o petit arbre, de fulles caduques o subperennifòlies. L'escorça és de color gris fosc a gairebé negre i amb escates. Les branques tenen un color marró, 1-2 mm, generalment persistentment pubescent. Les gemmes són de color marró vermellós, de forma ovoide, aproximadament 1 mm. Les fulles tenen un pecíol 2-3,5 mm. El limbe de les fulles són oblongoel·líptiques o lanceolades, de 15-25 (-30) × (6) 8-12 (-15) mm, base obtusa o cuneades, rarament subcordades, amb marges fortament cartilaginosos, tot, de vegades escassament mucronada-dentat cap a l'àpex. Les venes secundàries 7-8 en cada costat, àpex agut, de vegades arrodonides; superfícies revés gris opac, pubescents microscòpicament amb pèls llargs, suaus, blancs o grocs concentrats en flocs al llarg de la vena mitjana i la base, el feix verd brillant, escassament minuciosament estavellat-pubescents o glabrate. Les glans són solitàries o aparellades, subsèssil o al peduncle 2 mm; tassa en forma de copa, 6 mm × profunda ca. 8-9 mm d'ample, ca. tancant 1/3 nou, escales moderadament tubercles. Les nous tenen un color marró clar, per poc ovoide o el·líptica, 8-15 × 6-8 mm. Els cotilèdons diferents. La floració es produeix a la primavera.
Quercus Toumeyi, en particular la forma més espinescents fulles, es confon sovint amb Q. turbinella. Aquesta última espècie té glans en peduncles superiors a 10 mm, i més o menys uniformement distribuïda minuts, tricomes planes, estavellades a la superfície abaxial de la fulla, en contrast amb les glans subsèssil i pèls rectes més llargs al llarg de la vena mitjana de la superfície de la fulla abaxial en Q. toumeyi

## Referències

* Nixon, K. et al. 1998. Quercus toumeyi. 2006 IUCN Red List of Threatened Species. Descarregat al 23 d'agost de 2007.
# Neàpolis

«Neàpolis» té aquests significats:
* Neàpolis de Campània, actual Nàpols
* Neàpolis de Sardenya
* Neàpolis de Siracusa
* Neàpolis de Macedònia, ciutat de Macedònia a uns 15 km de Filipi (Philippi
* Neàpolis de Crimea, ciutat i fortalesa del Quersonès Tauric
* Neàpolis de Palestina, ciutat considerada la mateixa que la Sequem de l'Antic Testament
* Neàpolis de Còlquida, ciutat al sud de Dioscurias, i al nord de Fasis
* Neàpolis de Jònia, ciutat de Jònia al sud d'Efes, en el camí entre Anaea i Marathesium
* Neàpolis de Cària, ciutat de Cària entre Ortòsia i Afrodísies, al peu de les muntanyes Cadmus i propera a Harpasa
* Neàpolis de Psídia, ciutat de Psídia al sud d'Antioquia
* Neàpolis de Cirenaica, correspondria a la moderna ciutat de Mabny o Mably
* Neàpolis de Zeugitana, esmentada com Macomades per Plini el Vell
* Neàpolis, nom que va portar la nova Mindos o Mindus, vegeu Mindus Nova
* Neàpolis, vegeu Leptis Magna
* Neàpolis o Neàpoli (Creta)
# HNF

HNF té els següents significats:
* Heinz Nixdorf MuseumsForum, museu d'història dels ordinadors amb seu a Paderborn, a Alemanya
* Forma normal de capçalera (del seu nom en anglès Head Normal Form), una de les formes dels termes del càlcul lambda
* Forma normal de Hesse (del seu nom en anglès Hesse Normal Form), equació usada en geometria analítica per al càlcul de distàncies
* Forma normal d'Hermite (del seu nom en anglès Hermite Normal Form), forma de matriu esglaonada emprada en àlgebra lineal amb nombres enters
# Cataclinc

El cataclinc, de nom onomatopeic, és un instrument musical de percussió que té un so indeterminat i consisteix en un cilindret de fusta amb dos talls laterals i un mànec, que se sacseja amb la mà i produeix el so per la percussió de dues boletes del cap d'uns ferrets, fixat cadascun en un costat de l'estri. Se'n porta un a cada mà per fer més soroll, ja que emet un so molt fi i suau.
L'utilitzen les colles de caramelles per acompanyar llurs cançons i corrandes en el recorregut festiu.
El folklore europeu ha conservat uns instruments molt semblants al cataclinc català, com ara la triccaballacca napolitana, constituïda per tres martellets en ventall en una base immòbil, sobre la qual percudeixen en sacsejar-los.

## Referències

* ↑ Amades, Joan: Costumari Català: Auques, instruments musicals i Nadal. Salvat Editores, S.A., Barcelona, 1997. ISBN 84-345-9682-2, plana 125.
# Terziian

Terziian - Терзиян (rus) és un poble del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba als vessants del Caucas occidental, a la capçalera del riu Gunaika, a 30 km al nord-est de Tuapsé i a 98 km al sud de Krasnodar.
Pertany al possiólok d'Oktiabrski.
# Enric Porta Mestre

Enric Porta i Mestre (la Pobla de Segur, 1898 - ibid. 3 d'abril de 1993) fou un pintor català dedicat sobretot a pintura infantil i natura morta, i els paisatges de la seva terra en els que hi volcà la seva sensibilitat d'artista. A vegades, utilitzava abundants empastaments dins d'un marc tradicional.
El 1922 exposà a Barcelona i anà a París a ampliar els estudis, on conegué al fauvista Miquel Villà i Bassols. A partir de llavors, el mestre fauvista passà els estius a la Pobla de Segur.
En tornar de França exposà a diversos salons i individualment a les Galeries Syra de la Ciutat Comtal, llavors propietat de Montserrat Isern.
Ha estat objecte de crítics d'art com Sebastià Gasch, Masgrau, Tristan la Rosa, sempre favorable, encomiant l'honradesa de llur pintura, del domini del color i la seva personalitat pintant. Va ser un apassionat de Courbet i de Cėzanne, què potser influïren en la seva obra. És sense cap dubte un mestre de la pintura catalana del segle XX

## Referències

* 1 2 «Enric Porta Mestre». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Enric Porta Mestre». Museu d'Art Jaume Morera. Índex d'artistes. [Consulta: 1r novembre 2015].
* ↑ Sànchez i Vilanova, Llorenç. Miquel Villà i La Pobla de Segur.. La Pobla de Segur: Casa Torres, 1989, p. 64. ISBN 844045094X.
4. PORTA. Biblioteca "Actuales maestros de la pintura y escultura catalanas". Editorial "La Gran Enciclopedia Vasca" ISBN 84-248-0139-3
# Portada/article febrer 29
## Pride and Prejudice

Pride and Prejudice és una adaptació cinematogràfica de la novel·la del mateix nom de Jane Austen. Dirigida per Robert Z. Leonard el 1940, la pel·lícula, en blanc i negre, va ser la primera versió de Hollywood d'una obra d'Austen i el primer llargmetratge de les aventures de les germanes Bennet. Un relat que no tornaria a la gran pantalla fins al 2005 amb Pride & Prejudice de Joe Wright. Els seus principals protagonistes són Greer Garson i Laurence Olivier, que van interpretar Elizabeth Bennet i el Sr. Darcy respectivament. Cal destacar, a més, la participació d'Edna May Oliver i de Maureen O'Sullivan.
# Novoixàkhtinski

Novoixàkhtinski (en rus: Новошахтинский) és un poble (possiólok) del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 6.584 habitants.
# Carol Gray

Carol Gray és directora del Gray Center for Social Learning and Understanding a Grand Rapids (Michigan). És més coneguda per crear «històries socials» o «escenaris socials», històries curtes utilitzades com a eina d'ensenyament per a nens autistes.
# Dromornis stirtoni

Dromornis stirtoni, fou un ocell membre de la família extinta dels dromornítids. És l'ocell no volador més gran conegut a través de fòssils. Mesurava tres metres d'alçada i pesava una mitja tona. Visqué en zones boscoses obertes subtropicals a Austràlia durant el Miocè superior, i podria haver estat carnívor. Pesava més que Aepyornis i era més alt que el moa. Degut al pobre registre fòssil de Dromornis australis (l'espècie tipus del seu gènere) i el gran buit en el temps entre les dues espècies de Dromornis, D. stirtoni podria ser eventualment reclassificat dins el gènere Bullockornis.
Aquesta espècie tenia un llarg coll i unes ales molt petites, que feien que no pogués volar. Les seves potes eren potents, però no es creu que hagués estat un corredor ràpid. El bec de l'ocell era gran i immensament potent, conduint els primers investigadors a creure que servia per a tallar les tiges de plantes dures. Tanmateix, altres han argumentat que la mida del bec suggereix que l'ocell era carnívor.

## Vegeu també

* Megafauna australiana
* Dromornítids
* Història d'Austràlia

## Referències

* 1 2 3 4 Ellis, Richard. No Turning Back: The Life and Death of Animal Species. Nova York: Harper Perennial, 2004, p. 102. ISBN 0-06-055804-0.
* Rich, P. (1979): The Dromornithidae, an extinct family of large ground birds endemic to Australia. Bureau of National Resources, Geology and Geophysics Bulletin 184: 1–196.

## Enllaços externs

* Esquelet reconstruït Arxivat 2007-01-29 a Wayback Machine.
# Emirat de Kazaure

L'emirat de Kazaure fou un estat històric i avui dia un emirat tradicional del nord de Nigèria a l'estat de Jigawa. La seva capital des de 1819 és Kazaure.
Va ser fundat per Dan Tunku, un guerrer fulani, que va ser un dels 14 portadors de la bandera verda de la gihad Fulani (guerra santa) del líder Usman Dan Fodio. Dan Tunku va arribar des de la propera ciutat de Dambatta (Dambarta) a un llogaret d'estaques que va anomenar Kazaure i va establir un emirat que va agafar territoris dels contigus emirats de Kano, Katsina, i Daura.
Durant el regnat (1824-57) de l'emir Dambo, fill i successor de Dan Tunku, l'emirat es va ampliar (parcialment a costa de l'estat adjacent de Damagaram), i es van construir les muralles i el palau de la ciutat de Kazaure. Les guerres amb Damagaram van continuar fins a la victòria de Kazaure el 1889. Kazaure va ser ocupada pels britànics el 1906, i l'emirat es va incorporar a la província de Kano. El 1968 va passar a formar part de l'estat de Kano i el 1991 va quedar dins l'estat de Jigawa que s'acabava de formar.

## Emirs (sarkin arewa)

* 1818 - 1824 Ibrahim Dan Tunku
* 1824 - 1857 Dambo dan Dan Tunku
* 1857 - 1886 Muhamman Zangi dan Dambo
* 1886 - 1914 Muhamman Mayaki dan Dambo
* 1914 - 1922 Muhammadu Tura dan Muhamman Mayaki
* 1922 - 1941 Umaru Na'uka dan Muhammadu Tura
* 1941 - 1969 Adamu dan `Abd al-Mu'mini
* 1969 - 1974 Ibrahim dan Adamu
* 1974 - 1994 Muhammadu dan Adamu
* 1994 - 1998 Husaini Adamu
* 1998 - Najib Husaini Adamu

## Referències

* Enciclopèdia Britànica
* Adenekan Ayodele (2000), Kazaure Emirate, Ibadan.
# Portada/article març 27
## Miquel Àngel

Michelangelo di Lodovico Buonarroti Simoni (Caprese, 6 de març de 1475 – Roma, 18 de febrer de 1564), també conegut simplement com a Michelangelo o Miquel Àngel, va ser un escultor, pintor, poeta i arquitecte renaixentista. Va ser molt admirat pels seus contemporanis, que l'anomenaven el Diví.
Va triomfar en totes les arts en què treballà. L'escultura, segons havia declarat, era la seva predilecta i la primera a la qual es va dedicar; a continuació va dedicar-se a la pintura, quasi com una imposició de Juli II, i que es va concretar en una obra excepcional que magnifica la volta de la Capella Sixtina; i en els seus darrers anys va realitzar projectes arquitectònics. Com que era molt perfeccionista, si trobava el més petit defecte en una de les seves obres, considerava que era un desastre.
# Novokaltàievo

Novokaltàievo (en rus: Новокалтаево) és un poble de Baixkíria, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 118 habitants. Pertany al districte de Iermolàievo.

## Referències

* ↑ Закон Республики Башкортостан от 19.11.2008 № 49-з «Об изменениях в административно-территориальном устройстве Республики Башкортостан в связи с объединением отдельных сельсоветов и передачей населённых пунктов»
# Hippolyte Boulenger

Hippolyte Emmanuel Boulenger (Tournai, 1837-1874) va ser un paisatgista belga influït per l'Escola de Barbizon, considerat el "Corot" belga.
Fill de pares francesos, Hippolyte Boulenger va néixer a Tournai el 1837. Hi va viure durant la seva joventut i després es va traslladar a París, on va estudiar dibuix entre 1850 i 1853. Aquest any se'n va anar a Brussel·les per treballar, mentre que en les nits estudiava en la Reial Acadèmia de Belles Arts al costat de Joseph Quinaux, paisatgista.
Va conèixer al retratista Camille Van Camp el 1863, qui es va convertir en el seu mentor i mecenes. Ell va ser qui va mostrar la seva primera pintura en el Saló de Brussel·les el mateix any. Boulenger va ser a Tervuren en 1864, i va reunir al seu al voltant a un grup de pintors afins per conjunyir-los a l'Escola van Tervuren, una versió belga de l'Escola de Barbizon, de la qual ell es va convertir en líder. Al mateix temps, el seu principal model va ser Jean-Francois Millet, encara que els seus últims treballs van ser més propers a Corot. Cap a 1866, ja era famós en diversos cercles d'art belga.
Va contreure matrimoni en 1868 i es va traslladar a Zaventem, però va tornar a Tervuren en 1870. Aquests van ser els seus millors i més fructífers anys, en els quals va realitzar la pintura De oude Haagbeukdreef. Tervuren, la qual li va merèixer la Medalla d'Or del Saló de Brussel·les de 1872. Durant aquest període va viatjar a Bèlgica i a l'estranger; va pintar al llarg del riu Mosa. Va ser seva el suggeriment de deixar dirigir la creació de la Societat Lliure de Belles Arts, amb un cercle de joves artistes belgues, que va incloure a Alfred Verwee, Felicien Rops i Constantin Meunier, al costat de membres honoraris de l'estranger com Corot, Millet, Honoré Daumier, Gustave Courbet i Willem Maris.
Cap a 1869 va començar a patir epilèpsia. Conjugat amb l'abús de l'alcohol, aquesta malaltia li va provocar la mort en un hotel de Brussel·les el 1874.

## Obres

* Josaphat Valle en Schaarbeek, 1868, Museu Reial de Belles Arts, Anvers.
* Després de la tempesta del capvespre, 1869, Museu Reial de Belles Arts, Ghent
* La Inundació, 1871, Museu Reial de Belles Arts de Bèlgica, Brussel·les.

## Bibliografia

* P. & V. Berko, "Diccionario de los pintores belgas nacidos entre 1750 & 1875", Knokke 1981, p. 63-64.

## Referències

* 1 2 3 Muther, Richard. The History of Modern Painting Volume IV. MacMillan, 1897, p. 58-59. ISBN 978-1-4437-7528-1.
* 1 2 3 Palmer, Michael; De Geest, Joost. 500 chefs-d'oeuvre de l'art belge (en francès). Tielt: Lannoo, 2006, p. 46. ISBN 978-2-87386-470-5 [Consulta: 9 juliol 2009].
* ↑ «Hippolyte Boulenger» (en francès). Larousse.
# Batalla naval de les Arginuses

Les Arginuses fou el nom d'un grup de cinc petites illes de la mar Egea, entre Lesbos i la costa de l'Àsia Menor, on els atenesos van derrotar els espartans en una batalla naval el 406 aC, durant la Guerra del Peloponnès.

## Antecedents

El 412 aC el rei de Pèrsia va demanar el tribut a les ciutats de Jònia, que s'havien quedat sense la protecció atenenca; Milet, Quios, Èritres de Jònia, Cnidos, Rodes i altres es van declarar per Esparta; Clazòmenes, Lesbos, Samos i Halicarnàs van romandre lleials a Atenes. Esparta i Pèrsia van negociar una aliança dirigida essencialment contra Atenes. Aquesta aliança havia estat beneïda per Alcibíades, el líder atenenc exiliat a Esparta i auspiciada pel sàtrapa de Lídia Tissafernes.

## Batalla

El 406 aC el termini de Lisandre com a cap de la flota esparta (un any) es va acabar i el va succeir Cal·licràtides que va ocupar Metimma a Lesbos i va derrotar a la flota atenenca, dirigida per Conó, bloquejant les seves restes a Mitilene; però la perícia de Conó li va permetre trencar el bloqueig i unir-se a la resta de la flota a Samos. Un conjunt de 150 naus atenenques van derrotar a la flota espartana en aigües de les illes Arginuses (agost) batalla en la qual va morir Cal·licràtides i els espartans van perdre 70 naus. Lisandre fou nomenat altre cop almirall de la flota. El seu bloqueig de l'Helespont va impedir el subministrament de gra a Atenes.

## Conseqüències

Euriptòlem, un orador grec fill de Pisianax i cosí d'Alcibíades, es va oposar al processament dels generals que havien pres part en la batalla de les Arginuses, procediment que considerava il·legal. El seu discurs en aquesta ocasió és esmentat per Xenofont, i demanava un judici separat per a cada general.
El 404 aC va capitular Sestos davant els espartans i Alcibíades va fugir a Pèrsia on fou assassinat per ordre de Farnabazos de Dascilios (instigat per Lisandre). El tractat de pau entre Atenes i Esparta es va signar a l'abril.

## Referències

* ↑ Kagan, Donald. The Fall of the Athenian Empire (en anglès). Cornell University Press, 2013, p. 349. ISBN 0801467268.
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Boston: Little, Brown and Co., 1867 (Vol. I, Vol. II i Vol. III). (Xen. Hell. 1.7.16.)
# Novojàtkovo

Novojàtkovo (en rus: Новожатково) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 214 habitants.

## Referències

* ↑ Законодательное собрание Приморского края. Сборник «Муниципальные образования Приморского края»