OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Achyrospermum

Achyrospermum és un gènere amb trenta-dues espècies fanerògames i lamiàcies.

## Morfologia

Plantes herbàcies perennes o arbustos de fulles peciolades i crenades. Les inflorescències es presenten en una estructura d'espiga terminal densa o lateral. Les bràctees són ovalades, sèssils, apicals, escassament pubescents i amb un marge ciliat que abasta l'eix entre els verticils. Respecte al calze podem dir que és decanervi, amb 5 dents pràcticament iguals. La corol·la està composta per una estructura cilíndrica. A més està formada per limbes bilabiats, el llavi superior està corbat i l'inferior trilobulats i paral·lalels entre ells. Té quatre estams fèrtils, didínams i tots ells dirigits cap a la part superior del tub o del llavi superior de la corol·la.

## Espècies seleccionades

| Achyrospermum africanum Achyrospermum aethiopicum Achyrospermum axillare Achyrospermum carvalhi Achyrospermum ciliatum | Achyrospermum cryptanthum Achyrospermum dasytrichum Achyrospermum densiflorum Achyrospermum erythrobotrya Achyrospermum fruticosum |

## Sinonímia

* Lamprostachys Bojer ex Benth. in A.P.de Candolle (1848).
* Siphotoxis Bojer ex Benth. in A.P.de Candolle (1848).

## Referències

* ↑ Sinònims a Kew
# Pradilla de Ebro

Pradilla de Ebro és un municipi d'Aragó situat a la província de Saragossa i enquadrat a la comarca de la Ribera Alta de l'Ebre.
# La Madella

La Madella és una antiga masia inventariada del poble de Riells del Fai, en el terme municipal de Bigues i Riells, al Vallès Oriental. A prop hi ha un molí.

## Masia
### Situació

És al nord-oest del terme i del poble al qual pertany. És la masia més septentrional de la Vall de Sant Miquel, i queda a sota i molt a prop de l'antic monestir de Sant Miquel del Fai. Són veïnes seves al sud les masies de la Font de la Pineda i la Pineda. És a l'esquerra del Tenes, al sud-est del lloc on s'aboca el torrent del Gat. Al nord de la Madella hi ha unes cases modernes denominades Torres de la Madella.
Al nord-est de la Madella hi ha l'extrem occidental dels Cingles de Bertí, al lloc on hi ha les Costes de Sant Miquel i les surgències d'aigua conegudes com les Fontetes. Pel costat nord-est de la Madella passa el Camí de Sant Miquel del Fai. Seguint pel fons de la vall, una mica més al nord de la Madella hi ha l'antiga, i abandonada, Central del Fai, on actualment s'està habilitant un espai natural.

### Descripció

Masia de planta rectangular amb edificis adossats al cos principal, cobert a doble vessant. El carener és perpendicular a la façana. Presenta una façana simètrica, amb un gran portal de dovelles i un balcó que dona a la sala i marquen l'eix de simetria de la casa. Aquest balcó es troba flanquejat per balcons a banda i banda, i el seu damunt petites finestres emmarcades amb carreus, la resta de la casa està arrebossada. El balcó central porta la data 1800 i la llinda d'una finestra de la planta baixa porta la data del 1798. La casa és de tres crugies i de tres pisos d'alçada.

### Història

Possiblement l'antiga casa dels Madella siguin unes ruïnes que s'anomena, i que estan situades a la mateixa zona. La casa actual podria ser del s. XVIII com ens ho indica les llindes. En el fogatge de 1553 se cita a Gabriel Madella, el que ens indica la presència anterior dels Madella. En el segle xv apareixen datats com a remences. L'any 1580 consta la paga de rendes al monestir de Sant Miquel del Fai. La casa té diferent documentació a partir del s. XVI. Continua la mateixa família Madella, que ha anat conservant el nom fins als nostres dies. Així l'amo actual es diu Pujol Puigdomenech i és descendent directe.

## Molí

La masia té un molí al costat de migdia. És a l'esquerra del Tenes, i també a l'esquerra del torrent del Gat. Les seves aigües procedien del Tenes. Eren captades al lloc on ara hi ha les restes de la Central del Fai, i amb elles s'omplia la bassa del molí, encara existent, des d'on passava al carcabà, on feia girar la mola. En l'actualitat el canal d'alimentació del molí encara existeix, i serveix per a la masia de la Madella i els horts d'aquest sector, inclosos els de la Font de la Pineda. L'origen d'aquest molí es remunta al segle xv.

## Referències

* 1 2 «La Madella». Gencat. Patrimoni. [Consulta: 28 novembre 2016].
* ↑ 41° 42′ 17.07″ N, 2° 11′ 28.44″ E﻿ / ﻿41.7047417°N,2.1912333°E﻿ / 41.7047417; 2.1912333
* ↑ «Bigues i Riells senyalitzarà un itinerari que recorrerà cinc molins». Ajuntament de Bigues i Riells, 15-03-2010 [Consulta: 28 novembre 2016].
# Sada

«Sada» té aquests significats:
* Sada (la Corunya), un municipi de la província de la Corunya a Galícia.
* Sada (Navarra), un municipi de la comunitat autònoma de Navarra.
* Sada (Mayotte), un municipi francès, situat a la col·lectivitat d'ultramar de Mayotte.
* Cantó de Sada, un cantó francès del departament d'ultramar de Mayotte.
# Sarah Farro

Sara E. Farro (nascuda el 1859 a Illinois) fou una escriptora afroamericana estatunidenca. Els seus pares s'havien mudat a Chicago des del sud dels Estats Units. Va tenir dues germanes més petites i la seva cursa en el cens de 1880 s'afirma que la seva raça és "negra".
La seva novel·la, True Love: A Story of English Domestic Life fou publicada el 1891 a Chicago per l'editorial Donohue & Henneberry. Va ser un dels 58 llibres d'Illinois exposats al la fira mundial World's Columbian Exhibition de 1893. Cap a finals de la seva vida, el 1937, fou considerada com una de les pioneres afroamericanes en una celebració de Chicago. No se'n coneix cap més novel·la.
Els historiadors de la literatura només han reconegut tres escriptors afroamericans més que hagin escrit novel·les al segle xix. Sarah Farro va viure al nord del país durant la final de l'esclavitud, va precedir la Gran Migració i va publicar una novel·la sobre l'Amèrica victoriana.

## Referències

* 1 2 «Why was one of only four African-Americans to publish a novel in the 19th century forgotten?». The Independent, Jun 2, 2016. [Consulta: Feb 22, 2019].
* ↑ Farro, Sarah E. «True Love: A Story of English Domestic Life». Donohue & Henneberry, Feb 22, 1891. [Consulta: Feb 22, 2019].
* ↑ «Sarah E Farro, early black novelist» p. 3, Jul 17, 1892. [Consulta: Feb 22, 2019].
* ↑ «UMass Amherst Scholar’s Research Discovers Forgotten 19th-Century African-American Novelist Sarah E. Farro». Office of News & Media Relations | UMass Amherst. Arxivat de l'original el de febrer 23, 2019. [Consulta: Feb 22, 2019].
# Plaza de Colón

La Plaza de Colón (Plaça de Colom en català) és un dels llocs de major interès de la ciutat de Madrid, a Espanya. Rep el nom de Cristòfor Colom, a qui fa honor. Es troba delimitada pels carrers de Serrano, Goya, Jorge Juan, i els passejos de Recoletos i La Castellana, unint aquests dos últims amb el carrer de Génova. En la seva part aquest hi ha un ampli espai obert conegut com a Jardins del Descobriment.
En aquest espai hi ha el Centre d'art Teatre Fernán Gómez - antigament Centre Cultural de la Vila de Madrid - i un monument a Cristòfor Colom d'estil neogòtic erigit entre 1881 i 1885. Aquest consta d'una base quadrada amb relleus i un pilar octogonal tallats en pedra per Arturo Mélida, i una estàtua de tres metres d'alçada esculpida en marbre blanc d'Itàlia per Jeroni Suñol. L'alçada total és de 17 metres. En aquest espai l'arquitecte Antoni Palacios va situar el seu monumental projecte de "Projecte de Palau de les Arts" el 1926. El projecte finalment no es va dur a terme.
El 1977 es va instal·lar als jardins el Monument al Descobriment d'Amèrica, realitzat per Joaquín Vaquer Turcios. És un conjunt de tres macroescultures de formigó, anomenades respectivament Les profecies, La gènesi i El Descobriment, amb relleus i inscripcions.
A la Plaza de Colón oneja la bandera d'Espanya més gran del món, i a la cruïlla de la plaça amb el carrer de Génova s'erigeixen les anomenades Torres de Colón, projectades per l'arquitecte Antonio Lamela Martínez i construïdes entre 1967 i 1976.

## Referències

* ↑ admon. «Plaza de Colón y Jardines del Descubrimiento» (en espanyol europeu), 22-02-2016. [Consulta: 16 març 2019].
* ↑ «Estatua de Colón» (en castellà). [Consulta: 6 abril 2019].
* ↑ «Las cinco banderas más grandes de Madrid» (en castellà), 13-07-2013. [Consulta: 6 abril 2019].
# Ducat d'Ivrea

El ducat d'Ivrea va ser un ducat longobard, la capital del qual fou Ivrea. El territori incloïa les diòcesis d'Ivrea i de Vercelli.
El ducat hauria estat fundat a finals del segle vi, en temps d'Agilulf (591 -616). Un personatge dels Adelchi de Manzoni fou el duc Guntigi d'Ivrea, elegit per Desideri com a defensor del ducat de Pavia. El ducat fou abolit el 774 i transformat en comtat; junt amb els comtats d'Acqui, Alba, Asti, Torí, Vercelli, Pombia (Novara) i Bulgaria (al Vigevanese) va esdevenir una marca fronterera sota domini de la família dels Anscarici.

## Referències

* Pau el Diaca, Historia Longobardorum.
# Alain de Botton

Alain de Botton és un escriptor i conferenciant britànic establert a Londres i nascut a Suïssa l'any 1969. Els seus llibres tracten diversos temes contemporanis, posant èmfasi en la rellevància de la filosofia per a la vida quotidiana. El 1993 va publicar la novel·la-assaig Essays in Love, que va arribar a vendre dos milions d'exemplars. Altres best-sellers seus inclouen How Proust Can Change Your Life (1997), Status Anxiety (2004) i The Architecture of Happiness (2006).
De Status Anxiety se’n va fer al Regne Unit una sèrie de televisió, emesa també pel Canal 33 català, amb el títol Angoixats per l'estatus.
Va ser cofundador de The School of Life el 2008 i Living Architecture el 2009. El 2015 va ser guardonat amb "The Fellowship of Schopenhauer", un premi anual d'escriptors del Melbourne Writers Festival, per aquest treball.

## Llibres

* Essays in love (1993). Londres: Macmillan.
— (1993). On love [variant del títol als EEUU]. Nova York: Grove Press.
— (2006). Essays in love. Edició revisada. Londres: Picador.
* The Romantic Movement (1994)
* Kiss and Tell (1995)
* How Proust Can Change Your Life (1997)
* The Consolations of Philosophy (2000)
— El consol de la filosofia (La Magrana, 2009)
* The Art of Travel (2002)
* Status Anxiety (2004)
* The Architecture of Happiness (2006)
* The Pleasures and Sorrows of Work (2009)
* A Week at the Airport (2009)
* Religion for Atheists: A Non-Believer's Guide to the Uses of Religion (2012)
* How to Think More About Sex (2012)
* The News: A User's Manual (2014)
* The Course of Love (2016)
* A Therapeutic Journey - Lessons from the School of Life (2023)

## Referències

* ↑ «Parisians learn at the School of Life», 17-06-2014. [Consulta: 16 agost 2022]. «Founded in London in 2008 by Swiss-born philosopher Alain de Botton»
* ↑ «Alain de Botton's First Effort to Bring Modern Architecture to the British». The New York Times, 17-11-2010 [Consulta: 16 agost 2022]. «Alain de Botton, the Swiss-born essayist who lives in London, founded a nonprofit group called Living Architecture in 2009»
* ↑ «El filòsof Alain de Botton dóna les claus per vèncer la moderna obsessió per l'estatus social». CCMA, 21-03-2004. [Consulta: 6 gener 2024].
* ↑ Hird, Alison. «Parisians learn at the School of Life». RFI, 17-06-2014. [Consulta: 16 agost 2022]. «Founded in London in 2008 by Swiss-born philosopher Alain de Botton»
* ↑ «Alain de Botton's First Effort to Bring Modern Architecture to the British». , 17-11-2010. «Alain de Botton, the Swiss-born essayist who lives in London, founded a nonprofit group called Living Architecture in 2009»

## Enllaços externs

* Alain de Botton
# Missa de Glòria

«Missa de Glòria» té aquests significats:
* Missa de Glòria (Mascagni)
* Missa de Glòria (Puccini)
* Missa de Glòria (Rossini)
* Missa de Glòria (Fargas i Soler)
# Pradetita

La pradetita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de la lindackerita. Rep el nom de la localitat de Pradet, a França, la seva localitat tipus.

## Característiques

La pradetita és un arsenat de fórmula química CoCu₄(AsO₄)₂(HAsO₄)₂·9H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1991. Cristal·litza en el sistema triclínic. És l'anàleg de cobalt de la lindackerita i la veselovskýita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la pradetita pertany a «08.CE: Fosfats sense anions addicionals, amb H₂O, només amb cations de mida mitjana, RO₄:H₂O sobre 1:2,5» juntament amb els següents minerals: chudobaïta, geigerita, newberyita, brassita, fosforrösslerita, rösslerita, metaswitzerita, switzerita, lindackerita, ondrušita, veselovskýita, klajita, bobierrita, annabergita, arupita, barićita, eritrita, ferrisimplesita, hörnesita, köttigita, manganohörnesita, parasimplesita, vivianita, pakhomovskyita, simplesita, cattiïta, koninckita, kaňkita, steigerita, metaschoderita, schoderita, malhmoodita, zigrasita, santabarbaraïta i metaköttigita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Cap Garonne, a la localitat de Lo Pradet, al departament de Var (Provença-Alps-Costa Blava, França). També ha estat descrita a la mina Anton, a la localitat de Wittichen (Baden-Württemberg, Alemanya), i al dictricte miner de Jáchymov (Regió de Karlovy Vary, República Txeca). Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Pradetite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 gener 2022].
# Carla Gavazzi

Carla Gavazzi (Bèrgam, 26 de febrer de 1913 – Milà, 25 de maig de 2008) fou una soprano italiana.

## Biografia

Va estudiar en diferents centres de Suïssa i França, rebent classes de violí, francès i alemany. Va debutar com a cantant en 1940 en La Bohème de Puccini, però a causa de l'esclat de la Segona Guerra Mundial la seva carrera es va veure interrompuda, reprenent-la en 1946.
Va cantar en teatres d'arreu d'Itàlia (Florència, Milà, Parma, Brescia, Trieste, Bolonya, Verona, Roma, Nàpols i Palerm entre altres), mentre que a l'estranger solament a Lisboa i Barcelona. El 2 de desembre de 1952 va cantar al Gran Teatre del Liceu de Barcelona l'òpera Risurrezione de Franco Alfano, al costat del baríton barceloní Manuel Ausensi, en l'estrena de l'òpera a Espanya. El seu nom va aparèixer anunciat per a la temporada 1953-1954 del Liceu, però no va actuar.
Es va retirar dels escenaris en 1959 a causa de la malaltia de la gota i per motius familiars. El seu repertori contenia obres de Mozart de Verdi i de Puccini, a més d'altres obres contemporànies.
En els anys cinquanta va enregistrar diverses òperes per a la discogràfica Cetra i va participar en una pel·lícula de l'òpera Cavalleria rusticana de Pietro Mascagni. En 1998 va aparèixer en la pel·lícula documental Opera Fanatic de Stefan Zucker.

## Discografia

* La fanciulla del west, amb Vasco Campagnano, Ugo Savarese, dir. Arturo Basile - Cetra 1950
* Adriana Lecouvreur, amb Giacinto Prandelli, Mitì Truccato Pace, Saturno Meletti, dir. Alfredo Simonetto - Cetra 1950
* Pagliacci, amb Carlo Bergonzi, Carlo Tagliabue, Marcello Rossi, dir. Alfredo Simonetto - Cetra 1951
* Don Giovanni (Dona Elvira), amb Giuseppe Taddei, Italo Tajo, Maria Curtis Verna, Cesare Valletti, Elda Ribetti, dir. Max Rudolf - Cetra 1953

## Vídeo

* Cavalleria rusticana, amb Mario Ortica; Giuseppe Valdengo, dir. Alberto Erede - vídeo RAI 1956.

## Referències

* ↑ «La soprano Carla Gavazzi». La Vanguardia, 02-12-1952, pàg. 21.
* ↑ «Teatros - Gran Teatro del Liceu - Próxima temporada». La Vanguardia, 03-10-1953, pàg. 15.
* ↑ «Carla Gavazzi - Soprano» (en alemany). Opernaufnahmen. [Consulta: 6 juliol 2019].
* ↑ «Opera Fanatic (1999)» (en anglès). IMDb. [Consulta: 6 juliol 2019].

## Enllaços externs

* Carla Gavazzi, la soprano que preferì l'amor a l'èxit, en Corriere della Sera, 8 de juliol de 2008 (arxiu de l'original de data abans de 1/1/2016) (en italià).
# Plaza de Toros Monumental de Valencia

La Plaza de Toros Monumental de Valencia és la plaça de braus de la ciutat veneçolana de Valencia, que és la segona plaça de toros més gran del món, tan sols superada per la Plaza de Toros México de Ciutat de Mèxic. Fou dissenyada per l'arquitecte veneçolà Peter Kurt Albers Acosta, i inaugurada l'any 1968. Té un aforament de 25.000 persones, i a part de les mateixes curses de braus serveix d'escenari per a concerts i altres espectàcles.

## Enllaços externs

* Web de la Plaza de Toros Monumental de Valencia Arxivat 2009-04-01 a Wayback Machine.
# Albert de Quintana

Albert de Quintana és el nom dels següents personatges:
* Albert de Quintana i Combis (1834-1907), polític i escriptor català
* Albert de Quintana i Serra (1870-1957), advocat i polític català
* Albert de Quintana i de León (1890-1932), polític català
* Albert de Quintana i Vergés (1904-1999), advocat i polític català
# Missa de Glòria (Mascagni)

La Missa de Glòria (Messa di Gloria in fa maggiore per soli, coro e orchestra) és una missa composta per Pietro Mascagni i estrenada el 22 d'abril de 1888 a l'església de Sant'Antonio de Cerignola per l'orquestra Filarmonica di Cerignola sota la direcció del mateix compositor.
El 1885 abandonà els estudis per a fer de director d'orquestra en una companyia d'opereta. Posteriorment s'instal·là a Cerignola i es dedicà a la composició i a la direcció. El fet més transcendental de la seva vida arribà el 1889, any en què guanyà el premi de l'editor Sonzogno amb Cavalleria rusticana, obra considerada normalment com la iniciadora del moviment verista. Entremig va compondre aquesta Missa de Glòria que a l'estrena va tenir un èxit total i indiscutible, estrena que es produïa uns mesos després del seu casament amb Lina el 17 de febrer.
Mascagni va escriure aquesta missa per a una orquestra de nens dels seus alumnes de l'escola de Cerignola. És per aquest motiu que no presenta una gran dificultat en la seva representació.

## Estructura

* Kyrie
* Gloria
* Laudamus
* Gratias
* Domine Jesu
* Qui Tollis
* Qui Sedis
* Quonaim
* Cum Sancto Spiritu
* Credo
* Et Incarnatus
* Et Resurrexit
* Sanctus
* Elevazione
* Benedictus
* Hosanna
* Agnus Dei

## Referències

* 1 2 http://www.tuttoabruzzo.it/index2.php?option=com_content&do_pdf=1&id=6494%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ http://www.mascagni.org/works/messa Arxivat 2010-01-27 a Wayback Machine.
* ↑ http://classics-glaucus.blogspot.com/2009/01/pietro-mascagni-1863-1945-messa-di.html
* ↑ http://www.pietromascagni.com/content/view/14/55/lang,it/ Arxivat 2010-01-17 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Explicació i llibret de la Missa de Glòria Arxivat 2010-11-29 a Wayback Machine.
# Bisko

Bisko és un poble del municipi de Trilj (Split-Dalmàcia, Croàcia). El 2011 tenia 395 habitants.

## Referències

* ↑ Oficina d'Estadística de Croàcia. «Population by Age and Sex, by Settlements, 2011 Census: County of Karlovac» (en anglès). Census of Population, Households and Dwellings 2011, 01-12-2012. [Consulta: 3 març 2021].
# Casabindo

Casabindo és una localitat en el Departament Cochinoca en la província de Jujuy, Argentina.
La seva església es conserva com el 1690 i hi trobem pintures de l'escola cuzqueña: "Los Ángeles Arcabuceros", i és considerada la catedral de la Puna. El 15 d'agost s'hi celebren festes en honor de l'Assumpció de la Mare de Déu i després de la festa es fa el "Toreig de la Vincha", única manifestació taurina que es realitza en la República Argentina.

## Demografia

Població el 1991: 95 hab. (INDEC) Població és 2001: 155 hab. (INDEC), dels quals el 48,39% són dones i el 51,61% són homes.
A l'hivern el fred és molt intens i hi sol haver registres de fins a -20 °C
# Conscienciació

La conscienciació en el procés educatiu és essencial per tal d'obtenir un enriquiment personal i un aprenentatge significatiu de tots els valors de la societat, ja que s'ha de créixer interioritzant i valorant que hi ha diferents cultures, amb diferents moralitats i conductes.
En el fons tots som diferents, però tots hem de ser valorats com a persones que som, amb les mateixes condicions d'igualtat, per això hem de transmetre als alumnes la importància de suprimir qualsevol tipus de prejudici davant de les diferents races, cultures, conductes… És essencial educar respectant i aportant un sentit de consciència a cada un dels alumnes, ja que és un procés molt significatiu en el seu creixement intel·lectual i personal.
Viccionari
# Torre de Miguel Sesmero

Torre de Miguel Sesmero és un municipi de la província de Badajoz, a la comunitat autònoma d'Extremadura.

## Història

L'origen de La Torre podria ser cèltica, rebent el nom de Saluxtogi fa uns 2.600 anys. Després va tenir un assentament romà donant origen a altre nom: Turrilux. Les històries conten que el nom del poble es deu a una torre construïda per a la defensa del poble en les guerres contra Portugal, que, posteriorment a aquests conflictes, el poble va quedar despoblat. També diuen que en l'època medieval, Miguel Pico va trobar un tresor en les terres del poble, i atès que era sexmero (repartidor de terres), li van posar el seu nom en el seu honor i el poble va tenir una repoblació.
En 1531 solament tenia 332 habitants. Així mateix, es relaciona l'origen del seu nom a una torrassa situada entre les cases del poble, a la vora de la plaça major, que hagué de ser part d'una fortalesa que va ser demolida entorn de 1841. Anteriorment s'anomenava Torre de Almendral, ja que depenia d'aquest poble veí. I els va dur a una contesa en el segle vii de la qual es posseïx poca documentació referent a aquest fet. La seva fundació fou en el segle xiv, potser el 1392 i és aquí quan se li dona el nom de La Torre. S'han trobat documents que confirmen que les terres de Torre de Miguel Sesmero eren del Bisbe de Badajoz.
Entre setembre i octubre de 1643, les tropes portugueses, al comandament del Duc d'Obidos, volien assetjar Badajoz, però al desistir en la seva obstinació va decidir arrasar alguns pobles de la frontera, entre els quals es troba Torre de Miguel Sesmero, aconseguint un estat de por a tota la zona que va fer que molts vilatjans abandonessin el poble i els del voltant. La condició de Vila es va adjudicar el 1635 mitjançant pagament d'11.000 ducats a Felip IV.

## Referències

* ↑ EPA.com.es. «Badajoz municipios de más y menos de 5000 habitantes» (en castellà), maig 2020. [Consulta: 21 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Web de Torre de Miguel Sesmero Arxivat 2015-06-27 a Wayback Machine.