OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Segona divisió espanyola de futbol 1932-1933

Resum de l'activitat de la temporada 1932-1933 de la Segona divisió espanyola de futbol.

## Clubs participants

| Club | Ciutat | Estadi |
| Athletic Club Madrid | Madrid | Metropolitano |
| CE Castelló | Castelló de la Plana | El Sequiol |
| Celta de Vigo | Vigo | Balaídos |
| Deportivo de La Coruña | La Corunya | Riazor |
| Murcia FC | Múrcia | La Condomina |
| CA Osasuna | Pamplona | San Juan |
| Oviedo FC | Oviedo | Buenavista |
| Sevilla FC | Sevilla | Nervión |
| Sporting de Gijón | Gijón | El Molinón |
| Unión Club Irún | Irun | Stadium Gal |

## Classificació

| Pos | Equip | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG | Pts | Promoció o descens |
| 1 | Oviedo FC | 18 | 12 | 3 | 3 | 58 | 26 | +32 | 27 | Ascens a Primera Divisió |
| 2 | Athletic Club Madrid | 18 | 10 | 4 | 4 | 40 | 35 | +5 | 24 | |
| 3 | Murcia FC | 18 | 9 | 2 | 7 | 33 | 41 | −8 | 20 | |
| 4 | Unión Club de Irún | 18 | 9 | 2 | 7 | 51 | 36 | +15 | 20 | |
| 5 | Deportivo de La Coruña | 18 | 8 | 4 | 6 | 38 | 38 | 0 | 20 | |
| 6 | Sporting de Gijón | 18 | 8 | 2 | 8 | 49 | 40 | +9 | 18 | |
| 7 | Club Celta | 18 | 8 | 1 | 9 | 36 | 38 | −2 | 17 | |
| 8 | CA Osasuna | 18 | 7 | 3 | 8 | 45 | 47 | −2 | 17 | |
| 9 | Sevilla FC | 18 | 5 | 3 | 10 | 29 | 38 | −9 | 13 | |
| 10 | CE Castelló | 18 | 2 | 0 | 16 | 14 | 54 | −40 | 4 | Descens a Tercera Divisió |
* ↑ El CE Castelló va ser desqualificat després de negar-se a jugar els últims quatre partits com a local a València. Finalment, els quatre partits es contaren com a derrotes i es respectaren la resta de resultats perquè no afectaren als implicats en l'ascens. El camp de El Sequiol va ser clausurat pels incidents en el partit que disputaren el CE Castelló enfront al Real Oviedo. Posterior l'equip castellonec va ser refundat com l'Sport La Plana i jugà la temporada 1934/35 a la Tercera divisió.

## Resultats

| Casa \ Fora | ATL | CAS | CEL | DEP | MUR | OSA | OVI | SEV | SPO | UNI |
| Athletic Club Madrid | | 8–1 | 2–0 | 0–0 | 4–2 | 1–5 | 3–0 | 2–1 | 2–0 | 4–2 |
| CE Castelló | 3–4 | | - | - | 1–3 | - | 0–2 | 1–3 | - | 3–0 |
| Celta de Vigo | 2–4 | 4–1 | | 4–1 | 1–2 | 3–0 | 2–1 | 4–1 | 3–4 | 4–2 |
| Deportivo de La Coruña | 1–1 | 4–0 | 7–2 | | 1–1 | 5–0 | 3–1 | 3–1 | 4–3 | 5–0 |
| Murcia FC | 4–1 | 1–0 | 1–2 | 1–0 | | 2–1 | 1–3 | 3–2 | 5–1 | 2–1 |
| CA Osasuna | 2–2 | 1–2 | 4–2 | 8–1 | 6–1 | | 3–3 | 4–0 | 3–2 | 1–2 |
| Oviedo FC | 5–1 | 8–1 | 2–1 | 6–1 | 3–0 | 7–1 | | 5–1 | 3–3 | 2–0 |
| Sevilla FC | 0–0 | 4–0 | 1–1 | 1–1 | 3–1 | 3–1 | 1–2 | | 5–2 | 1–2 |
| Sporting de Gijón | 0–1 | 6–1 | 3–1 | 2–0 | 2–2 | 8–2 | 2–3 | 5–1 | | 5–1 |
| Unión Club Irún | 7–1 | 6–0 | 3–0 | 7–1 | 9–1 | 3–3 | 2–2 | 1–0 | 3–1 | |

## Resultats finals

* Campió: Real Oviedo.
* Ascens a Primera divisió: Real Oviedo.
* Descens a Segona divisió: Alavés.
* Ascens a Segona divisió: CE Sabadell.
* Descens a Tercera divisió: CE Castelló.

## Referències

* ↑ «Temporada a rsssf». RSSSF, 02-11-2018.
* ↑ «Temporada a bdfutbol». BDFutbol, 02-11-2018.
# Can Gresa

Can Gresa era una masia de l'antic terme de Sant Genís dels Agudells, al districte d'Horta-Guinardó de la ciutat de Barcelona, actualment enderrocada.
Estava documentada des del segle xviii i, popularment, se l'anomenava Casa Groga. Era una casa senyorial, amb una galeria porticada i una torre mirador que daten de l'any 1830, quan fou renovada i ampliada la casa coneguda fins aquell moment com a Can Tèrmens.
La darrera propietària va ser Rosa Gresa, vídua de Picó, a la mort de la qual els hereus en van fer donació a l'Hospital de la Santa Creu i Sant Pau.
Era situada a l'actual carrer de Natzaret, al darrere del Patronat Ribas. Es va enderrocar a mitjans del segle xx i, al seu lloc, actualment hi ha el centre cívic de la Casa Groga, els Jardins Manuel J. Arnalot i la plaça de Meguidó, a l'Avinguda del Jordà, 27.

## Referències

* 1 2 «10. Can Gresa (Casa Groga)». Rutes històriques pel Districte d'Horta-Guinardó. Ajuntament de Barcelona. Arxivat de l'original el 10 abril del 2014.
* ↑ «Can Gresa». Carta Arqueològica de Barcelona. Servei d'Arqueologia de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS).
* ↑ Díez i Quijano, 2003, p. 102.

## Bibliografia

* Díez i Quijano, Desideri. Les masies d'Horta (Història d'Horta, 3). El Tinter, p. 87-88.

## Enllaços externs

* «CAN GRESA - LA TORRE GROGA». Memòria dels barris, 28-08-2013.
# Óscar Campillo Madrigal

Óscar Campillo Madrigal (La Mata de la Riba, Província de Lleó, 14 de maig de 1961) és un periodista espanyol, que el juliol de 2016 fou nomenat Director General de Comunicació i Relacions Institucionals del Grup Vocento.
És llicenciat en Ciències de la Informació per la Universitat Complutense de Madrid. Després de realitzar pràctiques en el diari Información d'Alacant, comença a desenvolupar la seva tasca com a corresponsal del Diario de León a Astorga i La Bañeza el 1984. L'any següent es fa càrrec de la secció provincial.
Al febrer de 1986 s'incorpora a La Crònica de León com a cap de comarques. El març de 1987 és nomenat redactor en cap i director, càrrec que compatibilitza amb el de director general. Va ser, simultàniament i durant any i mig, director de l'edició burgalesa de Diario 16.
Des de setembre de 1998 és director de les edicions del diari El Mundo de Valladolid i Castella i Lleó. Va col·laborar al programa radiofònic de Punto Radio La Rebotica que dirigia i presentava Enrique Beotas.
El 9 de març de 2009 comença l'emissió dels dos canals de Radio Televisión de Castilla y León, la televisió autonòmica d'aquesta Comunitat Autònoma, de titularitat privada, a la qual s'havia incorporat algunes setmanes abans com a director general.
El març de 2011, el grup Unidad Editorial, propietari del diari esportiu Marca, anuncia que Campillo assumirà la direcció de la capçalera en substitució d'Eduardo Inda, que passa a dirigir la cadena de televisió del grup, Veo7. El març de 2016 s'anuncia la seva substitució al capdavant del diari esportiu Marca per Juan Ignacio Gallardo.
El juliol de 2016, Óscar Campillo assumeix la direcció general de Comunicació i Relacions Institucionals de Vocento, àrea que engloba les actuals direccions de Comunicació i Relacions Externes de la companyia.
El novembre de 2016, Campillo obtingué el Premi Francisco de Cossío en la categoria de trajectòria professional. La proposta presentada al jurat descriu a Óscar Campillo com «la història del periodisme viu, a peu de notícia, amb visió de Comunitat i orientada permanentment al lector, a l'oïdor, al teleespectador». I sempre, sempre, des de la inclinació al territori, Castella i Lleó, i sempre amb el territori, Castella i Lleó, com a eix d'acció i de projecció en l'àmbit nacional».

## Obres

Campillo és autor de dos llibres, tots dos biografies del President del Govern espanyol José Luis Rodríguez Zapatero:
* Zapatero. La Esfera de los Libros, 2001. ISBN 84-9734-001-9
* Zapatero, presidente a la primera. La Esfera de los Libros, 2004. ISBN 84-9734-193-7

## Referències

* ↑ Breu biografia d'Óscar Campillo. Arxivat 2011-12-15 a Wayback Machine. Consultat el 20 de març de 2011.
* ↑ «Campillo dirigirá Marca e Inda, Veo 7». Unidad Editorial, 20-03-2011.
* ↑ Eduardo Inda, director de Veo7. Consultat el 20 de març de 2011.

## Enllaços externs

* Diari Marca
# Václav Bartuska

Václav Bartuska (República Txeca, 14 de juliol de 1968) és un escriptor i polític txec, líder estudiantil de la Revolució de Vellut. Escriptor i diplomàtic txec. Actualment és ambaixador per a la seguretat energètica de la República Txeca i assessor de l'actual presidència sueca de la Unió Europea. El 1989 va ser un dels líders estudiantils de la Revolució de Vellut. Després de la fi del comunisme va ser elegit diputat al Parlament, on va treballar per a la dissolució de la policia secreta. El 1990 va publicar la seva primera novel·la, Polojasno, basada en la seva experiència durant la revolució, que va vendre 230.000 exemplars. Des d'aleshores s'ha dedicat paral·lelament a la política i l'escriptura en diversos països del món, entre ells els Estats Units, on va ser investigador visitant a la Universitat de Colúmbia.

## Referències

* ↑ «Václav Bartuska». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].
# Mas Vell (el Port de la Selva)

Mas Vell és una masia del municipi del Port de la Selva inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada al sud-est del nucli urbà de la població del Port de la Selva, prop del coll de Maó i dels masos Alfares i de la Birba.
Masia formada per diversos cossos adossats, que li confereixen una planta més menys rectangular. El nucli principal està ubicat a ponent de la construcció. Es tracta d'un cos rectangular distribuït en tres crugies i dos pisos, amb la teulada de dues aigües de teula àrab força enrunada. Els baixos eren destinats a estables i el pis era l'habitatge. L'accés a l'habitatge es fa a migdia, mitjançant una escala exterior de pedra adossada a la façana principal. L'escala condueix a una terrassa al pis, que a la planta baixa presenta una volta de canó al fons de la qual hi ha la porta d'entrada als baixos. Les obertures del cos són rectangulars amb les llindes de pedra, tot i que algunes han estat reformades amb maons. Al costat de la porta d'accés hi havia una llarga espitllera que travessa la paret de biax, utilitzada per a la defensa de l'entrada al mas. Adossat a la façana de llevant de la masia hi ha un cos més tardà que presenta, a la façana de migdia, una porta rectangular amb un arc de descàrrega de lloses, a la planta baixa, i al pis una finestra i una obertura quadrada a manera d'espitllera. La façana de tramuntana presenta una gran arcada rebaixada bastida amb lloses de pedra. A l'interior hi ha una estança coberta amb una volta rebaixada, que conserva empremtes dels encanyissats i les llates de l'encofrat utilitzat per bastir-la, als baixos. Al pis hi havia sostres embigats. Sembla que l'habitatge presentava diverses estances amb llar de foc i algunes finestres amb festejadors. A la banda de llevant de la construcció hi ha un llarg edifici de planta rectangular distribuït en una sola planta, que estava destinat a estables. Actualment ha perdut la seva coberta, que també era de dues aigües amb teula àrab. Un portal allindanat obert a la façana de ponent comunica aquest sector amb l'habitatge. L'accés a l'interior es fa mitjançant dos portals amb les llindes de fusta. A l'interior, l'eix carener de la coberta està sostingut per tres arcades de mig punt bastides amb lloses disposades a sardinell. La roca natural forma el sòl. A migdia hi ha una esplanada delimitada amb murs fets en pedra seca.
La construcció és arreu de rebles de pissarra lligats amb morter. L'aparell de la masia, idèntic a l'anterior, presenta alguns carreus grans als angles.

## Història

Mas documentat des del segle xv. L'any 1787 és ocupat per Jeroni Fornís. A començaments del segle xx va passar a ser propietat de la família Suñer, però va ser abandonat durant la primera dècada del segle XX i actualment presenta un estat ruïnós.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas Vell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 gener 2014].
# Shahab-5

Shahab-5 ( persa: شهاب ۵, que significa "Meteor-5") és un míssil balístic iranià de llarg abast, que es rumorejava que existia des de 1998. Es calcula que es basa en el Taepodong-2 de Corea del Nord amb una primera etapa basada en el RD-0216 soviètic. S'estima que l'abast potencial del míssil és d'entre 4.000 i 4.300 km amb una càrrega útil de l'ogiva de 700 a 1.000 kg.

## Referències

* ↑ «Shahab-5 / Kosar - Iran Missiles». nuke.fas.org.
* ↑ U.S. Department of Defense. Proliferation: Threat and Response. DIANE Publishing, 2001, p. 38. ISBN 1-4289-8085-7.
* ↑ Iranian Weapons of Mass Destruction: The Birth of a Regional Nuclear Arms Race?, Anthony H. Cordesman & Adam C. Seitz, ABC-CLIO, 2009, page 123
# Cappelenita-(Y)

La cappelenita-(Y) és un mineral de la classe dels silicats. Rep el seu nom en honor de Diderik Cappelen (1856-1935), camarlenc i mineralogista, qui va trobar el mineral. El sufix es va afegir el 1987 per denotar l'element dominant de terres rares.

## Característiques

La cappelenita-(Y) és un silicat de fórmula química BaY₆Si₃B₆O$_{24}$F₂. Va ser publicada per primera vegada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1884. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 6 i 6,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la cappelenita-(Y) pertany a «09.AJ: Estructures de nesosilicats (tetraedres aïllats), amb triangles de BO₃ i/o B[4], tetraèdres de Be[4], compartint vèrtex amb SiO₄» juntament amb els següents minerals: grandidierita, ominelita, dumortierita, holtita, magnesiodumortierita, garrelsita, bakerita, datolita, gadolinita-(Ce), gadolinita-(Y), hingganita-(Ce), hingganita-(Y), hingganita-(Yb), homilita, melanocerita-(Ce), minasgeraisita-(Y), calcibeborosilita-(Y), stillwellita-(Ce), okanoganita-(Y), vicanita-(Ce), hundholmenita-(Y), prosxenkoïta-(Y) i jadarita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Natrolittodden, a Vesle Arøya, al municipi de Larvik, que pertany al comtat de Vestfold, a Noruega. També ha estat descrita a la pedrera Poudrette, al Quebec (Canadà); al massís Verkhnee Espe, al Kazakhstan; i a la glacera Darai-Pioz, al Tadjikistan.

## Referències

* ↑ «Cappelenite-(Y)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 octubre 2017].
* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: May 2017» (en anglès). International Mineralogical Association. Arxivat de l'original el 10 d'agost 2019. [Consulta: 26 octubre 2017].
# Cantó de Sens-Sud-Est

El cantó de Sens-Sud-Est és un cantó francès del departament del Yonne, situat al districte de Sens. Té 8 municipis i part del de Sens.

## Municipis

* Maillot
* Malay-le-Grand
* Malay-le-Petit
* Noé
* Passy
* Rosoy
* Sens (part)
* Vaumort
* Véron

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1958 | Maxime Courtis | SFIO, després divers gauche |
| 1958-1964 | M. Prieur | Divers droite |
| 1964-1973 | M. Treuillé | Divers gauche |
| 1973-1998 | Jean Cordillot | PCF |
| 1998- | Alain Ladrange | PCF |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# (400013) 2006 KE24

(400013) 2006 KE24 és un asteroide que pertany al cinturó exterior d'asteroides, descobert el 19 de maig de 2006 per l'equip del Mount Lemmon Survey des del Mount Lemmon Observatory, Arizona, Estats Units d'Amèrica. Va ser designat provisionalment com 2006 KE24.
2006 KE24, que forma part del grup de Hilda, està situat a una distància mitjana del Sol de 3,979 ua, i pot allunyar-se fins a 4,693 ua i acostar-se fins a 3,264 ua. La seva excentricitat és de 0,179 i la inclinació orbital 3,918 graus. Empra 2.899,07 dies a completar una òrbita al voltant del Sol. La magnitud absoluta de 2006 KE24 és 15,6.

## Referències

* ↑ «400013» (en (anglès)). Web del Minor Planet Center. [Consulta: 1r maig 2021].
* ↑ «(400013) 2006 KE24» (en (anglès)). Web del JPL. [Consulta: 1r maig 2021].
# Francesc I Manfredi

Francesc I Manfredi va ser fill de'Alberget o Albergetí (Alberghetto o Albergettino), senyor de Brisighella, Quarneto i Baccagnano, un dels principals caps güelfs de la Romanya (mort a Imola el 23 d'abril de 1275). Per herència del pare va rebre les senyories de Brisighella, Quarneto i Baccagnano el 1275. Va ser senyor de Calamello, Cavina, Montemaggiore, Fornazzano i Valdifuso el 1309, de Marradi i Biforco el 1312, i d'Oriolo el 1313.
Va ser proclamat capità del poble de Faenza el 4 de gener de 1313 i d'Imola el 9 de novembre de 1314. Va assolir la senyoria sobirana de Faenza i d'Imola el 1319 i la va conservar fins al 1327 en què va ser enderrocat però va recuperar Faenza l'agost del 1340 fins al 1341. Va ser també senyor de Lugo el 1326, i senyor de Cerrone, Rontana, Pozzolo, Zattaglia, Vedreto, Collina, Pozzo, Cesate, Martignano, Solarolo i Gattaia fins al 1328. Va ser també patrici de Faenza.
Es va casar amb Rengarda Malatesta (morta ja el 1311), filla de Malatesta II Malatesta de Rimini i Concòrdia. Va morir a Faenza el 29 de maig de 1343. Tenia una germana anomenada Maddalena.
Va deixar nou fills, tres dels quals foren senyors sobirans: Alberget I Manfredi, Malatestí Manfredi i Ricard Manfredi. Els altres foren: Lisa, Caterina, Onestina, Margherita, Beltramo (aquest darrer natural, decapitat el 17 de gener de 1363 i que va deixar tres fills que foren patricis de Faenza: Pietro, Giovanni i Domenico) i Nascimbene (frare dominic, bisbe de Trivento el 22 de juliol de 1334, mort a Trivento el 1344).
# Margaret Jones

Margaret Jones (1613 - Boston, Massachusetts, 15 de juny de 1648) fou una llevadora americana que va ser jutjada i executada per bruixeria el 1648. Va ser la segona dona a Amèrica a executar-se com a bruixa, la primera va ser Alse Young a Connecticut el 1647.

## Referències

* ↑ «Brooklyn Museum: Margaret Jones». [Consulta: 6 març 2018].
# Capoterra

Capoterra (antigament en català: Caboterra i en sard, Cabuderra) és un municipi italià, situat a la regió de Sardenya i a la Ciutat metropolitana de Càller. L'any 2010 tenia 24.030 habitants. Es troba a la regió de Campidano di Cagliari. Limita amb els municipis d'Assemini, Càller, Sarroch i Uta.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2011 | Giorgio Marongiu | Centreesquerra |
| 2011- | Francesco Dessì | Centreesquerra |
# Selià

El selià o seloni és una llengua indoeuropea del grup bàltic extinta el segle xvi. Era una llengua parlada a la zona que actualment correspon al sud-est Letònia i al nord-est de Lituània; al golf de Riga i sud de Daugava, en una regió anomenada Selònia.
Els selonians, així com els zemgalians i els curonis, a partir del segle xiii va començar a perdre la seva identitat com a pobles diferenciats i van ser assimilats pels letons i pels lituans. De la seva llengua no en van deixar testimonis escrits. En resta tan sols alguns noms toponímics i alguns vestigis pel que fa al lèxic en el dialecte lituà Aukstautiskai.

## Enllaços externs

* http://indoeuro.bizland.com/tree/balt/selonian.html Arxivat 2009-03-31 a Wayback Machine.
# Can Milà del Palou

Can Milà del Palou va ser una casa del municipi de Sant Pere de Ribes (Garraf) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, però que fou enderrocada el 1998.

## Descripció

La casa Milà estava situada en una de les cantonades que forma el carrer el Pi amb el carrer de la Milana. Es tractava d'un edifici aïllat, de planta baixa i dos pisos amb terrat a la catalana.
La façana principal s'obria al carrer del Pi a través d'un ampli pati d'accés amb portal d'arc rebaixat on apareixia la data de 1859. Centraven aquesta façana tres obertures rectangulars superposades: la porta, amb la data de 1862 inscrita a la llinda, un balcó al primer pis i una finestra al segon.
L'arrebossat que imitava carreus a la planta baixa i maons als pisos alts, es trobava força malmès, fet que havia afectat a una tercera data situada a la part superior de la façana i de la qual només restaven les xifres 189...
La façana que donava al carrer de la Milana mostrava una distribució regular d'obertures d'arc rebaixat.
L'edifici tenia també un jardí lateral.

## Història

L'edifici de Can Milà datava del segle xix, segons les diverses inscripcions que apareixen a la façana i fou enderrocat el 1998 per a construir-hi uns xalets adossats.

## Referències

* 1 2 Miret Mestre, Josep «Qui era la Milana?». L'Altaveu de Ribes, 89, 01-04-2014, pàg. 18.
* 1 2 3 4 5 6 «Can Milà del Palou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2015].
# (4051) Hatanaka

(4051) Hatanaka és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides, descobert l'1 de novembre de 1978 per Koichiro Tomita des del lloc d'Observació de Calern, Caussols, França.
Provisionalment va ser designat com a 1978 VP. Va ser nomenat Hatanaka en honor de l'astrònom japonès Takeo Hatanaka.

## Vegeu també

* Llista d'asteroides (4001-5000)
* Cos menor del sistema solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 6 novembre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 30 gener 2024].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=4051.
* ↑ Lutz D. Schmadel: Dictionary of minor planet names. Bd. 1. Springer, Berlin & New York 2003

## Enllaços externs

* Minor Planet Center. «4051 Hatanaka» (en anglès).
* JPL. «(4051) Hatanaka» (en anglès).
# Finn Haunstoft

Finn Haunstoft (Aarhus, 8 de juliol de 1928 - Kielstrup Sø, 12 de maig de 2008) fou un piragüista en aigües tranquil·les danès que va competir durant la dècada de 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on guanyà la medalla d'or en la prova del C-2, 1.000 metres del programa de piragüisme. Formà parella amb Bent Peder Rasch. Quatre anys més tard, als Jocs de Melbourne, fou sisè en la prova del C-2, 10.000 metres.

## Referències

* ↑ «Finn Haunstoft». [Consulta: 9 juny 2023].
* ↑ «Olympedia – Finn Haunstoft». [Consulta: 9 juny 2023].
# Margaret Langdon

Margaret Langdon (Lovaina, 1926 - 2005) va ser una lingüista que va estudiar i documentar molts idiomes del sud-oest dels Estats Units i Califòrnia, incloent kumeyaay, diegueño septentrional (ipai), luiseño, i quechan.
Langdon va néixer a Bèlgica i va emigrar als Estats Units després de la Segona Guerra Mundial. Va créixer parlant francès i flamenc. La seva tesi doctoral va ser un diccionari del dialecte diegueño de Mesa Grande.
Va ensenyar a la Universitat de Califòrnia a San Diego de 1965 a 1991. Langdon ha treballat amb diversos líders tribals al llarg de la seva carrera en les llengües del sud-oest. Va compilar el primer diccionari de la llengua de Mesa Grande. Va ser assessora de 17 tesis de postgrau en lingüística, sobre idiomes com el navaho, palauà, llengua mohave, havasupai, seri i altres. Entre els seus alumnes a la UCSD hi hagué els lingüistes Pamela Munro, Leanne Hinton, Cheryl Hinton, Steve Elster i Loni Langdon.

## Referències

* 1 2 «Margaret Langdon; linguist helped write first local Indian dictionary | The San Diego Union-Tribune».
* ↑ Langdon, Margaret. Yuman texts. Chicago: University of Chicago Press, 1976.
* ↑ «Barona Spirits Speak: Newsletter of the Barona Cultural Center and MuseumWinter 2006, Vol. VI, #1» p. 1, Winter 2006. [Consulta: 27 setembre 2009]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-07-25. [Consulta: 6 febrer 2014].
* ↑ «UC San Diego - Linguistics People - Alumni». linguistics.ucsd.edu. [Consulta: 13 maig 2010].
# Sidi Yahya Ou Youssef

Sidi Yahya Ou Youssef (en àrab سيدي يحيى أو يوسف, Sīdī Yahyà Ū Yūsuf; en amazic ⵙⵉⴷⵉ ⵢⴰⵃⵢⴰ ⵓ ⵢⵓⵙⴼ) és una comuna rural de la província de Midelt, a la regió de Drâa-Tafilalet, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 4.637 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].