OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ramsay (cràter)

Ramsay és un cràter d'impacte situat a la cara oculta de la Lluna, al sud-sud-oest del cràter més gran Jules Verne, i gairebé en contacte amb el cràter satèl·lit Jules Verne P en la vora exterior nord. Al sud-est de Ramsay es troba el cràter Koch, i a l'oest-sud-oest apareix el parell superposat de cràters format per Roche i Pauli.
* Vista obliqua de la missió Lunar Orbiter 2, mirant cap al sud
* Cràters satèl·lit
És un cràter desgastat, tot i que la vora conserva un caràcter generalment circular i està marcat només per minúsculs cràters (excepte per una osca al sud-sud-est). El sòl interior no té trets significatius, amb una baixa elevació central prop del punt mig.

## Cràters satèl·lit

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra en el costat del punt central del cràter que està més proper a Ramsay.
| Ramsay | Coordenades | Diàmetre |
| U | 40° 00′ S, 142° 24′ E﻿ / ﻿40.0°S,142.4°E﻿ / -40.0; 142.4﻿ (Ramsay U) | 23 km |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Leonardo Navarro

Leonardo Navarro fou un futbolista mexicà.

## Selecció de Mèxic

Va formar part de l'equip mexicà a la Copa del Món de 1950.

## Referències

* ↑ 1950 FIFA World Cup Brazil Arxivat 2011-10-25 a Wayback Machine.
* ↑ CARRILLO, Omar. La Historia de las Copas del Mundo: Crónicas de la Selección Mexicana, El Tri en cada mundial.. Mèxic: Editorial Televisa edición, 2006.
# Tiberio Carafa y Carafa Orsini

Tiberio Carafa y Carafa Orsini (o Tiberio Carrafa) (segle xvii-segle xviii) militar sicilià al servei de Felip V durant la Guerra de Successió Espanyola. Tinent General dels Reials Exèrcits de Felip V, cavaller de l'Orde de San Genaro i Gentilhombe de cambra. Era fill de Doménico Marzio Carafa, duc de Maddaloni i marquès d'Arienzo, i d'Emilia Carafa Orsini, filla del duc d'Andria. Nomenat brigadier el 1706, el 1711 esdevingué governador militar de Girona, després corregidor, i el 1718 governador militar de Tarragona.

## Referències

* ↑ Revista Hidalguía número 298-299. Año 2003
# Usxakiyya

La Uixxakiyya (turc: Uşşaki) és una confraria mística sufí sorgida de la khalwatiyya, nascuda i desenvolupada a l'Imperi Otomà al segle xvi. Fou fundada per Hassan Husam-ad-Din Uixxaki fill d'un mercader de Bukharà. Després d'un impuls inicial va tenir poc activitat a segles xvii però va tenir un nou impuls al segle xviii. Va tornar a decaure al segle xix i el 1970 gairebé havia desaparegut quan va aconseguir recuperar-se a la província de Balikesir on resideix el seu cap actual. Des de 1982 ha començat una renovació completa.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, X, 903
# Bernat Erta Majó

Bernat Erta Majó (Lleida, 15 de febrer de 2001) és un esportista català que competeix en atletisme, especialista en les carreres de velocitat. Va guanyar una medalla de plata al Campionat Europeu d'Atletisme en Pista Coberta de 2019, en la prova de 4 × 400 m.

## Trajectòria esportiva

Forma part d'una família d'atletes, incloent-hi al seu pare i entrenador, Quim Erta, la seva mare Fanny i el seu germà Arnau, especialista en la prova de 60m.t. i 110m.t., proves en les que va assolir dues medalles als Campionats d'Espanya absoluts.
En el Campionat d'Espanya d'Atletisme en Pista Coberta de 2019 va aconseguir el bronze en els 400 m, la seva primera medalla en la categoria absoluta. Aquest èxit li va portar a ser seleccionat per al Campionat d'Europa d'atletisme en pista coberta de 2019, en el qual va obtenir la medalla de plata en el relleu 4 × 400 m (juntament amb Óscar Clavegueres, Manuel Guijarro i Lucas Búa), i el rècord d'Espanya (3.06,32). A l’aire lliure va aconseguir la plata en els 400 m i el bronze en el 4 × 400 m del Campionat Europeu Sub-20.
El 2020 no va poder revalidar el podi en el Campionat d'Espanya en Pista Coberta; no obstant això, la seva marca de 46,73 s va significar un nou rècord espanyol i europeu sub-20 de 400 m. A l'estiu, en canvi, va aconseguir el seu primer títol de campió d'Espanya a l'aire lliure, en vèncer en la prova dels 400 m.
El 2021 es va proclamar subcampió d'Espanya dels 400m.ll. amb un temps de 45"69 i va participar en el relleu 4 × 400 m mixt dels Jocs Olímpics de Tòquio, on va batre el rècord d'Espanya de la modalitat, al costat de Samuel García, Laura Bueno i Aauri Bokesa. Inicialment es van classificar per a la final olímpica per la desqualificació dels equips d'USA i Rep. Dominicana. Malgrat això, i després d'una sèrie de reclamacions, els equips desqualificats van ser requalificats i l'equip espanyol no va aconseguir arribar a la final.

## Referències

* 1 2 «El 4x400 cierra con una plata espectacular contra los Borlée». As, 3 de marzo de 2019.
* ↑ «Bernat Erta es el futuro del 400 español: plata europea Sub-20». As, 20 de julio de 2019.
* ↑ «Otro Campeonato de Atletismo de 'Récord' para Antequera». El Sol de Antequera, 17 de febrero de 2019.
* ↑ «Bernat Erta, plata en 400 metros en el Europeo sub-20 con marca personal (46.24 s)». Marca, 20 de julio de 2019.
* ↑ «El relevo 4x400, bronce, da a España la octava medalla en el Europeo sub-20». Marca, 21 de julio de 2019.
* ↑ «Ourense 2020: miscelánea de un magnífico campeonato» Arxivat 2021-02-03 a Wayback Machine.. Pág. de la RFEA, 3 de marzo de 2020.
* ↑ «Bernat Erta, campeón de España con marca personal». segre.com, 14 de septiembre de 2020.
* ↑ «EE.UU. es recalificado en el relevo mixto y España se queda sin final». Marca, 30-07-2021.
# Província de Magdeburg

La Província de Magdeburg (en alemany Provinz Magdeburg) va ser una província de l'Estat Lliure de Prússia de 1944 a 1945. La capital estava a Magdeburg.
La província es va crear l'1 de juliol de 1944, a partir del Regierungsbezirk de Magdeburg, una regió administrativa de l'antiga província de Saxònia. El governador de la nova província va ser Rudolf Jordan, que era Reichsstatthalter d'Estat Lliure d'Anhalt i de Brunswick i també Gauleiter del Gau de Magdeburg-Anhalt.
El juliol del 1945, l'Administració militar soviètica a Alemanya va unir la província de Magdeburg a la província de Halle-Merseburg i l'Estat Lliure d'Anhalt a la nova "Província de Saxònia", que va passar a denominar-se el 1946 província de Saxònia-Anhalt i, finalment al 1947, es va crear l'estat de Saxònia-Anhalt.

## Vegeu també

* Províncies de Prússia

## Bibliografia

* Samuel W. Mitcham, German Order of Battle: Panzer, Panzer Grenadier, and Waffen SS divisions in World War II, Stackpole Books, 2007
* Raymond S. Wright, Ancestors in German Archives, Volume 2, Genealogical Publishing Com, 2009
# Bagha

Bagha és un sub-districte (upazila) del districte (zila) de Rajshahi, de la regió de Rajshahi, a Bangladesh, amb una població censada de 184.183 habitants (març del 2011).
Està situat al nord-oest del país, prop dels rius Padma i Jamuna, la principal branca en la qual es divideix el riu Brahmaputra, i de la frontera amb l'Índia.

## Referències

* ↑ Información demográfica Bangladés Consulta: 10 de septiembre de 2018.
# Ramsbeckita

La ramsbeckita és un mineral de la classe dels sulfats. S'anomena així per la seva localitat tipus: Ramsbeck, Meschede, Sauerland, Rin del Nord-Westfàlia, Alemanya

## Classificació

Segons la classificació de Nickel-Strunz, la ramsbeckita pertany a «07.D - Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana només; plans d'octaedres que comparteixen vores» juntament amb els següents minerals: felsőbanyaïta, langita, posnjakita, wroewolfeïta, spangolita, ktenasita, christelita, campigliaïta, devil·lina, ortoserpierita, serpierita, niedermayrita, edwardsita, carrboydita, glaucocerinita, honessita, hidrohonessita, motukoreaita, mountkeithita, shigaïta, wermlandita, woodwardita, zincaluminita, hidrowoodwardita, zincowoodwardita, natroglaucocerinita, nikischerita, lawsonbauerita, torreyita, mooreïta, namuwita, bechererita, vonbezingita, redgillita, calcoalumita, nickelalumita, kyrgyzstanita, guarinoïta, schulenbergita, theresemagnanita, UM1992-30-SO:CCuHZn i montetrisaïta.

## Característiques

La ramsbeckita és un sulfat de fórmula química (Cu,Zn)$_{15}$(SO₄)₄(OH)$_{22}$·6H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5.

## Formació i jaciments

S'ha trobat com a producte d'alteració en escombreres de mina. S'ha descrit a Àustria, la República Txeca, França, Alemanya, Hongria, Itàlia, el Japó, Luxemburg, Suïssa, Eslovènia, Romania, el Regne Unit i els EUA.

## Referències

* ↑ «Ramsbeckite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Eleccions municipals de 2019 a Duesaigües

Les eleccions municipals de 2019 a Duesaigües van ser unes eleccions locals que es van celebrar el diumenge 26 de maig de 2019 a Duesaigües, al Baix Camp, com a part de les eleccions municipals espanyoles. Es van triar els 5 regidors de l'Ajuntament de Duesaigües.

## Sistema electoral

Les eleccions als ajuntaments de l'Estat espanyol estan fixades per celebrar-se el quart diumenge de maig cada quatre anys. El sistema electoral fa servir la regla D'Hondt amb representació proporcional, llistes tancades i una barrera electoral del 5% dels vots vàlids, que inclou els vots en blanc. La votació per a l'assemblea local es basa en el sufragi universal.
En les eleccions municipals, la circumscripció electoral és en l'àmbit municipal i el nombre d'escons (o sigui, regidors) a triar del municipi es determina en funció del nombre d'habitants censats en aquest municipi. En el cas de Duesaigües, en tenir 189 persones censades, l'hi correspon 5 regidors.

## Candidatures

El 30 d'abril del mateix any, la Junta Electoral de Zona de Reus va proclamar les tres candidatures del municipi de Duesaigües en el Butlletí Oficial de la Província de Tarragona.
* Amb Duesaigües - Acord Municipal (AD - AM)
* Duesaigües Fem Poble (DF P-JUNTS)
* Partit Popular (PP)

## Jornada electoral
### Constitució de les meses

En aquell moment, Duesaigües tenia una població de 237 habitants, dels quals 189 persones van ser cridades a votar a una de les urnes de les 1 meses que es van constituir al municipi.

### Participació

La participació en aquestes eleccions va ser de 88,9%, el qual cosa implica que un total de 168 ciutadans del municipi van decidir exercir el seu dret a vot. Comparant aquesta participació amb la mitjana catalana, Duesaigües ha registrat una xifra molt més alta, situant-se en 24,1 punts percentuals per sobre.
A continuació, es presenta una taula amb els percentatges de participació registrats a diferents hores del dia de les eleccions:
| Hores | Duesaigües |
| Participació (14h) | 43,4% ( 9,4%) |
| Participació (18h) | 70,9% ( 15,9%) |
| Participació (20h) | 88,9% ( 19,3%) |

## Referències

* 1 2 «Llei orgànica 5/1985, de 19 de juny, del règim electoral general». Portal Jurídic de Catalunya. [Consulta: 31 maig 2023].
* ↑ «Infoelectoral | Resultados electorales» (en castellà). Ministerio de Interior | Gobierno de España. [Consulta: 31 maig 2023].
* ↑ «Eleccions municipals 2019 | Eleccions». Diputació de Barcelona, 21-09-2019. [Consulta: 31 maig 2023].
* 1 2 «Resultats electorals». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2022-10-10. [Consulta: 4 juny 2023].
# Leonardo Pinzauti

Leonardo Pinzauti (Florència, 17 de novembre de 1926) és un crític musical i periodista italià.

## Biografia

Va començar a estudiar música a l'edat de 7 anys, va prendre classes del violí amb Vincenzo Papini i Sandro Materassi. Es va llicenciar en Lletres en la Universitat de Florència amb una tesi sobre la història de la música de la ciutat de Florència, sota la direcció de Fausto Torrefranca, de qui més tard es va convertir en assistent. Va ser violinista a l'orquestra Maggio Musicale Fiorentino i va ensenyar història de la música en el Conservatori Luigi Cherubini de Florència. Com a periodista va ser crític musical d'Il Nuovo Corriere, del diari polític catòlic Giornale del Mattino (del qual també va ser director general entre els anys 1960 a 1963) i el 1965 de La Nazione; va ser co-editor de la revista Nuova Rivista Musicale Italiana, i des de 1993 a 1996, president de l'Associazione nazionale critici musicali.

## Obra

* Gli arnesi della musica, Vallecchi, Firenze, 1965
* Il Maggio Musicale Fiorentino dalla prima alla trentesima edizione. Firenze : Vallecchi, 1967
* Puccini: una vita. Firenze : Vallecchi editore, 1974, Nuova ERI (RAI), Torino, 1975
* La musica e le cose, Vallecchi, Firenze, 1977
* Musicisti d'oggi, venti colloqui, Nuova ERI (RAI), Torino, 1978, ISBN 883970048-X
* L'Accademia musicale chigiana : da Boito a Boulez. Milano : Electa, 1982
* Variazioni su un tema : ritratti di musicisti dal vivo e a memoria. Firenze : Passigli, 1991, ISBN 8836802060
* Storia del Maggio : dalla nascita della Stabile orchestrale fiorentina (1928) al festival del 1993. Lucca : Libreria musicale italiana, 1994
* Voglia di violino : cinquant'anni di musica in Italia; prefazione di Luigi Baldacci. Firenze : Passigli, 2000, ISBN 88-368-0671-6
* Adelmo Damerini: ancora nella musica; a cura di Carlo Damerini. Firenze : Edizioni del Poligrafico Fiorentino, 2006, ISBN 9788890249228
* Ritratti e voci di gente passata e articoli del Giornale del Mattino dal 1960 al 1963. Firenze : Polistampa, 2006, ISBN 8859600766

## Bibliografia

* Leonardo Pinzauti, "Notizia introduttiva". In: Gli arnesi della musica, Vallecchi, Firenze, 1965, pp. V-IX.
# Bernat Despuig

Bernat Despuig (documentat a partir de 1383 i mort a Barcelona el 1451) fou un pintor gòtic català, col·laborador de Jaume Cirera, amb qui va treballar durant el segon quart del segle xv. La seva obra conjunta Lluita entre àngels i dimonis es troba exposada actualment al MNAC.

## Obra

* Retaule de Sant Pere i Sant Miquel Arcàngel (1432-1433) per a l'església de Sant Miquel de la Seu d'Urgell en col·laboració amb Jaume Cirera. La predel·la es conserva al Museo Nacional de San Carlos, a Ciutat de Mèxic.
* Retaule de Sant Joan Baptista i Sant Miquel (primera meitat s.XV), a Sant Llorenç de Morunys, en col·laboració amb Jaume Cirera.
* Retaule de Sant Joan Baptista i Sant Esteve (1415-1420), de Santa Maria de Badalona, atribuït a Despuig.

## Obra conservada al Museu Episcopal de Vic

Al Museu Episcopal de Vic es conserva un retaule i diverses taules d'altres dos, tots ells fets en col·laboració amb Jaume Cirera:
* 1425-1449 Retaule per a l'església de Santa Maria de Cornet, a Sallent, del qual es conserven tres taules.
* 1426-1442 Retaule de Pardines, realitzat per a l'església parroquial de Santa Eulàlia de Pardines a Prats de Lluçanès.
* 1431-1433 Retaule dedicat a Sant Pere per a l'església de Sant Pere de Ferrerons, de Moià, del qual es conserven tres taules.

## Referències

* ↑ Retaule de sant Miquel i sant Pere, MNAC 015837-CJT, Consultat el 8/12/2011
# Proasellus oviedensis

Proasellus oviedensis és una espècie de crustaci isòpode pertanyent a la família dels asèl·lids.

## Hàbitat

És una espècie demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba a Europa: la Cueva de la Fuente de Quintana (La Pereda, Llanes, Astúries).

## Referències

* ↑ Dudich, E., 1925. Systematische Studien an italienischen Aselliden. Annales Musei Nationalis Hungarici 22: 281-301.
* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Henry, J. P. i Magniez, G., 2003. Isopodes Aselloides stygobies d"Espagne, III. - Le genre Proasellus: B- espèces anophthalmes. Beaufortia 53(6): 129-158.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ SeaLifeBase (anglès)
* ↑ Fernández, J., 2004. Noticia de nuevos táxones para la ciencia en el ámbito íbero-balear y macaronésico. Graellsia, 60(2): 217-243.
* ↑ World Register of Marine Species (anglès)
* ↑ World Marine, Freshwater and Terrestrial Isopod Crustaceans Database (anglès)

## Bibliografia

* Schotte, M., B.F. Kensley i S. Shilling, de 1995 en endavant. World list of Marine, Freshwater and Terrestrial Crustacea Isopoda. National Museum of Natural History Smithsonian Institution: Washington DC, els Estats Units.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* ION (anglès)
# Bakharevski

Bakharevski (en rus: Бахаревский) és un poble (un possiólok) de l'óblast d'Astracan, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 266 habitants.

## Referències

* ↑ Карта села Бирючек в Астраханской области
* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010 года. 1. Численность и размещение населения Астраханской области». Arxivat de l'original el 2018-08-27. [Consulta: 18 març 2019].
* ↑ Расстояние от Бирючека до Камызяка
# Q10

Q10 té els següents significats:
* Q10 (coeficient de temperatura), mesura de la taxa de canvi de sistemes químics o biològics a conseqüència de l'increment de 10 °C de la temperatura.
* Coenzim Q10, forma més comuna de coenzim Q
# Eleccions municipals de 2019 a Prades

Les eleccions municipals de 2019 a Prades van ser unes eleccions locals que es van celebrar el diumenge 26 de maig de 2019 a Prades, al Baix Camp, com a part de les eleccions municipals espanyoles. Es van triar els 7 regidors de l'Ajuntament de Prades.

## Sistema electoral

Les eleccions als ajuntaments de l'Estat espanyol estan fixades per celebrar-se el quart diumenge de maig cada quatre anys. El sistema electoral fa servir la regla D'Hondt amb representació proporcional, llistes tancades i una barrera electoral del 5% dels vots vàlids, que inclou els vots en blanc. La votació per a l'assemblea local es basa en el sufragi universal.
En les eleccions municipals, la circumscripció electoral és en l'àmbit municipal i el nombre d'escons (o sigui, regidors) a triar del municipi es determina en funció del nombre d'habitants censats en aquest municipi. En el cas de Prades, en tenir 471 persones censades, l'hi correspon 7 regidors.

## Candidatures

El 30 d'abril del mateix any, la Junta Electoral de Zona de Valls va proclamar les dues candidatures del municipi de Prades en el Butlletí Oficial de la Província de Tarragona.
* Junts per Catalunya - Junts (JxCAT-JUNTS)
* Junts per Prades -Candidatura de Progrés (JpP-CP)

## Jornada electoral
### Constitució de les meses

En aquell moment, Prades tenia una població de 589 habitants, dels quals 471 persones van ser cridades a votar a l'única mesa que es va constituir al municipi.

### Participació

La participació en aquestes eleccions va ser de 78,8%, el qual cosa implica que un total de 371 ciutadans del municipi van decidir exercir el seu dret a vot. Comparant aquesta participació amb la mitjana catalana, Prades ha registrat una xifra molt més alta, situant-se en 14,0 punts percentuals per sobre.
A continuació, es presenta una taula amb els percentatges de participació registrats a diferents hores del dia de les eleccions:
| Hores | Prades |
| Participació (14h) | 51,2% ( -2,2%) |
| Participació (18h) | 64,5% ( -2,2%) |
| Participació (20h) | 78,8% ( 0,0%) |

## Referències

* 1 2 «Llei orgànica 5/1985, de 19 de juny, del règim electoral general». Portal Jurídic de Catalunya. [Consulta: 31 maig 2023].
* ↑ «Infoelectoral | Resultados electorales» (en castellà). Ministerio de Interior | Gobierno de España. [Consulta: 31 maig 2023].
* ↑ «Eleccions municipals 2019 | Eleccions». Diputació de Barcelona, 21-09-2019. [Consulta: 31 maig 2023].
* 1 2 «Resultats electorals». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2022-10-10. [Consulta: 4 juny 2023].
# Leonardo Pérez Larios

Leonardo Pérez Larios (Lagos de Moreno, 28 de novembre de 1883 - León, 19 de juny de 1929) fou un laic beatificat per Benet XVI a la ciutat de Guadalajara. Va morir martiritzat en companyia dels pares claretians Andreu Solà i Molist i José Trinidad Rangel.

## Mort i beatificació

Fou detingut el diumenge 24 d'abril de 1927 amb el pare Andreu Solà i fou martiritzat en companyia del pare Solà i del pare Trinidad Rangel el 25 d'abril del 1927. La seva beatificació es realitzà amb una eucaristia solemne a la ciutat de Guadalajara el 20 de novembre del 2005 amb la presència del cardenal José Saraiva Martins.

## Referències

* ↑ Ewald, Fr. Daniel P.. Saints and Blesseds of the Americas. Xlibris Corporation, 2009, p. 156. ISBN 978-1-4628-4022-9 [Consulta: 6 gener 2018].
* ↑ «El Papa beatificará a trece mártires de la persecución religiosa mexicana». Zenit, 22-06-2004 [Consulta: 6 gener 2018].
# Vall d'Orco

Vall d'Orco (arpità Vâl d'Orco), també anomenada Vall de Locana és una de les valls arpitanes del Piemont situada als Alps de Graies, a la província de Torí. Limita al nord amb la Vall d'Aosta i al sud amb les Valls de Lanzo.

## Geografia

Al vessant dret de la vall hi ha el Gran Paradiso (4.061 m) i el seu massís, que forma part del Parc Nacional del Gran Paradiso. Al vessant esquerre, culmina amb el grup de les tres Levanne, dels quals la Levanna Central arriba als 3619 m. És travessada pel torrent Orco en direcció est-oest. La vall és particularment estreta, en particular a la part central. També hi ha algunes centrals hidroelèctriques, com la de Rosone, a la fracció de Locana. El llac principal és el Llac de Ceresole.

### Cims

Els principals cims de la vall són
* Gran Paradiso - 4.061 m
* Ciarforon - 3.642 m
* Punta di Galisia - 3.345 m
* Levanna Central - 3.619 m

### Colls de muntanya

Els principals són
* Coll de la Crocetta - 2.636 m - vora la Vall Gran de Lanzo
* Coll del Nivolet - 2.641 m – vora la Valsavarenche
* Coll de la Galise - 2.998 m - vora la Val-d'Isère

### Llacs

La vall és rica en llacs alpins, molts dels quals són de formació artificial, relacionada amb la construcció de centrals hidroelèctriques.
* Llac de Ceresole
* Llac Serrù
* Llac Agnel
* Llac de Teleccio
* Llac de Valsoera
* Llac de Motta
* Llac Gelato

## Municipis

Alpette, Ceresole Reale, Locana, Noasca, Pont-Canavese, Ribordone i Sparone.

## Turisme

La vall té una gran vocació turística, lligada a la presència del Parc Nacional del Gran Paradiso.

### Refugis alpins

Per a facilitar l'excursionisme d'altura s'hi ha creats alguns refugis alpins:
* Refugi Vittorio Raffaele Leonesi - 2.909 m
* Refugi Noaschetta - 1.540 m
* Refugi Guido Muzio - 1.667 m
* Refugi Guglielmo Jervis - 2.250 m
* Refugi Pian della Ballotta - 2.470 m
* Refugi città di Chivasso - 2.604 m.

## Enllaços externs

* Web de la vall Arxivat 2020-08-13 a Wayback Machine.