OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# I Never Sang for My Father

I Never Sang for My Father és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Gilbert Cates, estrenada el 1970.

## Argument

Gene és un professor de Nova York que està planejant casar-se i traslladar-se a Califòrnia. La seva mare i la seva germana li aconsellen que visqui la seva pròpia vida però el seu pare no li posarà les coses fàcils, ja que ha estat sempre una persona molt controladora.

## Repartiment

* Melvyn Douglas: Tom Garrison
* Gene Hackman: Gene Garrison
* Dorothy Stickney: Margaret Garrison
* Estelle Parsons: Alice
* Daniel Keyes: Dr. Mayberry
* Conrad Bain: Rev. Sam Pell

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1971. Oscar al millor actor per Melvyn Douglas
* 1971. Oscar al millor actor secundari per Gene Hackman
* 1971. Oscar al millor guió adaptat per Robert Anderson
* 1971. Globus d'Or a la millor pel·lícula dramàtica
* 1971. Globus d'Or al millor actor dramàtic per Melvyn Douglas

## Referències

* ↑ «I Never Sang for My Father». The New York Times.
# Sant Mamés de Vilaller

Sant Mamés de Vilaller és una església romànica de Vilaller (Alta Ribagorça) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Petita ermita d'una sola nau, i amb un absis semicircular i coberta amb volta de canó. La teulada és a dues vessants situada als afores del nucli de la vila. Conserva les característiques d'una construcció rural, tot i que ha estat reformada modernament. Destaca la seva porta d'accés de mig punt, construïda amb dovelles, que contrasten amb la pedra sense treballar del conjunt. L'interior, presenta murs emblanquinats i el presbiteri decorat modernament amb la figura de Crist al centre, i altres figures religioses.

## Referències

* ↑ «Sant Mamés de Vilaller». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 desembre 2018].
# Zevahim

El tractat Zevahim (en hebreu: זבחים) és el primer tractat de l'ordre de Kodaixim de la Mixnà, el Talmud i la Tosefta. Aquest tractat discuteix els temes relacionats amb el sistema de sacrificis del Temple de Jerusalem, és a dir, les lleis per a les ofrenes dels animals, i les condicions que les fan acceptables o no, com s'especifica en la Torà, principalment al llibre de Levític. El tractat té 14 capítols dividits en 101 versicles. Hi ha un comentari rabínic per aquest tractat al Talmud de Babilònia. No hi ha una Guemarà d'aquest tractat al Talmud de Jerusalem.

## Referències

* ↑ «Introduction to Seder Kodashim». A: The Babylonian Talmud. vol. 5. Londres: The Soncino Press, 1948, p. xvii–xxi.
# Riera de la Quadra

La riera de la Quadra és un curs fluvial del Baix Camp. La riera és seca i només corre l'aigua amb pluja molt forta. Pren aquesta denominació quan es produeix l'aiguabarreig de la Riera d'Almoster i del Barranc del Pi del Burgar.
Comença al peu del puig d'En Cama, sota el Mas d'Alimbau. Passa a tocar de les cases d'Almoster, per això també se li diu Riera d'Almoster. Des del començament fins a l'alçada del poble, uns dos quilòmetres, és, més aviat, un barranc. A partir del poble d'Almoster el pendent és més suau i es va transformant en riera. En la major part del seu recorregut fa de límit entre els termes municipals d'Almoster i de la Selva del Camp fins que entra completament dins d'aquest terme. Després entra al terme de Reus, on se li ajunta el barranc del Pi del Burgar vora el Mas del Caixés, sota la carretera de Sant Ramon, passa pel costat de l'aeroport de Reus, té a la vora el monumental pi de Bofarull. Allí se la coneix com a riera del pi de Bofarull. Poc després s'uneix a la riera del Molinet i canvia el nom, passa a dir-se riera del Mas de Sostres
La Riera del Mas de Sostres, que després de passar entre Vila-seca i la Canonja se li uneix la riera de la Boella i desemboca al mediterrani al sud de la Universitat Laboral, al Port de Tarragona.
La Riera de la Quadra, des del seu inici, està declarada com a camí ramader.

## Referències

* ↑ «Riera de la Quadra». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 466. ISBN 8486387655.
* ↑ Moncusí, Gemma. Itineraris rurals de Reus. Reus: Ajuntament de Reus. Àrea de Medi Ambient, 2004, p. 33.
# Monòlit de Pokotia

El monòlit de Pokotia és un vas o font magna que va ser descobert a Bolívia a la vora del Llac Titicaca per un agricultor local. S'afirma que algunes parts del vas estarien escrites en caràcters cuneïformes sumeris, protosumeris i semites mesopotàmics.

## Descripció

És una peça gran, semblant a un got per a libacions, utilitzat probablement durant cerimònies religioses. Va ser trobat el 1950 per un agricultor a prop de la localitat de Chua, prop del llac Titicaca.
Actualment es troba en un petit museu del carrer Jaén, La Paz, a Bolívia: Museu de metalls preciosos "Museu d'Or".

## Referències

* ↑ «Museo de metales preciosos "Museo de Oro"». Arxivat de l'original el 2006-02-26. [Consulta: 31 maig 2012].

## Enllaços externs

* Investigations of Bolivia Fuente Magna and the Monolith of Pokotia Arxivat 2012-06-06 a Wayback Machine.
* «La Fuente Magna, herencia de los Sumerios en el Nuevo Mundo», article de Yuri Leveratto
# Neolissochilus nigrovittatus

Neolissochilus nigrovittatus és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 13 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Myanmar i Tailàndia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Talwar, P.K. i A.G. Jhingran 1991 Inland fishes of India and adjacent countries. vol 1. A.A. Balkema, Rotterdam. 541 p.
* ↑ Monkolprasit, S., S. Sontirat, S. Vimollohakarn i T. Songsirikul 1997 Checklist of Fishes in Thailand. Office of Environmental Policy and Planning, Bangkok, Tailàndia. 353 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Coelorinchus osipullus

Coelorinchus osipullus és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Referències

* ↑ McMillan, P. & Iwamoto, T. 2009. Two New Species of Coelorinchus (Teleostei, Gadiformes, Macrouridae) from the Tasman Sea. Proceedings of the California Academy of Sciences, 4, 60 (4): 39-51.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Giorna M. E. 1809. Mémoire sur des poissons d'espèces nouvelles et de genres nouveaux. Plus: Suite et conclusion du mémoire (pp. 177-180). Mem. Acad. Imp. Sci. Lit. Beaux-arts., Turin v. 9 (pt 1). 1-19, 177-180.

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Abd-al-Bàssit (nom)

Abd-al-Bàssit és un nom masculí teòfor àrab islàmic (àrab: عبد الباسط, ʿAbd al-Bāsiṭ) que literalment significa ‘Servidor del Qui eixampla’, essent «el Qui eixampla» un dels epítets de Déu. Si bé Abd-al-Bàssit és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit Abdul Basit... normalment per influència de la pronunciació dialectal o seguint altres criteris de transliteració. Com a teòfor, també el duen molts musulmans no arabòfons que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua.
Vegeu aquí personatges i llocs que duen aquest nom.

## Notes

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «بسط». ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Corriente, Federico. Diccionario árabe-español. Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1977, p. s.v. «بسط». ISBN 8460008428.
* ↑ Cortés, Julio. Diccionario de árabe culto moderno: Árabe-español. Madrid: Gredos, 1996, p. s.v. «بسط» (Biblioteca Románica Hispánica). ISBN 8424917944.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Hílids

Els hílids (Hylidae) són una família d'amfibis anurs molt variables morfològicament i ecològicament. Alguns són verds, tot i que tenen una gran diversitat de pigmentacions. Generalment s'alimenten d'insectes, però algunes cacen petits vertebrats. D'altres, com Cyclorana, s'enterren al fang i es passen bona part de la vida sota terra.

## Taxonomia

La família dels hílids se subdivideix en les subfamílies i els gèneres següents:

### Hylidae

| Subfamília PelodryadinaeCycloranaLitoriaNyctimystesPelodryasSubfamília PhyllomedusinaeAgalychnisCruziohylaHylomantisPachymedusaPhasmahylaPhrynomedusaPhyllomedusa | Subfamília HylinaeAcrisAparasphenodonAplastodiscusArgenteohylaBokermannohylaBromeliohylaCharadrahylaCorythomantisDendropsophusDuellmanohylaEcnomiohylaExerodontaHylaHyloscirtusHypsiboasIsthmohylaItapotihylaLysapsusMegastomatohylaMyersiohylaNyctimantisOsteocephalusOsteopilusPhyllodytesPlectrohylaPseudacrisPseudisPtychohylaScarthylaScinaxSmiliscaSphaenorhynchusTepuihylaTlalocohylaTrachycephalusTriprionXenohyla |

## Referències

* ↑ Faivovich, Julián; Haddad, Célio F. B.; Garcia, Paulo C. A.; Frost, Darrel R.; Campbell, Jonathan A. «Systematic review of the frog family Hylidae, with special reference to Hylinae : phylogenetic analysis and taxonomic revision.» (en anglès). Bulletin of the AMNH, 294, 2005.
* ↑ Faivovich, Julián; Haddad, Celio F. B.; Garcia, Paulo C. A.; Frost, Darrel R.; Campbell, Jonathan A. «Supplemental Material for 'Systematic review of the frog family Hylidae, with special reference to Hylinae : phylogenetic analysis and taxonomic revision.» (en anglès). Bulletin of the AMNH, 294, 2005. DOI: 10.5531/sd.sp.12.
# Zanzibar

«Zanzíbar o Zanzibar » té aquests significats:
* Zanzíbar, territori africà que, confederat amb Tanganyika, forma Tanzània
* Zanzíbar o Unguja, illa principal de Zanzíbar
* Zanzíbar (ciutat), ciutat principal de Zanzíbar
* Batalla de Zanzíbar, enfrontament naval entre efectius de la Kaiserliche Marine i de la Royal Navy durant la Primera Guerra Mundial
* Kenya, Uganda, Tanganyika i Zanzibar
* Regió de Zanzibar Central-Sud, regió administrativa de la República Unida de Tanzània
* Regió de Zanzibar Nord, regió administrativa de la República Unida de Tanzània
* Regió de Zanzibar Urbà-Oest, regió administrativa de la República Unida de Tanzània
* sultanat de Zanzíbar
* Tractat de Helgoland-Zanzíbar, acord signat el 1890 entre el Regne Unit i l'Imperi Alemany
# Riera de les Arenes

La riera de les Arenes discorre pel Vallès Occidental al llarg d'uns 15 km i té una conca de 30 km². Neix al vessant sud del coll d'Estenalles (870,4 m), més avall del Montcau, a la serra de Sant Llorenç del Munt, al terme municipal de Mura. Passa per Matadepera (on rep, per la dreta, el torrent de la Font de la Riba, a l'altura de la urbanització de les Pedritxes), Terrassa i les Fonts. Aquí conflueix, també per la dreta, amb la riera del Palau i llavors passa a formar la riera de Rubí, la qual va a parar al Llobregat.

## Riuades

El 25 de setembre de 1962 la crescuda de les aigües de la riera a causa d'unes pluges molt intenses va provocar efectes catastròfics en l'anomenada Gran Riuada (o aiguats del Vallès), al seu pas pels barris terrassencs de Sant Llorenç, Ègara, les Arenes, Ca n'Anglada, Can Palet i les Fonts, on hi havia construccions al llit mateix de la riera. Es calcula que va arribar a dur 700 metres cúbics per segon, mentre que el cabal normal durant la major part de l'any és inapreciable, ja que moltes vegades baixa seca. De resultes de la riuada van morir més de 900 persones a tot el Vallès, més de 300 a Terrassa, i els danys materials van ser molt grans.
També s'hi han produït crescudes importants als anys 1971, 1994, 1996 i 2023, però s'han estalviat els danys materials i humans per la canalització del llit de la riera.

## Referències

* ↑ «Riera de les Arenes». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Pérez y de Pedro, Pau «La conca alta de la riera de les Arenes: hipòtesi sobre el funcionament hídric». Trobada d’Estudiosos de Sant Llorenç del Munt i l’Obac, V, 2002, pàg. 185- 191.
# Monòlit de la Font del Desmai

El Monòlit de la Font del Desmai és una obra de Folgueroles (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un monòlit de forma rectangular que s'eleva damunt la font coneguda com La fons del Desmai. És de pedra i compta amb unes dimensions força considerables. La part que mira vers la font presenta un baix relleu format per unes garlandes i una arpa que emmarquen la dedicatòria: EN MEMÒRIA DEL ESBART DE VICH 1867-1912, a la part superior hi ha una creu grega. Als costats hi ha els escuts de Vic i de Catalunya.
El bloc de pedra, que pesava prop de 5000 kg i que fou extreta de la pedrera de "La granja de Sant Julià de Folgueroles" i es traslladà fins aquest indret fent-la lliscar damunt uns corrons. Fou picada per Joan Noguer, esculpida per Pere Puntí i Ramon Torrents l'acolorí i daurà.

## Història

Aquesta font, durant el segle xix era freqüentada per la colla de poetes entusiastes de la Renaixença, l'Esbart de Vic. Es troba a l'antic camí de Folgueroles a Vic, prop de l'ermita de Sant Jordi i de la masia de Can Tona, on Mn. Cinto vivia mentre estudiava al seminari de Vic. Allà començaren a celebrar les esbartades, font d'inspiració dels joves poetes. A part de Mn. Cinto, la font era freqüentada per J. Collell, J. Masferrer, M. Campà, A. D'Espona, F. Masferrer, M. Genís, J. Salarich, P. Andreu i Josep Serra i Campdelacreu.
La font, per tradició popular, era coneguda per la font del Morgadès, però Mn. Cinto començà a anomenar-la font del Desmai per l'arbre que li feia espona. Actualment n'hi ha un de més petit que fou replantat anys més tard

## Referències

* 1 2 3 4 «Monòlit de la Font del Desmai». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r març 2016].
* ↑ «Font del Desmai». Folgeroles.com. Arxivat de l'original el 12 de maig 2016. [Consulta: 18 maig 2016].
# Mr. Bennet

Mr. Bennet (Noah Bennet) és un personatge de ficció de la sèrie Herois, interpretat per Jack Coleman. Aquest personatge és el pare adoptiu de Claire Bennet i no té cap habilitat especial coneguda.

## Història

Aparentment el senyor Bennet porta una vida perfectament normal treballant en una fàbrica paperera i és pare de dos fills en una família de classe mitjana americana. En realitat, però, treballa per una poderosa organització internacional que s'encarrega d'identificar les persones amb habilitats especials.
# Clethrionomys gapperi

Clethrionomys gapperi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids. Viu al Canadà i els Estats Units. El seu hàbitat natural són les zones mèsiques situades en boscos de coníferes, caducifolis o mixtos. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.
L'espècie fou anomenada en honor del metge i naturalista britànic Anthony Gapper.

## Referències

* ↑ Linzey, A. V.; NatureServe (Hammerson, G.). Clethrionomys gapperi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 27 maig 2016.
* ↑ Beolens, Bo; Watkins, Michael; Grayson, Michael. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). The Johns Hopkins University Press, 2009, p. 147. ISBN 978-0801893049.
# A Arnoia

A Arnoia (oficialment des de 1985 i en gallec) és un municipi de la Província d'Ourense a Galícia. Pertany a la Comarca do Ribeiro. Històricament formà part del monestir de Celanova durant molt de temps.

## Parròquies

* A Arnoia (San Salvador)

## Referències

* ↑ «Variaciones de los municipios de España desde 1842.» (en castellà). Ministerio de Administraciones Públicas. Arxivat de l'original el 28 de juny de 2012. [Consulta: 12 març 2012].
# Ignacio Conte Crespo

Ignacio Conte Crespo (Saragossa, 21 de desembre de 1969) és un exfutbolista professional aragonés, que ocupava la posició de davanter. Va ser internacional amb la selecció espanyola.

## Trajectòria

Conte va començar a destacar a les categories inferiors del Reial Betis. El 1989, i sense arribar a debutar amb el primer equip, es passa a l'etern rival, el Sevilla FC. Eixe any ja juga en la màxima categoria amb els sevillistes, quallant una gran temporada: 29 partits i cinc gols. El següent any seria més irregular, i la temporada 91/92 recupera de nou la titularitat, que mantindria durant dos anys, en els quals hi jugaria 63 partits i marcaria 9 gols.
L'estiu de 1993, la presència de Suker i Moya li barren el pas i fitxa pel CD Tenerife. La seua aportació al club canari aniria de més a menys. El primer any és titular (34 partits i 4 gols), el segon baixa a 25 i els altres dos tot just apareix.
La temporada 97/98 marxa al Racing de Santander, on recupera minuts, i a la següent temporada recala a l'Hèrcules CF, amb qui baixaria a Segona B. Posteriorment, militaria al modest conjunt del CD Laguna, on es retiraria el 2005.

## Selecció espanyola

Conte va ser internacional una ocasió amb la selecció espanyola.

## Enllaços externs

* Fitxa de Conte a bdfutbol.com
# Sant Marc de Bellestar

Sant Marc de Bellestar és una capella del nucli de població de Bellestar al municipi de Montferrer i Castellbò (Alt Urgell). L'edifici està inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un petit temple d'una sola nau, capçat a ponent amb capçalera plana i amb coberta de fusta de doble vessant que sosté un llosat. Presenta un petit àmbit presbiterial format per una fornícula profunda que no es reflecteix externament en planta. La porta d'accés es troba a la façana de llevant i és en arc de mig punt. A la dreta de la porta hi ha una finestra quadrangular. L'exterior de l'església està arrebossat. Una gran creu de ferro, plantada a terra, sobresurt de la capçalera de la capella.

## Història

La capella de Sant Marc de Bellestar apareix esmentada com a capella annexa de l'església parroquial de Sant Pere de Bellestar l'any 1758. Malgrat correspondre la titularitat del temple al Bisbat d'Urgell, aquesta entitat no és titular de la parcel·la on s'enclava.
L'església està consagrada a sant Marc Evangelista. El diumenge de Sant Marc, o el diumenge següent, es fa un aplec a l'ermita i aquell mateix cap de setmana se celebra la festa petita o de primavera de Bellestar.

## Referències

* 1 2 «Capella de Sant Marc de Bellestar». Pla d'ordenació urbanística municipal: Catàleg de béns protegits p. 29-30. Ajuntament de Montferrer i Castellbò. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 8 maig 2012].
# Yozo Matsushima

Yozo Matsushima (japonès: 松島与三) (Sakai, 11 de febrer de 1921 - Osaka, 9 d'abril de 1983) va ser un matemàtic japonès.
Matsushima va estudiar matemàtiques a la universitat d'Osaka en la qual es va graduar el 1942 sota la direcció de Kenjiro Shoda. Immediatament va començar la seva carrera acadèmica a les universitats d'Osaka, primer, i de Nagoya, després. El 1960 va retornar a Osaka per ocupar el lloc del seu mestre, qui havia estat nomenat president de la universitat. El 1966 va ser nomenat professor de la universitat de Notre Dame a Indiana (Estats Units) en la qual va romandre catorze anys, fins al 1980 quan va retornar a Osaka, ciutat en la qual va morir el tres anys més tard.
Matsushima va ser un especialista en geometria diferencial que va publicar quatre monografies (dos en japonès i dos en anglès) i una quarantena d'articles sobre el tema. Els seus treballs més notables van ser en el camp de les àlgebres de Lie i les varietats complexes, de les formes harmòniques vectorials, dels automorfismes de varietats complexes i altres estructures afins.

## Referències

* ↑ Murakami, 1984, p. i.
* ↑ Matsushima, 1992, p. v.
* ↑ Kobayashi, 1984, p. xx-xxii.
* ↑ Hano et al., 1981, p. vii-ix.
* ↑ Kobayashi, 1984, p. ix.
* ↑ Kobayashi, 1984, p. xii.

## Bibliografia

* Hano, J.; Morimoto, A.; Murakami, S.; Okamoto, K.; Ozeki, H. Manifolds and Lie Groups: Papers in Honor of Yozô Matsushima (en anglès). Springer, 1981. ISBN 978-1-4612-5989-3.
* Kobayashi, Shoshichi «The mathematical work of Y. Matsushima and its development» (en anglès). Osaka Journal of Mathematics, Vol. 21, Num. 1, 1984, pàg. iii-xxii. ISSN: 0030-6126.
* Matsushima, Yozô. Collected Papers of Yozô Matsushima (en anglès). World Scientific, 1992. ISBN 981-02-0814-6.
* Murakami, Shingo «Yozô Matsushima: 1921--1983» (en anglès). Osaka Journal of Mathematics, Vol. 21, Num. 1, 1984, pàg. i-ii. ISSN: 0030-6126.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Yozo Matsushima» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* «Yozo Matsushima» (en anglès). Alchetron, 2022. [Consulta: 14 març 2023].