OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Basse-Vaivre

La Basse-Vaivre és un municipi francès situat al departament de l'Alt Saona i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 45 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de La Basse-Vaivre era de 45 persones. Hi havia 16 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles) i 8 parelles sense fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 38 habitatges, 20 eren l'habitatge principal de la família, 12 eren segones residències i 6 estaven desocupats. Tots els 38 habitatges eren cases. Dels 20 habitatges principals, 19 estaven ocupats pels seus propietaris i 1 estava cedit a títol gratuït; 2 tenien tres cambres, 5 en tenien quatre i 13 en tenien cinc o més. 16 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 9 habitatges hi havia un automòbil i a 10 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de La Basse-Vaivre el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 4 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 8 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 32 persones, 21 eren actives i 11 eren inactives. De les 21 persones actives 17 estaven ocupades (11 homes i 6 dones) i 4 estaven aturades (3 homes i 1 dona). De les 11 persones inactives 5 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 4 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa extractiva, 1 d'una empresa de construcció i 1 d'una empresa d'hostatgeria i restauració.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un paleta.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de La Basse-Vaivre a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de La Basse-Vaivre a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Joaquim Coll Espona

Joaquim Coll Espona (Barcelona, 1934 - 1998) va ser un director de cinema barceloní, actiu durant la transició espanyola. Va debutar com a director de cinema el 1957 amb el curtmetratge Asesino en acción. Durant la dècada del 1970 va dirigir algunes comèdies de destape protagonitzades per còmics catalans com Cassen i Josep Sazatornil, algunes d'elles doblades al català, alhora que dirigia alguns documentals basats en l'art romànic català o el Pirineu. Fou un dels fundadors del Col·legi de Directors de Cinema de Catalunya.

## Filmografia

* Las correrías del Vizconde Arnau (1974)
* Los casados y la menor (1975)
* Las camareras (1976)
* Las locuras de Jane (1978)
* El feixista, la beata i la filla desflorada (1979)
* El feixista, la pura i el merder de l'escultura (1983)
* La gran travessa (1983)

## Referències

* ↑ Joaquim Coll Espona a esadir.cat
* ↑ Joaquim Coll Espona a Directores de cine en Cataluña: de la A a la Z de Magí Crusells
* ↑ La gran quiniela a El País
# Comtat de Nassau

«Comtat de Nassau» té aquests significats:
* Comtat de Nassau (Nova York)
* Comtat de Nassau (Florida)
* Comtat de Nassau (Sacre Imperi Romanogermànic)
# Atenció a la dependència a França

L'atenció a la dependència a França va ser establerta de manera explícita com a part del sistema de protecció social a la dècada dels noranta del segle xx. Açò va ser perquè el fenomen de la dependència funcional va rebre atenció per part dels legisladors estatals a la fi dels noranta.
Inicialment, la Llei de 24 de gener de 1997 creà una prestació específica per a les persones en situació de dependència funcional. Abans d'aquesta ajuda, estava l'assignació compensadora per a tercera persona. Aquesta prestació s'emmarcava al nivell assistencial. Aquesta característica implicava que el finançament d'aquesta quedava descentralitzat, cosa que provocaria desigualtats territorials entre els departaments.
El desembre de 1999, la ministra M. Aubry encarregà un informe sobre la prestació a la gent dependent. El maig de 2000, l'informa es va fer públic.
Com a reacció a aquests problemes, s'aprovà la Llei 2001-647, que establí la prestació personalitzada d'autonomia, en francès allocation personnaliséé d'autonomie (APA). Aquesta prestació va solucionar el problema malgrat que de manera difosa.
L'APA és un subsidi de solidaritat nacional dirigit a les persones d'edat avançada (majors de seixanta anys) que persegueix compensar la pèrdua de l'autonomia amb ajudes financeres. Es caracteritza per:
* Donar-se després d'avaluar el grau de dependència mitjançant un barem nacional.
* S'accedeix sense condició de recursos econòmics (graduant l'ajuda segons els ingressos del beneficiari).
* La gestió la fa el president del consell general de l'assemblea departamental.
* El finançament està repartit amb dos terços aproximats assumits pel departament i "la Caisse nationale de solidarité pour l'autonomie (CNSA), sufragada per 0,1 punts de la Contribution sociale généralisée i la Contribution de solidarité autonomie (en contrapartida d'una jornada de treball addicional no remunerada").
La Llei relativa a la solidaritat per a l'autonomia de les persones majors i dels discapacitats (30 de juny de 2004) va incloure un dia de treball addicional (com a Alemanya) i creà la Caisse nationale de solidarité autonomie, que rep contribucions del Fons de finançament de l'APA.
El 2004, el 6,7% dels majors de 60 anys rebien l'APA (865.000 persones). Un 59% vivien als seus domicilis i un 41% a institucions.

## Referències

* ↑ IMSERSO, 2005, p. 667.
* 1 2 3 4 5 6 7 Baviera Puig, Inmaculada. «Capítulo 2. La Unión Europea y la dependencia: modelos comparados». A: Comentario sistemático de la Ley de la dependencia Ley 39/2006, de 14 de diciembre, de promoción de la autonomía personal y atención a las personas en situación de dependencia y normas autonómicas. 1a ed. Cizur Menor (Navarra): Thomson Aranzadi, 2008, p. 69. ISBN 978-84-8355-687-0.
* 1 2 IMSERSO, 2005, p. 701.

## Bibliografia

* IMSERSO. Libro Blanco de atención a las personas en situación de dependencia, 2005 [Consulta: 10 maig 2019]. Arxivat 2019-04-23 a Wayback Machine.
# Maria Jesús Viguera Molins

Maria Jesús Viguera Molins (Ferrol, 10 de febrer de 1945) és una filòloga i historiadora gallega, acadèmica de la Reial Acadèmia de la Història.

## Biografia

El 1968 es va llicenciar filologia semítica a la Universitat Complutense de Madrid amb Premi Extraordinari, on també s'hi va doctorar amb premi extraordinari el 1973 amb una tesi sobre història del Magrib al segle xiv, dirigida per Fernando de la Granja Santamaría.
Ha treballat com a professora a la Universitat Autònoma de Madrid i a la Universitat de Saragossa, i ha estat professora visitant a les universitat d'Evora, Lisboa, Fes, Casablanca, Emirats Àrabs, Nantes i Lió. Des de 1983 és catedràtica d'Estudis Àrabs i Islàmics en la Universitat Complutense de Madrid.
La seva línia d'investigació se centra en la història d'Al Andalus, la historiografia i els contextos de l'arabisme espanyol i la història dels manuscrits àrabs a Espanya. Dirigeix la revista Hesperia. Culturas del Mediterráneo i Co-dirigeix la col·lecció Horizontes de al-Andalus. Des de 1990 és acadèmica corresponent de l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona i des de 1994 de la Real Academia de Córdoba, de Ciencias, Bellas Letras y Nobles Artes. Ha estat becària de la Fundació Juan March. En gener de 2015 fou nomenada acadèmica de la Reial Acadèmia de la Història.

## Obres

Ha publicat 55 entre llibres, edicions, traduccions i obres col·lectives. Ha estat coordinadora i coautora de quatre volums (sobre Taifes, Almoràvits, Almohades i Nassarites) de la Historia de España Menéndez Pidal. També ha escrit 257 articles científics, capítols de llibres i articles a l'Encyclopaedia of Islam i el Diccionario Biográfico de Historia de España.
* De las taifas al reino de Granada: Al-Andalus, siglos XI-XV, Temas de hoy, 1995. ISBN 84-7679-285-9
* Los reinos de taifas y las invasiones magrebíes: (Al-Andalus del XI al XIII), Barcelona : RBA, 2006

## Referències

* ↑ Biografia Arxivat 2017-01-16 a Wayback Machine. al web de la RAH
* ↑ María Jesús Viguera ingresa en la Real Academia de la Historia, El País, 30 de gener de 2015
# Estrets de Tiran

Els estrets de Tiran (àrab: مضائق تيران, maḍāʾiq Tīrān) o estret de Tiran (àrab: مضيق تيران, maḍīq Tīrān) són els passos estrets marítims entre les penínsules del Sinaí i Aràbiga que connecten el golf d'Àqaba i el mar Roig. La distància entre les dues penínsules és d'uns 13 km . La Força Multinacional i els Observadors supervisa el compliment d'Egipte en el manteniment de la llibertat de navegació per l'estret, tal com preveu el Tractat de pau entre Israel i Egipte.

## Antecedents

Els documents internacionals es refereixen de manera inconsistent tant a l'"estret de Tiran" com a l'"estret de Tiran". Hi ha diversos passatges formats per les illes entre Egipte i l'Aràbia Saudita. L'estret més occidental, entre Egipte i l'illa de Tiran, dominat per la ciutat egípcia Xarm el-Xeikh, és l'"Estret de Tiran", de 5 o 6 km d'amplada. Té dos passatges prou profunds per ser navegable per grans vaixells. El passatge de l'Enterprise, de 290 metres de profunditat, és adjacent al costat egipci, mentre que el pas de Grafton de 73 metres de profunditat, envoltat de pocs profunds, es troba a l'est, més a prop de l'illa de Tiran. A l'est de Tiran, entre aquest i l'Aràbia Saudita, l'altre estret té esculls i aigües poc profundes amb un sol canal de 16 metres de profunditat.
L'accés a l'únic port marítim d'Àqaba de Jordània i a l'únic port marítim d’Israel al Mar Roig d'Eilat es fa a través del golf d'Àqaba, que dona importància estratègica a l'estret de Tiran. El 1967, el 90% del petroli israelià va passar per l'estret de Tiran, convertint-lo en un objectiu del bloqueig egipci durant el Bloqueig de la Lliga Àrab a l'estat d'Israel.

## Referències

* ↑ Aronson, Geoffrey. «The Multinational Force of Observers and the Sinai Storm» (en anglès), 27-08-2015. [Consulta: 8 setembre 2021].
* ↑ «The Future of the Multinational Force and Observers in Sinai» (en anglès), Jan 25, 2002. [Consulta: 8 setembre 2021].
* ↑ «MFO - Origins» (en anglès britànic). [Consulta: 8 setembre 2021].
* ↑ Carl F. Salans «Gulf of Aqaba and Strait of Tiran: Troubled Waters». Proceedings. United States Naval Institute, 94, 56, 01-12-1968.
* ↑ Robert Priewasser, Tiran Island and Straits of Tiran. Unexplained Sovereignty over an Island in the Context of the Arab-Israeli Conflict (Saarbrücken: Akademikerverlag, 2013)
* ↑ Oren, Michael B. Six Days of War: June 1967 and the Making of the Modern Middle East. Oxford: Oxford University Press, 2002. ISBN 0-19-515174-7.
* ↑ Shlaim, Avi; Louis, William Roger. The 1967 Arab-Israeli War: Origins and Consequences. Cambridge University Press, 13 febrer 2012, p. 224. ISBN 978-1-107-00236-4. «"90% of Israeli oil was imported through the Straits of Tiran"»
# Adaiah (cràter)

Adaiah és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 18 km de diàmetre. Porta el nom d'un antropònim hebreu, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional el 1994.

## Referències

* ↑ «Adaiah». Gazetteer of Planetary Nomenclature. United States Geological Survey. [Consulta: 1r juliol 2017].

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# La Bassola de la Vall

La Bassola de la Vall és un paratge del terme municipal de Castellterçol, a la comarca del Moianès.
Està situat al nord de la masia de Brugueroles i al sud-oest de la de la Vall Jussana.

## Enllaços externs

* La Bassola de la Vall en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# José (cràter)

José és un petit cràter d'impacte situat a la cara visible de la Lluna, al sector nord-est de l'interior del cràter Alphonsus. Al costat del cràter es troben altres quatre formacions similars: Ravi (al nord-oest), Monira (al nord-nord-oest), Chang-Ngo (a l'oest), i Soraya (al sud).
Té una forma de bol, amb un contorn pràcticament circular. El seu perfil no té signes visibles d'erosió.
* Localització d'Alphonsus (centre de la imatge)
* Cràters interiors d'Alphonsus
* Vista obliqua des del Apollo 16, mirant cap al sud (C = Chang-Ngo, R = Ravi, M = Monira, J = José, S = Soraya).
Cinc dels cràters interiors de Alphonsus posseeixen noms oficials, que procedeixen d'anotacions originals no oficials utilitzades en el full 77D3 / S1 de la sèrie de mapes Lunar Topophotomap de la NASA. La designació va ser adoptada per la UAI el 1976

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Salvador García Aguilar

Salvador García Aguilar (Rojals, País Valencià, 1925 - Molina de Segura, Regió de Múrcia, 2005) fou un escriptor alacantí en llengua castellana, guanyador del Premi Nadal de 1983 amb la novel·la Regocijo en el hombre.

## Biografia

Nascut a la ciutat de Rojals, província d'Alacant, el 1925, va viure la major part de la seva vida a Molina de Segura, a la Regió de Múrcia, on va ser nomenat fill adoptiu. No va ser fins al 1983 quan va irrompre a la vida literària espanyola, quan obtingué el Premi Nadal amb la novel·la Regocijo en el hombre. A partir de llavors, va publicar diverses obres més, especialment novel·les històriques. En els últims anys de la seva vida va haver de deixar d'escriure a causa de l'alzheimer. Va morir el 2005. El 2007 va ser inaugurada una biblioteca amb el seu nom a Molina de Segura, la seva ciutat d'adopció. Es convoca un premi literari de novel·la curta a Rojals, el seu poble natal, amb el seu nom.

## Obra

D'entre la seva obra, destaquen els següents títols:
* Regocijo en el hombre (1984). Novel·la històrica ambientada en el món viking anglosaxó.
* Farfollas y perfollas (1984).
* Relatos (1985). Obra que recull contes, retrats i narracions murcianes.
* Clama el silencio (1990). Successió de monòlegs dramàtics que l'autor imagina escoltar al teatre d'Epidaure.
* Granada cajín (1990). Novel·la històrica que transcorre en l'època en què Múrcia és conquerida per Alfons X el Savi.
* La guerra de los patos (1994).
* Epílogo para una reencarnación (1995). Obra que indaga sobre la conversió d'una societat agrícola a industrial.
* La noche mágica: leyenda de "La encantá" (1996). Obra de teatre.
* La flauta hay que tocarla siempre (2000).
* El tiempo que nos vive (2003).
* El tiempo no tiene corazón (2008).

## Premis

* Premi Nadal de novel·la de 1983 per Regocijo en el hombre.

## Referències

* ↑ Calleja, Tono «Salvador García Aguilar, un escritor tardío» (en castellà). El País [Madrid], 16-01-2005. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Muere Salvador García Aguilar, premio Nadal en 1983» (en castellà). El Mundo, 14-01-2005. [Consulta: 10 gener 2020].
* ↑ «Salvador García Aguilar» (en castellà). Real Academia de la Historia. [Consulta: 10 gener 2020].
# Pieter Willem Botha

Pieter Willem Botha, (Paul Roux, Estat Lliure d'Orange, 12 de gener de 1916 – Wilderness, Cap Occidental, 31 d'octubre de 2006), fou primer ministre de Sud-àfrica del 1978 al 1984 i president del 1984 al 1989, quan aquest càrrec, abans només representatiu, es va dotar de poder executiu. Del 1978 al 1989 també va liderar el Partit Nacional, representatiu de la minoria afrikaans.
Tot i haver-se oposat amb fermesa a cedir el poder a la majoria negra, així com a l'ascens del comunisme, el seu govern va fer algunes concessions envers la reforma política, a causa de les protestes en defensa dels Drets Humans. Botha va deixar el lideratge del partit el febrer del 1989, després de patir un atac de cor lleu, i sis mesos després fou obligat pel seu partit a dimitir també com a president.
Va fer campanya pel no al referèndum que va convocar el president Frederik Willem de Klerk el 1992 sobre el procés constituent que portaria a l'abolició de l'apartheid, i va denunciar el govern per irresponsable. A principis del 1998, quan es va negar a declarar davant la 'Comissió per la veritat i la reconciliació' creada pel govern de Mandela, va rebre el suport del Partit Conservador, que se li havia enfrontat quan era ell qui governava. Al final del 1998 fou condemnat a presó, però la pena fou suspesa i substituïda per una multa. Quan va morir, el govern es va oferir a fer-li un funeral d'estat, tot i que la família ho va refusar.
Botha no era família de Roelof Frederik "Pik" Botha, el seu ministre d'Afers Exteriors.

## Referències

* ↑ Mary Braid «Afrikaners champion Botha's cause of silence». The Independent [UK].(anglès)
# Mateu

Mateu és el nom dels següents personatges:
* Mateu (nom)
* Mateu apòstol
* Mateu Cantacuzè, coemperador romà d'Orient el 1353 i fins al 1355
* Mateu de Castellbó, vescomte de Castellbó
* Mateu de Foix, comte de Foix
* Mateu Àngel o Mateu Panaret, monjo romà d'Orient
* Mateu Camariota, eclesiàstic grec del segle xv
* Mateu Bisbe, bisbe romà d'Orient
* Mateu I de Constantinoble, patriarca de Constantinoble del 1397 al 1410
* Mateu II de Constantinoble, patriarca de Constantinoble tres vegades entre 1596 i 1603
* Assumpció Mateu Negre
# Estroncioginorita

L'estroncioginorita és un mineral de la classe dels borats. Rep el seu nom en al·lusió a la seva composició, amb estronci dominant i per la seva relació amb la ginorita.

## Característiques

L'estroncioginorita és un borat de fórmula química CaSrB$_{14}$O$_{20}$(OH)₆·5H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 2 i 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'estroncioginorita pertany a «06.FC - Filohexaborats» juntament amb els següents minerals: tunel·lita, nobleïta, estroncioborita, ginorita i fabianita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1959 a la mina Königshall-Hindenburg, a Reyershausen, Göttingen, a la Baixa Saxònia (Alemanya). També a Alemanya, ha estat descrita a la pedrera Kohnstein, a Nordhausen (Turíngia). També se n'ha trobat a la mina Tincalayu, al Salar del Hombre Muerto (Salta, Argentina), i en alguns indrets de les parròquies de Cardwell i Studholm, al comtat de Kings (Nova Brunswick, Canadà).

## Referències

* ↑ «Strontioginorite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 juny 2017].
# Akka Ighane

Akka Ighane (en àrab أقا إيغان, Aqqā Īḡān; en amazic ⴰⵇⴰ ⵉⵖⴰⵏ) és una comuna rural de la província de Tata, a la regió de Souss-Massa, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 6.452 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Kulasekara Cinkaiariyan

Kulasekara Cinkaiariyan (mort 1284) és considerat el primer dels reis Aryacakravarti de la dinastia que va establir el seu govern sobre el Regne de Jaffna a Sri Lanka. Algunes fonts natives indiquen que fou el fill de Kulingai Cakravarti (Kalinga Magha, en tàmil Cekaracecekaran I) el legendary fundador del regne de Jaffna però altres historiadors el consideren com un ministre o príncep Pandya que va emparentar amb la família de Kulingai Cakravarti després del final del govern de l'usurpador Chandrabhanu el 1262 i del seu fill Savakanmaindan el 1278.
Segons una font primària singalesa, el Mahavamsa, un senyor de la guerra anomenat Aryacakravarti va envair la capital singalesa de Yapahuwa en nom del rei Pandya Maaravaramban Kulasekara Pandya I entre els anys 1277 a 1283. La majoria d'historiadors consideren que fou aquest Arayacakravarti que es va quedar allí per crear la dinastia Arayacakravrati com a tributària dels pandyes, tot i que els seus descendents reclamen origen de Kulingai Cakravarti.
A la seva mort el va succeir el seu fill Kulotunga Cinkaiariyan.

## Notes

* ↑ Kunarasa,The Jaffna Dynasty, p.66
* ↑ Gnanaprakasar,A Critical History of Jaffna,p.83
* ↑ Coddrington,Ceylon Coins and Currency,p.74
* ↑ Coddrington, Short history of Ceylon, p.91-92

## Referències

* Kunarasa, K. The Jaffna Dynasty. Johor Bahru: Dynasty of Jaffna King’s Historical Society, 2003, p. 122. ISBN 955-8455-00-8.
* Gnanaprakasar, Swamy. A Critical History of Jaffna (review of Yalpana Vaipava Malai). Nova Delhi: Asian Educational Services, 2003, p. 122. ISBN 81-206-1686-3.
* Coddrington, H. W.. Ceylon Coins and Currency. Nova Delhi: Vijitha Yapa, 1996, p. 290. ISBN 81-206-1202-7.
* Coddrington, H. W.. Short History of Ceylon. Nova Delhi: AES, 1994, p. 290. ISBN 81-206-0946-8.