OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Andorinha Sport Club

Andorinha Sport Club és un club de futbol que juga al Campionat de São Tomé i Príncipe de futbol. L'equip es troba al barri de Ponta Mina, prop de Praia Cruz, a l'illa de São Tomé, São Tomé i Príncipe.

## Història

El club va ser fundat el 1931 i és un dels clubs esportius més antics del país. Va guanyar el seu primer títol colonial en 1938, el 1970, Andorinha va guanyar cinc títols provincials, l'últim títol provincial el 1973, dos anys abans que São Tomé i Príncipe obtingués la independència. El 1984 va guanyar el seu primer títol després de la independència i és el quart equip de la història a fer-ho i és l'únic títol guanyat per l'equip.
El 1981, el club va celebrar el seu 50 aniversari, el 2006 va celebrar el seu 75 aniversari de fundació. Fou privat de continuar a la Primera Divisió de l'illa el 2010, el club va competir en la segona divisió entre el 2011 i el 2014 fins que fou privat de continuar-hi després d'ocupar els dos últims llocs i des de 2015, Andorinha competeix en tercera divisió.

## Estadi

Juga a l'Estádio Nacional 12 de Julho, que comparteix amb els clubs Sporting Praia Cruz, Aliança Nacional, i Vitória Riboque.

## Honors

* Campionat de São Tomé i Príncipe de futbol: 8
       Before independence: 7
          1938, 1965, 1967, 1968, 1968/69, 1970, 1973
       Des de la independencia: 1
          1984
* Taça Nacional de São Tomé e Príncipe: 3
** Abans de la independència:
          1960, 1964, 1970
* Lliga de São Tomé de futbol: 8
       Abans de la independència: 7
          1938, 1965, 1967, 1968, 1968/69, 1970, 1973
       Després de la independència: 1
          1984

## Referències

* ↑ São Tomé and Príncipe 2009/10 José Batalha & RSSSF.com
* ↑ São Tomé e Príncipe 2014 José Batalha & RSSSF.com
# Partit Nacional Unionista

El Partit Nacional Unionista fou un partit polític del Sudan fundat el 1953 per participar en les eleccions d'aquell any defensant la posició de la unió amb Egipte defensada pel seu fundador i líder Ismail al-Azhari. Va tenir suport de la secta Khatimiya i del seu cap Sayyid Ali al-Mirghani.
Va guanyar les eleccions del novembre del 1953 amb 51 escons (contra 22 de l'Umma, el Partit Liberal (sudista) amb 9, el Partit Socialista Republicà amb 3, el Front Antiimperialista amb 1, i 11 independents). Al senat també van triomfar els unionistes (22 escons) seguits de l'Umma amb 3, liberals sudistes amb 3, i 2 independents (el governador general designava 20 senadors i el nomenament va recaure en general en personalitats sense afiliació política).
Va formar govern el 6 de gener de 1954. Va portar al Sudan a la independència l'1 de gener de 1956 per ser aquesta la voluntat popular tot i no ser la posició del partit. El juny va patir una escissió i es va fundar el Partit Popular Democràtic Sudanès i el 5 de juliol de 1956 Ismail al-Azhari va perdre una moció de confiança al parlament i va dimitir. El partit va continuar a l'oposició.
El 1967 a casa del patró del partit Sayyid Ali Al-Mirghani es va reunificar amb el Partit Popular Democràtic Sudanès i es va convertir en el Partit Unionista Democràtic Sudanès

## Referències

Enciclopèdia Espasa
# Raymond Bru

Raymond Bru (30 de març de 1906 - desembre 1989) va ser un tirador d'esgrima belga, especialista en floret, que va competir durant el segon quart del segle XX.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu d'Amsterdam, on disputà dues proves del programa d'esgrima. Fou quart en la prova del floret per equips i sisè en la de floret individual. El 1936 va prendre part en els Jocs de Berlín, on va disputar les mateixes proves que vuit anys abans. Fou cinquè en el floret per equips i sisè en el floret individual. Els seus tercers, i darrers Jocs, foren els de Londres de 1948, on disputà dues proves del programa d'esgrima. Guanyà la medalla de bronze en la prova de floret per equips i fou cinquè en la d'espasa per equips.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata i una de bronze al Campionat del Món d'esgrima, el 1929 i 1930.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Raymond Bru». [Consulta: 4 agost 2021].
# São João da Boa Vista

São João da Boa Vista (pronunciació: [ˈsɐ̃w̃ ʒuˈɐ̃w̃ dɐ ˈboɐ ˈvistɐ]) és un municipi de l'estat de São Paulo, Brasil. La població el 2020 era de 91.771 habitants i la superfície de 516.399 km². L'altitud és de 767 m.

## Història

La ciutat va ser fundada el 24 de juny de 1824. A principis del segle passat, un grup de miners va decidir descansar a la vora del riu Jaguari Mirim, ja a l'estat de São Paulo, i es va quedar sorprès per la vista exuberant de la natura. Es van alegrar tant que aquell dia de Sant Joan, els miners van iniciar la construcció de la ciutat i, per celebrar el Sant d'aquell dia així com pels sorprenents crepuscles de la posta de sol, la ciutat va rebre el nom de São João da Boa Vista. Només 14 anys després, la ciutat va ser districte. El 24 de març de 1859 esdevingué ciutat, i el 7 de febrer de 1885 fou considerada com a districte judicial, oferint als seus ciutadans tota la infraestructura bàsica.

## Demografia

São João da Boa Vista té, segons l'IBGE 2020, 91.771 habitants.
Etnies :
| Color/Raça | Percentatge |
| Blanc | 85,36% |
| africana | 4,47% |
| Multiracial | 9,54% |
| asiàtic | 0,09% |
| Pobles indígenes | 0,03% |
| Sense Declaració | 0,50% |

## Persones notables

* Glenn McMillan - actor i advocat
* Guiomar Novaes - pianista
* Nenê Bonilha - jugador de futbol
* Roger Abdelmassih - antic metge acusat d'agressió sexual contra 52 dones

## Referències

* ↑ «São João da Boa Vista». [Consulta: 14 febrer 2022].
* ↑ «São João da Boa Vista». [Consulta: 14 febrer 2022].
* ↑ «História de São João da Boa Vista» (en anglès). [Consulta: 14 febrer 2022].
# Locris

* Aquest article tracta sobre el grup humà de l'antiga Grècia. Si cerqueu per a la ciutat de la Magna Grècia, vegeu «Locres Epizefiris».
Els locris (grec antic: Λοκροί, llatí: Locrenses) eren un antic poble de Grècia suposadament descendents dels lèleges, com creu Aristòtil. El seu nom derivaria de Locros, rei dels lèleges, segons Estrabó i els Iambes al Rei Nicomedes. Es van barrejar completament amb els hel·lens, ja en un període molt primitiu, i als poemes d'Homer apareixen sempre com a grecs. Fins i tot, en algunes tradicions, es diu que Deucalió, que va repoblar Grècia després del diluvi, va viure a la ciutat lòcrida d'Opunt. El seu país es va dir Lòcrida, i era al centre de Grècia, a l'est d'Etòlia i a l'oest de Beòcia.
En època històrica es van dividir en dues tribus amb costums, vestits i hàbits diferents: els locris orientals, subdividits en opuntis i epicnemidis, a la costa oriental de Grècia, enfront de l'illa d'Eubea; i els locris occidentals (ozolis), a la zona del golf de Corint. El mont Parnàs era la divisòria així com la Dòrida i la Fòcida, situades entre ambdues. Homer menciona només els locris orientals, que eren els més antics i els més avançats, i suposadament els occidentals van sorgir com a colònia dels primers i no apareixen abans de la guerra del Peloponnès. Tucídides els presenta com un poble semibàrbar. La hipòtesi més raonable és que ocupaven el país des d'una punta a l'altra i van restar separats per l'emigració dels focis i doris.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Locris». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 23 gener 2021].
# Netxàievka (Penza)

* Per a altres significats, vegeu «Netxàievka».
Netxàievka (en rus: Нечаевка) és un poble de l'óblast de Penza, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 1.962 habitants.
# Marly (Friburg)

Marly és un municipi suís del cantó de Friburg, situat al districte de la Sarine.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Pedro Acosta (pintor)

Pedro Acosta (l'Havana, valor desconegut - p. segle XIX) o Pedro de Acosta, va ser un pintor, professor de dibuix i metge cubà.
Va néixer a l'Havana, fill del pintor i escenògraf Pedro de Acosta.
Va ser convidat a ingressar com a alumne de l'Acadèmia de San Alejandro, fundada el 1818 per la Societat Patriòtica de L'Havana, sembla que per record de l'afició que el seu pare va mostrar sempre per la pintura. A l'escola va ser un dels alumnes més notables del francès Jean-Baptiste Vermay, dedicat principalment a fer còpies d'obres d'artistes consagrats; per exemple hi ha notícia d'una còpia de Rafael que representa els Reis d'Orient, ubicada a l'església de l'Esperit Sant de la capital cubana, esperonat al costat d'altres condeixebles pel bisbe Juan José Díaz de Espada, que va promoure i sostenir el conreu de la pintura en un moment en què Vermay es trobava delicat de salut.
Hom afirma també que va impartir en aquesta acadèmica classes de dibuix, com ho afirma Ossorio però atribuint-li la data de 1839. Tanmateix, altres autors esmenten que va ocupar-se de les noves classes de dibuix establertes pel bisbe Espada al Seminari de San Carlos de l'Havana. Posteriorment va abandonar la pintura i va estudiar medicina i cirurgia, llicenciant-se el 17 de maig de 1827 a l'antiga Universitat Pontíficia.
Segons Ossorio, també va ser autor de diversos retrats que van anar a parar a col·leccions particulars.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Calcagno, Francisco. Diccionario biográfico cubano (en castellà). Nova York: Imprenta y Librería de N. Ponce de León, 1878, p. 11.
* 1 2 Henares, Ignacio; Caparrós, Lola (eds.). Campo artístico y sociedad en España (1836-1936): La institucionalización del Arte y sus modelos (en castellà). Universidad de Granada, 2016, p. 17. ISBN 978-84-338-5750-7.
* ↑ López Campistrous, Delia María. Bicentenario de San Alejandro. Tradición y contemporaneidad (en castellà). Museo Nacional de Bellas Artes de Cuba, 2018, p. 8.
* 1 2 Rosain, Domingo. Necrópolis de la Habana: historia de los cementerios de esta ciudad, con multitud de noticias interesantes (en castellà). L'Havana: Imprenta "El Trabajo", 1875, p. 235.
* 1 2 Ossorio y Bernard. Galería biográfica de artistas españoles del siglo XIX. Madrid: Imprenta de Moreno y Rojas, 1883-1884, p. 3.
* ↑ Universidad de La Habana. Memoria acerca del estado de la enseñanza en la Universidad de La Habana en el curso de 1868 a 1869 (en castellà). L'Havana: Imprenta del Gobierno y Capitanía General, 1870, p. 146.
# Himavat

Himavat (sànscrit : हिमवत्, lit. gelada) és la personificació de les muntanyes de l'Himàlaia en l'hinduisme. És la deïtat guardiana de l'Himàlaia, i és esmentat a la poesia èpica Mahabharata i altres escriptures hindús.

## Nomenclatura

Diverses escriptures hindús es refereixen a la personificació de l'Himàlaia amb diferents noms i, per tant , Himavat també s'anomena Himavant (sànscrit : हिमवन्त, lit. gelat), Himavān (sànscrit : हिमवा,नja िमवाहाहहह मराज, lit. rei de la neu), i Parvateshwara (sànscrit : पर्वतेश्वर, lit. déu de les muntanyes).

## Llegenda

Himavat va engendrar Ganga, la deessa del riu, així com Ragini, i Pàrvati, la segona consort de Xiva. La seva dona i reina consort és la deessa vèdica Mainavati, filla del Mont Meru, segons el Ramayana, o és filla de Svadhā i el seu marit Kavi, membre de la classe dels Pitṛs, segons algunes altres fonts com ara el Vixnu Purana.
El Xiva Purana descriu el casament entre Himavat i Menā.
El text sagrat de Devi Gita, que es troba als nou darrers capítols (31-40) del setè skandha de Devi-Bhagavata Purana, és un diàleg entre Pàrvati i el seu pare Himavat. Tracta de la forma universal de la Devi, meditacions sobre els principals textos d'Upanixads, ashtanga-ioga, iogues de jnana, karma i bhakti, ubicacions dels temples dedicats a la Devi i els rituals relacionats amb el seu culte.
La seva història també s'esmenta a Brahmanda Purana i Kena Upanishad.
Krixna una vegada va fer una tapasya als cims de l'Himàlaia per apaivagar Himavat, cosa que va fer que el seu fill gran, Pradyumna, nasqués de la seva dona preferida, Rukmini.

## Referències

* ↑ www.wisdomlib.org. «Himavat: 15 definitions» (en anglès). www.wisdomlib.org, 08-03-2017. [Consulta: 21 octubre 2022].
* ↑ Jones, Constance. Encyclopedia of Hinduism (en anglès). Infobase Publishing, 2006. ISBN 9780816075645.
* ↑ Wilkins, p. 287
* ↑ www.wisdomlib.org. «The marriage of Himācala [Chapter 1]» (en anglès). www.wisdomlib.org, 04-10-2018. [Consulta: 21 octubre 2022].
* ↑ Kena Upanisad, III.11-IV.3, cited in Müller and in Sarma, pp. xxix-xxx.
* ↑ www.wisdomlib.org. «Story of Himavān» (en anglès). www.wisdomlib.org, 28-01-2019. [Consulta: 21 octubre 2022].

## Bibliografia

* W. J. Wilkins. Hindu Gods and Goddesses. Courier Dover Publications, 2003. ISBN 0486431568.
* Dictionary of Hindu Lore and Legend (ISBN 0-500-51088-1) per Anna Dallapiccola.
# Bruno Caldini Perone

Bruno Caldini Perone (São Paulo, 6 de juliol de 1987) és un futbolista brasiler que juga al Gimnàstic de Tarragona. Perone va jugar vuit partits del Campeonato Brasileiro Série A amb el Figueirense, després d'haver marcat un gol.

## Referències

* ↑ Bruno Caldini Perone a BDFutbol
* ↑ «Figueirense» (en portuguese). Globo Esporte, 06-09-2008. Arxivat de l'original el 2008-08-10. [Consulta: 9 setembre 2008].
# Locri (municipi)

Locri és un comune (municipi) de la Ciutat metropolitana de Reggio de Calàbria, a la regió italiana de Calàbria. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 12.421 habitants.
Locri limita amb els municipis següents: Antonimina, Portigliola, Siderno i Gerace.

## Personatges il·lustres

* Acrion (filòsof pitagòric)
* Melinno (poetessa, filla de Nossis)
* Nossis (poetessa grega)
* Filistió (metge)
* Timeu de Locres (filòsof pitagòric)
* Zaleuc (legislador grec)

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 8 febrer 2020].
# Andre Turner

Andre Turner (Memphis, Tennessee, 13 de març de 1964), és un exjugador de bàsquet de nacionalitat nord-americana i amb passaport espanyol, conegut com el "Mag de Memphis" va arribar a ser un dels bases més importants de la Lliga ACB.

## Carrera esportiva

Va començar a jugar als Memphis State University de l'NCAA a començaments dels anys 80. Va ser triat pels Lakers en la 3a ronda del Draft del 1986, en la posició número 68, tot i que abans de començar la temporada va ser traspassat als Boston Celtics. Després de diverses temporades en diferents equips i categories dels Estats Units arriba a l'ACB la temporada 1992-93 com a jugador del Coren Ourense. La temporada 94-95 fitxa per l'Amway Zaragoza, i la dues temporades després pel Festina Joventut, a on guanyaria el seu únic títol: la copa del Rei. Després jugaria al Caja San Fernando i al Cáceres CB, abans de jugar una temporada a LEB amb la Universidad Complutense la temporada 2002-03. A partir d'aquesta temporada alternaria equips LEB amb equips ACB: Fórum Filatélico, Polaris World Murcia, DKV Joventut, Melilla Baloncesto, Llanera Menorca, UB La Palma i CAI Saragossa, equip amb qui assoliria l'ascens a la màxima categoria del bàsquet espanyol l'any de la seva retirada.
Un cop retirat com a jugador va tornar al seu Memphis natal, on va començar a exercir d'entrenador assistent a la Mitchell High School, on va començar ell a jugar.

## Referències

* ↑ Sagués, Carles «El jugador del trimestre. Andre Turner». Verd i negre, 01-01-1997, pàg. 9-10.
* ↑ «Andre Turner: El longevo mago de Memphis» (en castellà). Endesa Basket Lover, 04-12-2015 [Consulta: 10 juny 2018].

## Enllaços externs

* Andre Turner jugador a l'ACB
# Patrícia Araújo

Felipe Silva Araújo (Rio de Janeiro, Brasil, 11 de març de 1982), més conegut com a Patrícia Araújo, és una exactriu pornogràfica transsexual brasilera. Actualment es una model de fotografia eròtica.

## Premis i reconeixements

| Any | Premi | Resultat |
| 2005 | Miss Univers Trans | Guanyadora |
| 2004 | Miss T-girl World | Guanyadora |
| 2002 | Miss Transsex Brazil | Guanyadora |

## Referències

* ↑ Silvia Pilz. «Essa mulher tem um segredo» (en anglès). Arxivat de l'original el 2015-02-12. [Consulta: 21 maig].
* ↑ Eliane Santos. «Travesti Patrícia Araújo posa nua para revista masculina» (en anglès). Arxivat de l'original el 2010-05-05. [Consulta: 21 maig].
* ↑ iafd. «Patricia Araujo» (en anglès). [Consulta: 21 maig].
* ↑ globo.com. «Travesti é destaque nas passarelas do último dia de Fashion Rio» (en anglès). [Consulta: 21 maig].
* 1 2 3 starnostar.com. «"Quero ser a Deborah Secco travesti", diz Patricia Araújo». Arxivat de l'original el 2017-08-06. [Consulta: 21 maig].
* 1 2 3 paraiba.com. «Travesti 'mais bonita do Brasil' estrela ensaio sensual; confira». Arxivat de l'original el 2015-11-18. [Consulta: 21 maig].
# Campionats del món de ciclisme en ruta de 1961

Els Campionats del món de ciclisme en ruta de 1961 es disputaren el 2 i 3 de setembre a Berna, Suïssa.

## Resultats

| Proves : | Or | Or | Argent | Argent | Bronze | Bronze |
| Masculines |||||||
| Cursa en línia masculina detalls | Rik Van Looy Bèlgica | 7 h 46 min 35 s | Nino Defilippis Itàlia | m. t. | Raymond Poulidor França | m. t. |
| Cursa en línia masculina amateur | Jean Jourden França | 4h 49' 54" | Henri Belena França | m. t. | Jacques Gestraud França | + 22" |
| Femenines |||||||
| Cursa en línia femenina detalls | Yvonne Reynders Bèlgica | - | Beryl Burton Regne Unit | - | Elsy Jacobs Luxemburg | - |

## Medaller

| Posició | País | Or | Plata | Bronze | Total |
| 1 | Bèlgica | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 2 | França | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 3 | Itàlia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 3 | Regne Unit | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 5 | Luxemburg | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 3 | 3 | 3 | 9 |

## Referències

* «Cyclisme - Championnats du Monde - 1961 - Hommes» (en francès). les-sports.info. [Consulta: 23 setembre 2012].
* «Cyclisme - Championnats du Monde - 1961 - Femmes» (en francès). les-sports.info. [Consulta: 23 setembre 2012].
* «Campeonato del Mundo, Ruta, Diletantes» (en castellà). sitiodeciclismo.net. [Consulta: 23 setembre 2012].
# Bruc vermell

El bruc vermell (Erica cinerea) és una espècie d'arbust de la família de les ericàcies.
L'epítet específic cinerea significa 'del color de la cendra'.

## Descripció

Pot fer fins a 60 cm d'alt, amb moltes branques i amb els branquillons joves pubescents. Les fulles aciculars de 4 a 8 mm arranjades en grups de tres.
La floració té lloc entre els mesos juliol i octubre. Les flors són acampanades i porpres (rarament blanques), de 4 a 7 mm de llargada reunides en raïms al llarg de les tiges.
El fruit creix en una càpsula glabra.

## Distribució i hàbitat

És una planta nadiua de l'oest i el centre d'Europa, arriba als Pirineus. Habita normalment en sòls de silici, tolera la secada i creix bé a ple sol i en els sòls ben drenats. És calcífuga (defuig el calci del terreny).
A Catalunya el podem trobar a la costa nord de Barcelona i costa sud de Girona, entre els 0 i els 1.000 metres d'altitud.

## Usos

S'utilitza com a planta ornamental; aquests cultivars han guanyat el premi de la Royal Horticultural Society: Award of Garden Merit:
* C.D. Eason
* Pink Ice
* Velvet Night

## Referències

* ↑ Pascual, Ramon. Guia dels arbustos dels Països Catalans. Barcelona: Pòrtic, 1990, p. 175. ISBN 84-7306-407-0.
* ↑ Harrison, Lorraine. RHS Latin for gardeners. United Kingdom: Mitchell Beazley, 2012, p. 224. ISBN 9781845337315.
* ↑ «FloraCatalana.net». Arxivat de l'original el 2016-03-14. [Consulta: 4 gener 2016].
* ↑ RHS A-Z encyclopedia of garden plants. United Kingdom: Dorling Kindersley, 2008, p. 1136. ISBN 1405332964.
* ↑ «Base de dades de biodiveristat de Catalunya». [Consulta: 4 gener 2016].
* ↑ «RHS Plant Selector - Erica cinerea 'C.D. Eason'». Arxivat de l'original el 18 d'octubre 2019. [Consulta: 19 juny 2013].
* ↑ «RHS Plant Selector - Erica cinerea 'Pink Ice'». [Consulta: 19 juny 2013].
* ↑ «RHS Plant Selector - Erica cinerea 'Velvet Night'». [Consulta: 19 juny 2013].
Alamy.com: Erica cinerea
# Delfí Ribas i Carné

Delfí Ribas i Carné (Monistrol de Montserrat, Bages, 2 de gener de 1888 - Tortosa, Baix Ebre, 18 d'agost de 1936), fou un sacerdot català.
Es va doctorar en Teologia a la Universitat Pontificia de València. El 24 de setembre de 1904 ordenat sacerdot. Ocupà diversos càrrecs al Seminari Conciliar de Barcelona, com el de Secretari o professor de Dret Canònic i de Litúrgia. També ocupà diversos càrrecs a la Diòcesi de Barcelona: entre d'altres, fou Vicari General d'Ensenyament Religiós, president de la Junta Catequística Diocesana, secretari de l'Associació d'Eclesiàstics per a l'Apostolat Popular o Censor Eclesiàstic. El 2 de juliol de 1923 fou nomenat sacerdot de la Casa Mare de les Teresianes de Sant Gervasi.
En els inicis de la Guerra Civil espanyola, el 16 de juliol de 1936 fugí de Barcelona i es dirigí a Tortosa, on visqué i s'amagà en diferents indrets, fins que fou afusellat la nit del 18 d'agost. Les seves restes mortals es troben al cementiri de Roquetes.

## Referències

* 1 2 3 4 Un Seminario mártir : notas biográficas e históricas : el Seminario Conciliar de Barcelona durante el período rojo (en castellà). Barcelona: Seminario Conciliar, 1940, p. 33. OCLC 807823122.
* ↑ Un Seminario mártir : notas biográficas e históricas : el Seminario Conciliar de Barcelona durante el período rojo (1940), p. 35
# Luis Agustín García Moreno

Luis Agustín García Moreno (n. Segòvia, 8 de novembre de 1950) és un historiador i docent espanyol.

## Biografia

Llicenciat en Filologia Clàssica en la Universitat de Granada i doctorat el 1972 en la de Salamanca, va exercir com a professor a les universitats de Salamanca, Madrid, Santiago i Alcalá i com a catedràtic en les de Saragossa i Alcalá.
És membre dels consells científics de les publicacions Journal of Late Antiquity, Networks and Neighbours, Quaderni Catanesi di Studi Antichi e Medievali, Hispania Sacra, i Cuadernos de Historia de España, i de les juntes directives de la Secció Espanyola de l'Associació Internacional d'Història de l'Església, del Comitè Espanyol de Ciències Històriques, de la Societat Internacional d'Estudis Bizantins i de l'Associació Espanyola d'Orientalistes.
Fundador i director de la revista Polis, en 2007 va ingressar en la Reial Acadèmia de la Història, avalat pels acadèmics Luis Suárez Fernández, Julio Valdeón Baruque i José Antonio Escudero López.

## Obres

A més de nombroses col·laboracions en publicacions científiques, és autor de diversos llibres sobre història grecollatina i visigoda de la península Ibèrica, entre ells:
* Prosopografía del reino visigodo de Toledo (1974);
* El fin del reino visigodo de Toledo (1975);
* España en la edad antigua: Hispania romana y visigoda (1988);
* Historia de España visigoda (1989);
* La antigüedad clásica: el imperio romano (1989);
* El Bajo Imperio Romano (1998);
* De Gerión a César: estudios históricos y filológicos de la España indígena y romano-republicana (2001);
* Hispania en la antigüedad tardía: ocio y espectáculos (2001);
* La construcción de Europa: siglos V - VIII (2001);
* España medieval y el legado de Occidente (2005);
* Los judíos de la España antigua: del primer encuentro al primer repudio (2005);
* Leovigildo: unidad y diversidad de un reinado (2008).

## Referències

* ↑ Currículum vitae Arxivat 2013-06-23 a Wayback Machine. al web de la Universitat d'Alcalá.
* ↑ Reial Acadèmia de la Història Arxivat 2012-02-03 a Wayback Machine.
* ↑ Recepción académica del Excmo. Sr. D. Luis A. García Moreno en la Real Academia de la Historia Arxivat 2012-02-03 a Wayback Machine.