OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mont Makushin

El mont Makushin, també conegut com a volcà Makushin (en anglès Makushin Volcano o Mount Makushin) és un estratovolcà cobert de gel que es troba a l'illa d'Unalaska, al grup de les illes Fox, a les illes Aleutianes, a l'estat d'Alaska. Amb una alçada d'entre 1.761 metres i 2.036 m, segons les fonts és el cim més alt de l'illa. El Makushin és un dels 40 volcans més actius d'Alaska, amb un mínim de dues dotzenes d'erupcions en els darrers milers d'anys; la darrera d'aquestes va ser el 1995.

## Referències

* ↑ «Makushin Volcano». Geographic Names Information System, Servei Geològic dels Estats Units.
* ↑ Wood, Charles Arthur, Kienle, Jürgen. Volcanoes of North America: United States and Canada. Cambridge University Press, 1992, p. 41–3. ISBN 0-521-43811-X.
* ↑ «Fox Islands». Encyclopædia Britannica. [Consulta: 27 setembre 2014].
* ↑ Bridges, David L., Gao, Stephen S. «Spatial variation of seismic b-values beneath Makushin Volcano». Department of Geology, Kansas State University. [Consulta: 27 setembre 2014].
* ↑ «Global Volcanism Program». Volcano Education. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2020. [Consulta: 27 setembre 2014].
* ↑ «Volcanoes of the Alaska Peninsula and Aleutian Islands». USGS. [Consulta: 27 setembre 2014].
* ↑ «Makushin Volcano, Alaska, USA». About.com Geology. Arxivat de l'original el 13 de gener 2011. [Consulta: 27 setembre 2014].
* ↑ «Makushin description and statistics». Alaska Volcano Observatory. Arxivat de l'original el 30 de juliol 2010. [Consulta: 27 setembre 2014].
* ↑ Lu, Zhong, Power, John A., McConnell, Vicki S., Wicks Jr., Charles and Dzurisin, Daniel «Preeruptive inflation and surface interferometric coherence characteristics revealed by satellite radar interferometry at Makushin Volcano, Alaska: 1993–2000». Journal of Geophysical Research, 107, 2002, pàg. 2266. Arxivat de l'original el 2015-04-03. Bibcode: 2002JGRB..107.2266L. DOI: 10.1029/2001JB000970 [Consulta: 27 setembre 2014].
# Teoria de les catàstrofes

La teoria de les catàstrofes és un corpusteòric que intenta representar fenòmens naturals, que per les seves característiques discontinus no poden ser descrits pel càlcul diferencial de manera satisfactòria. En aquest sentit, és un model matemàtic de la morfogènesi. Ha estat aplicada en disciplines científiques diverses, com ara la geologia, la hidrodinàmica, l'òptica, la fisiologia, la biologia, la psicologia o la lingüística.
Plantejada al final dels anys 1950 pel matemàtic francès René Thom −especialitzat en topologia diferencial− i molt difosa a partir de 1968, en la dècada dels 1970 va tenir gran auge en ser impulsada pels estudis de Christopher Zeeman. Té una especial aplicació en l'anàlisi del comportament competitiu i en els models de canvi organitzatiu i evolució social i sistèmica.

## Vegeu també

* Dinàmica de sistemes.
* Efecte dòmino.
* Teoria del pendent relliscós.
* Efecte papallona.
* Punt d'inflexió.
* Simetria trencada.
* Àlgebra de Lie.
* Trencament espontani de simetria.

## Referències

* 1 2 «Teoria de les catàstrofes». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Smale, Stephen «Review: E. C. Zeeman, Catastrophe theory: Selected papers, 1972–1977» (en anglès). Bulletin of the American Mathematical Society, 84, 6, 01-11-1978, pàg. 1360–1368. ISSN: 0002-9904.
* ↑ Diccionario de Filosofía (en castellà). Barcelona: SPES Editorial (edició especial per a RBA Editoriales), 2003, p. 34-35 (Biblioteca de Consulta Larousse). ISBN 84-8332-398-2.

## Bibliografia

* Stabilité structurelle et morphogénèse (en francès). 2a de 1984. París: Interédition, 1977. ISBN 978-2729600815.
* Arnold, Vladimir. Catastrophe Theory (en anglès). 3a edició. Berlín: Springer-Verlag, 1992. ISBN 9783642967993.
* Ekeland, Ivar «La théorie des catastrophes» (en francès). La Recherche, 81, 01-09-1977, pàg. 745-754. Aquest article didàctic en conté les números, però tindria un lapsus a partir de l'article d'Ekeland: la classificació de les catàstrofes elementals és definida (amb 11 formes com s'indica) quan 5 paràmetres són presents. D'aquesta manera, el teorema de Thom no tindria una explicació possible al nostre espaitemps de tres dimensions espacials i una de temporal.
* Sheliepin, Leonid Alexándrovich; Marín Ricoy, Domingo. Lejos Del Equilibrio: Sinergética, Autoorganización Y Teoría De Catástrofes (en castellà). (Lluny de l'equilibri: sinergètica, autoorganització i teoria de catàstrofes)

## Enllaços externs

* L'origine e il significato della teoria delle catastrofi Arxivat 2008-05-01 a Wayback Machine. (L'origen i el significat de la teoria de les catàstrofes) (italià).
* Salinelli, Ernesto. «La Teoria delle catastrofi» (en italià).
# Conferència Est WNBA

La Conferència Est a la WNBA està composta per sis equips.
Els quatre millors equips de la conferència es classifiquen per disputar els playoffs.
* Atlanta Dream
* Chicago Sky
* Connecticut Sun
* Indiana Fever
* New York Liberty
* Washington Mystics

## Campiones de la Conferència Est

Campiones WNBA en negreta
* 1997: New York Liberty
* 1998: Phoenix Mercury
* 1999: New York Liberty
* 2000: New York Liberty
* 2001: Charlotte Sting
* 2002: New York Liberty
* 2003: Detroit Shock
* 2004: Connecticut Sun
* 2005: Connecticut Sun
* 2006: Detroit Shock
* 2007: Detroit Shock
* 2008: Detroit Shock
* 2009: Indiana Fever
* 2010: Atlanta Dream
* 2011: Atlanta Dream
* 2012: Indiana Fever
* 2013: Atlanta Dream
* 2014: Chicago Sky
* 2015: Indiana Fever
* 2016: Minnesota Lynx

## Títols

* 4: New York Liberty
* 4: Detroit Shock
* 3: Atlanta Dream
* 3: Indiana Fever
* 2: Connecticut Sun
* 1: Phoenix Mercury
* 1: Charlotte Sting
* 1: Minnesota Lynx
* 1: Chicago Sky
# Termes de Caracal·la (Dougga)

Les termes de Caracal·la són un establiment termal romà situat al recinte arqueològic de Dougga (l'antiga Thugga), a Tunísia, al sud-oest del fòrum. Es va construir en el regnat de Caracal·la (212-217) i per la seva grandària és considerat un dels més importants establiments termals romans del Magrib.
Té l'accés per una porta que dona a l'atri i d'allí una gran escala de 24 graons porta a una sala d'entrada, des d'on es passava a les diferents sales de les termes: els vestíbuls, l'apodyterium (vestidor), el frigidari (banys freds), l'elaeothesium (sala de massatges i d'oli), la palestra (sala de cultura física), el sudatorium (espècie de sauna), el laconicum (sala seca), els caldaris (sala de banys calents, de les quals n'hi havia tres) i el tepidari (sala de banys temperats). Sota de les sales calentes hi havia un soterrani de servei. En algun moment no determinat l'edifici es va convertir en un molí d'oli.

## Referències

* ↑ Camps, Gabriel. «Dougga». A: Encyclopédie Berbère: 16. Djalut - Dougga. Aix-en-Provence: Edisud, 1995.
# Comtat de Quinta Alegre

El comtat de Quinta Alegre és un títol nobiliari espanyol atorgat per real cèdula signada a Sant Lorenzo de l'Escorial el 22 d'octubre de 1767, amb el vescomtat previ de Rivera, a l'espanyol Juan Alcalde y Gutiérrez. La denominació d'aquest títol es refereix a la granja que posseïa el primer titular, anomenada Quinta Alegre, centre de reunió per als reialistes usada durant el període de la reconquesta espanyola.

## Titulars

* Juan Alcalde y Gutiérrez
* Juan Ignacio Alcalde y Rivera
* José Antonio Alcalde y Rivera
* Juan Agustín Alcalde y Bascuñán
* Víctor González de Andía-Yrarrázabal y García-Moreno
* Fernando Joaquín Molina Alcalde

## Referències

* 1 2 3 4 5 Paulo Barraza, Genealogía de los condes de Quinta Alegre (en castellà)
* ↑ BOE del 14/02/1949 (en castellà)

## Bibliografia

* D la Cerda, José Miguel, Retamal Favereau, Julio, et al. 1993, Familias Fundadoras de Chile. Volums I, II y III, Santiago de Xile, Editorial Zig-Zag y Editorial PUC (en castellà).
* Mujica, J., Linajes españoles: nobleza colonial de Chile, Santiago de Xile: Zamorano y Caperán, 1927 (en castellà).
# Guardavalle

Guardavalle (en calabrès Guardavajji) és un municipi italià, situat a la regió de Calàbria i a la província de Catanzaro. L'any 2023 tenia 4117 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1r gener 2017 | 1r gener 2018 | 1r gener 2023 |
| 4.504 | 4.529 | 4.117 |

## Administració

Llista d'alcaldes i alcaldesses :
| Dates mandat | Nom de l'alcalde/ssa | Causa finalització |
# Amolops jaunsari

Amolops jaunsari és una espècie d'amfibi anur del gènere Amolops de la família Ranidae originària d'Àsia.
# Tir amb arc als Jocs Olímpics d'estiu de 1904 - Ronda Columbia femenina

Tir amb arc als Jocs Olímpics d'Estiu de 1904 :
| Ronda Americana | homes | |
| Ronda Columbia | | dones |
| Ronda Nacional | | dones |
| Ronda York | homes | |
| Ronda per equips | homes | dones |
| < 1900 1908> |||||
La ronda Columbia femenina fou una de les proves de tir amb arc dels Jocs Olímpics de Saint Louis (Missouri) de 1904. La ronda Columbia consisteix en 12 fletxes a disparar a cadascuna de les distàncies de 50, 40 i 30 iardes. El nombre total de fletxes per la ronda doble era de 72. La prova es disputà el dilluns 19 de setembre de 1904 i hi van prendre part 6 arqueres, totes estatunidenques.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Matilda Howell (USA) | Emma Cooke (USA) | Jessie Pollock (USA) |

## Resultats

| Pos. | Arquer | Punts | Puntuació |
| | Matilda Howell (USA) | 9.5 | 867 |
| | Emma Cooke (USA) | 0.5 | 630 |
| | Jessie Pollock (USA) | 0 | 630 |
| 4 | Laura Woodruff (USA) | 0 | 547 |
| 5 | Mabel Taylor (USA) | 0 | 243 |
| 6 | Louise Taylor (USA) | 0 | 229 |

## Referències

* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich», 1999. Arxivat de l'original el 2012-08-16. [Consulta: 29 agost 2012]. (polonès)
# Collada de Corroncui

La Collada de la Basseta és un coll a 1.519,3 m d'altitud del límit dels termes municipals de Tremp, del Pallars Jussà, dins de l'antic municipi ribagorçà d'Espluga de Serra, i del Pont de Suert, dins de l'antic terme de Viu de Llevata, de l'Alta Ribagorça. Així doncs, tot i que aquesta collada pertany geogràficament del tot a la comarca ribagorçana, administrativament separa el Pallars Jussà de l'Alta Ribagorça.
Està situada al sud-est de la Creu de Ferri, a l'extrem de llevant de la Serra de Sant Gervàs, a prop i al nord-oest de la Collada de la Basseta.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Susanne Blakeslee

Susanne Blakeslee (Los Angeles, 27 de gener de 1956), també coneguda com a Susan Blakeslee, Suzanne Blakeslee o Suzanne Blakesley, és una actriu de doblatge i actriu de teatre musical estatunidenca. És coneguda per ser la veu de Wanda a la sèrie de dibuixos animats The Fairly OddParents del canal Nickelodeon. El 2012, Blakeslee va guanyar el premi Ovation a Millor actriu en un musical per Forbidden Broadway Greatest Hits, volum 2.

## Filmografia
### Sèries

| Any | Títol | Personatge | Notes |
| 1998 | Oh Yeah! cartoons | Wanda / Okra / Mama | veu |
| 1998 | I Am Weasel | Loulabelle / Os Polar | veu |
| 1998 | Cow and Chicken | Loulabelle / Os Polar | veu |
| 2001 | Mickey's House of Villains | Cruella de Vil | veu |
| 2001 | La llegenda de Tarzan | Kala | veu |
| 2001-2002 | House of Mouse | Cruella de Vil | veu |
| 2005-2007 | American dragon: Jake Long | Directora Derceto | veu |
| 2008-2010 | The Secret Saturdays | Rani Nagi / Dr. Miranda Grey | veu |
| 2010-2011 | Kick Buttowski: Suburban Darevil | Bibliotecària | veu |
| 2011-2013 | Winx Club | Griselda | veu |
| 2001-present | The Fairly OddParents | Wanda / Blonda / Anti-Wanda / Mama | veu |

### Pel·lícules

| Any | Títol | Personatge | Notes |
| 2004 | The Jimmy Timmy Power Hour | Wanda | veu |
| 2006 | The Jimmy Timmy Power Hour 2: When Nerds Collide | Wanda / Anti-Wanda / Mama | veu |
| 2006 | The Fairly OddParents in Fairy Idol | Wanda / Fada / Mama | veu |
| 2006 | The Jimmy Timmy Power Hour 3: The Jerkinators | Cosmo i Wanda / Mama | |
| 2007 | Shrek Tercer | Larry | |
| 2010 | Tangled | Veus addicionals | veu |
| 2011 | A Fairly Odd Movie: Grow Up, Timmy Turner! | Wanda | veu |
| 2012 | A Fairly Odd Christmas | Wanda | veu |

## Referències

* ↑ «Disney Princess Enchanted Tales (with Bonus Disc) – Animated Views» (en anglès americà). [Consulta: 21 setembre 2020].
* ↑ «Disney Princess Enchanted Tales: Follow Your Dreams – Animated Views» (en anglès americà). [Consulta: 21 setembre 2020].
# Clot dels Trossos dels Arrendadors

El Clot dels Trossos dels Arrendadors és un clot, una petita vall tancada, del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà. Pertany a l'àmbit de l'antic poble de Perauba.
Està situat molt a llevant d'Hortoneda, a la dreta de la llau de Perauba, a llevant dels Rocs del Comeller. El clot està emmarcat al sud-est pel Serrat dels Trossos dels Arrendadors i al nord-est pel Serrat de Penalta. Al capdamunt, nord, del clot hi ha l'Era de Penalta.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Guardamà

Un guardamà és un bucle envoltant el disparador d'una arma de foc que el protegeix d'un tret accidental.
Pot tenir diverses formes. Les armes que es fan servir a l'hivern per un operari amb guants tindran un guardamà de mida adequada. De la mateixa manera, en moltes armes modernes, el front del guardamà té una forma adequada per al dit, que ajuda a controlar el retrocès quan s'hi exerceix una pressió.
Alguns fusells d'assalt poden tenir un guardamà tret o canviat de posició per a poder disparar amb guants, per exemple, en condicions àrtiques. Altres dispositius com inhaladors, ballestes i eines elèctriques també poden tenir guardamans per a protegir l'activació

## Armes blanques

Peça més amunt del pom d'una espasa, d'un coltell o d'una daga, que serveix per a protegir la mà:"Declarant que en esta prohibició no estiguen compreses les dagues de guardamans, Edictes Reals Cebrià, fol 11."

## Espardenyers i pescadors

Peça de metall, de cuiro o de lona que es fixa al palmell de la mà envoltant-la (els de cuiro o de lona porten cosit al mig un tros de metall), i serveix als espardenyers i cosidors de veles per a protegir-los la mà quan empenyent l'agulla al cosir; també poden portar un guardamà de cuiro els sabaters.

## Vegeu també

* Avantcàrrega
* Retrocàrrega

## Referències

* 1 2 3 DCVB: guardamà
* ↑ guardamà a Optimot
* ↑ «Guardamà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Flayderman's Guide to Antique Firearms and Their Values 7th Edition, by Norm Flayderman 1998 Krause Publications ISBN 0-87349-313-3, ISBN 978-0-87349-313-0
* Blackmore, Howard L., Guns and Rifles of the World. Viking Press, New York, 1965
* Blair, Claude, Pistols of the World. Viking Press, New York, 1968
* Lenk, Torsten, The Flintlock: its origin and development, translation by Urquhart, G.A., edited by Hayward, J.F. Bramwell House, New York 1965
* Chase, Kenneth (2003). Firearms: A Global History to 1700. Cambridge University Press. ISBN 0-521-82274-2.
* Crosby, Alfred W. (2002). Throwing Fire: Projectile Technology Through History. Cambridge University Press. ISBN 0-521-79158-8.

## Enllaços externs

* Flintlocks used in the War of 1812
* Flintlock Musket and Pistol Collection
* Firearms from the collections of the Prince of Liechtenstein,
Viccionari
# Activitats de la vida diària

Les activitats de la vida diària bàsiques (AVDB) (sovint referides només com a activitats de la vida diària o AVD), és un terme utilitzat en l'assistència sanitària per referir-se a les activitats de cura personal quotidiana de les persones. El concepte d'AVD es va proposar originalment el 1950 pel Dr. Sidney Katz i el seu equip a l'Hospital Benjamin Rose a Cleveland, Ohio, i des de llavors s'hi han afegit una varietat d'investigadors. Els professionals de salut sovint utilitzen la capacitat o incapacitat d'una persona per realitzar les AVD com una mesura del seu estat funcional, sobretot pel que fa a les persones amb discapacitat i la gent gran. Els nens més petits sovint requereixen ajuda dels adults per realitzar les AVDB, ja que encara no han desenvolupat les habilitats necessàries per dur a terme de forma independent.
Les AVD es defineixen com "les coses que normalment fem ... com alimentar-nos, banyar-se, vestir-se, rentar-se, treball, economia domèstica, i l'oci." Tot i que s'han suggerit les definicions bàsiques de les AVD, el que constitueix específicament unes AVD en particular per a cada individu pot variar. Es poden utilitzar equips i dispositius d'adaptació per millorar i augmentar la independència en la realització de les AVD.

## Referències

* ↑ Noelker, Linda; Browdie, Richard «Sidney Katz, MD: A New Paradigm for Chronic Illness and Long-Term Care». The Gerontologist, 22-08-2013. DOI: 10.1093/geront/gnt086 [Consulta: 9 maig 2015].
* ↑ "Activities of Daily Living Evaluation." Encyclopedia of Nursing & Allied Health. ed. Kristine Krapp. Gale Group, Inc., 2002. eNotes.com. 2006.Enotes Nursing Encyclopedia Arxivat 2011-05-27 a Wayback Machine. Accessed on: 11 Oct, 2007
* ↑ «MedicineNet.com Medical Dictionary». Arxivat de l'original el 2014-02-25. [Consulta: 10 gener 2016].

## Vegeu també

* Escala de Barthel
* Escala de Rankin modificada
* Prova de la marxa de 6 minuts
* Teràpia ocupacional
# Ambrinoïta

L'ambrinoïta és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el seu nom de Pierluigi Ambrino (1947), un col·leccionista de minerals, que s'especialitzà en el Piemont i en dipòsits de manganès, que amablement proporcionar la mostra estudiada.

## Característiques

L'ambrinoïta és un sulfur de fórmula química [K,(NH₄)]₂(As,Sb)₆(Sb,As)₂S$_{13}$·H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2009. Cristal·litza en el sistema triclínic. Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'ambrinoïta pertany a «02.HE - Sulfosals de l'arquetip SnS, amb alcalins, H₂O» juntament amb la gerstleyita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a les pedreres de Signols, a Oulx, a la vall de Susa (Província de Torí, Piemont, Itàlia), l'únic indret on ha estat trobada.

## Referències

* ↑ «Ambrinoite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 juliol 2016].
# Monòlit del Coll de Burriac

El Monòlit del Coll de Burriac es troba al Parc de la Serralada Litoral, concretament a Cabrera de Mar (el Maresme).

## Descripció

És un monòlit de granit de més de 5 metres d'alçària, tot d'una peça i molt ferm. Fou erigit el 1980 en commemoració del 500è aniversari de l'alliberament dels lligams senyorials de les viles veïnes amb la Baronia del Maresme. Aquest fet suposà el final de l'època feudal per a aquest territori. El 3 de juliol del 1480, el rei Ferran II d'Aragó va signar a Toledo el privilegi que deslliurava jurídicament del feudalisme els termes de la baronia i els incorporava a la jurisdicció reial.
En aquesta època, el baró i senyor del Maresme (Pere Joan Ferrer i des Torrent), vivia al Castell de Burriac i no era massa estimat per la població. Sota la jurisdicció del castell es trobaven sis parròquies en total, entre elles les actuals poblacions de Cabrera de Mar, Argentona i Òrrius. Per la cessió de les terres a la corona va obtindre 8.000 florins, 6.000 aportats pels ajuntaments i 2.000 per la mateixa corona. El baró va continuar, però, residint en el castell.

## Accés

És ubicat a Cabrera de Mar: just al Coll de Burriac. Coordenades: x=448914 y=4598944 z=313.

## Referències

* 1 2 3 4 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàgs. 162-163.

## Enllaços externs

* Llibre-Guia de la Serralada Litoral - Història i itineraris Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine. (català)
* Al Castell de Burriac - Argentona Turisme Arxivat 2015-11-19 a Wayback Machine. (català)
* Wikiloc (català)
* Ruta pel castell de Burriac i turons de l'entorn - Ajuntament d'Argentona (català)
# Tir amb arc als Jocs Olímpics d'estiu de 1900 - Au Chapelet 50 metres

Tir amb arc als Jocs Olímpics d'estiu de 1900 :
| Au Cordon Doré 50m | homes |
| Au Cordon Doré 33m | homes |
| Au Chapelet 50m | homes |
| Au Chapelet 33m | homes |
| Sur la Perche à la Herse | homes |
| Sur la Perche à la Pyramide | homes |
| 1904> |||
La competició d'Au Au Chapelet a 50 metres va ser una de les proves de tir amb arc dels Jocs Olímpics de París de 1900. La qualificació per a la prova es va fer durant unes competicions per equips, que sols servien per a classificar els 6 millors arquers per a la prova individual. Sols es coneix el nom dels quatre primers classificats i es desconeix la puntuació aconseguida.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Eugène Mougin | Henri Helle | Emile Mercier |

## Resultats

| Posició | Arquer |
| | Eugène Mougin |
| | Henri Helle |
| | Emile Mercier |
| 4 | Hubert van Innis |
| 5-6 | arquers desconeguts |

## Referències

* Base de dades del COI
* De Wael, Herman. Herman's Full Olympians: "Archery 1900". Accés el 17 de gener de 2006. Consultable a Herman's Full Olympians: "Archery 1900" Arxivat 2007-03-12 a Wayback Machine..
* Mallon, Bill. The 1900 Olympic Games, Resultats de totes les proves amb comentaris. Jefferson, North Carolina: McFarland & Company, Inc., Publishers, 1998. ISBN 0-7864-0378-0.
# Collada de Bracons

La collada de Bracons és un port de muntanya situat entre els municipis de Sant Pere de Torelló a Osona i La Vall d'en Bas, a la Garrotxa, a 1.132 m. d'altitud. És partió d'aigües entre les conques del Ter i el Fluvià.

## Carreteres

La collada marca el final de les carreteres BV-5224 que arriba a Manlleu per Sant Pere de Torelló i GIV-5273, que cap al nord-est connecta amb la C-152 passant per Joanetes.

## Camins

El coll marca l'inici d'una de les possibles ascensions al cim del Puigsacalm.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «De la collada de Bracons al Puigsacalm». lamalla.cat, 29-10-2010. [Consulta: 28 juliol 2011].

## Enllaços externs

* «Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Clot dels Reguers

El Clot dels Reguers és una zona salabrosa, possiblement d'origen endorreic, de 4,45 Ha de superfície. La inundació d'aquest espai és temporal, en funció dels episodis plujosos. Hi ha una zona enclotada relativament gran a la part central, una altra a l'extrem oest, i a l'extrem més oriental hi ha un altre clot menor que va ser excavat fa pocs anys per tal d'augmentar-ne la capacitat d'emmagatzemar aigua de pluja.
Es tracta d'una zona d'interès especialment botànic. Presenta tamarigar (hàbitat d'interès comunitari 92D0) i un extens canyissar. A la zona més entollada s'hi fan plantes típiques de mulladius -com joncs i càrexs- i a les parts de sòls més salabrosos apareix l'herba espergulària (Spergularia rubra), el siscall (Salsola vermiculata) i el salat (Suaeda vera), formant una densa catifa.
Pel que fa als ocells, s'hi observen amb regularitat l'ànec collverd (Anas platyrhynchos), la gallineta (Gallinula chloropus) i, a l'hivern, estols de fredelugues (Vanellus vanellus).
Vora aquesta zona hi ha un abocador de residus inerts autoritzat, que origina una considerable degradació paisatgística. D'altra banda, els moviments de terres realitzats al N i NE, vora la pista d'accés, han malmès part de la vegetació. Els usos agraris predominants a l'entorn són també un factor de risc, per possibles episodis de contaminació de les aigües, extraccions excessives d'aigües freàtiques, eutrofització, etc. Hi ha un pou, excavat i protegit amb una paret de pedra seca, a la part central.

## Referències

* 1 2 3 4 «Clot dels Reguers». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). Arxivat de l'original el 21 de gener 2015. [Consulta: 21 gener 2015].