OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Costa de Baix

La Costa de Baix és un mas a un quilòmetre de Maçanet de Cabrenys (l'Alt Empordà) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
L'edifici és de planta rectangular format per dos cossos orientats a migdia. El cos de ponent, de planta baixa i un pis, està compost per dues crugies perpendiculars a la façana principal. Les voltes de les cobertes són de pedruscall i cairats. El cos de llevant, de planta baixa i dos pisos, té tres crugies paral·leles a la façana, cobertes per voltes de pedruscall. L'accés a la planta pis és exterior i es realitza a través d'una escala que també serveix per comunicar a una eixida que hi ha damunt d'un porxo. Les parets són de pedra desbastada i les obertures estan emmarcades amb pedres ben tallades, algunes de les quals mostraven l'escut de la família que construí el mas. Un altre element decoratiu el constituïren les pintures que hi ha en el ràfec i en les quals hom descobreix les figures d'ocells. La coberta, suportada per cairats de fusta és a dues aigües.

## Referències

* ↑ Text importat de: «Mas la Costa de Baix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Generalitat de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. Llicència CC-0 [Importat: 15 octubre 2017] (Vegeu l'avís legal per a reutilitzacions).
# Josep Comas (desambiguació)

«Josep Comas» té aquests significats:

## Persones

* Josep Comas i Comadran (Montcada, 1867 - Barberà del Vallès, 1947), polític
* Josep Comas i Masferrer (Barcelona, 1842 - 1908), industrial i polític
* Josep Comas i Solà (Barcelona, 1868 - 1937), astrònom i divulgador científic
* Josep Comas i Tàpies (Barcelona, 1915), dramaturg
# Posición viciada

Posición viciada és una pel·lícula dramàtica colombiana de 1998 dirigida per Ricardo Coral amb guió i producció de Dago García. Va ser protagonitzada per Álvaro Bayona, Hernán Méndez, Fernando Solórzano, Harold Fonseca i Ana Soler.

## Argument

La trama narra la història d'un equip de futbol que està a punt de descendir a la segona divisió i ha d'enfrontar el partit més important amb la sospita que alguns dels seus jugadors van ser comprats per perdre el partit.

## Repartiment

* Álvaro Bayona
* Hernán Méndez
* Fernando Solórzano
* Harold Fonseca
* Ana Soler
* Daniel Rocha

## Referències

* ↑ Posición viciada Ficha en Proimágenes Colombia. Consultado el 26 de julio de 2018.
* ↑ Posición viciada Perfil en IMDb. Consultado el 26 de julio de 2018.
# Commedia per musica

Commedia per musica (també: Commedia in musica) és un terme italià que s'utilitzà generalment en el segle xviii, en particular a Nàpols, per indicar una òpera còmica. No obstant això, sembla que mai s'ha utilitzat per a descriure un subgènere, com el dramma giocoso.
El terme també va ser usat en el segle xix per designar una òpera còmica en què els diàlegs eren en el dialecte napolità en lloc dels recitatius.
# Assalt de lladres

Assalt de lladres és una pintura a l'oli sobre llauna, de Francisco de Goya pintat el 1793 o 1794 e] petit format (42 × 31 cm), coincidint amb una greu malaltia del pintor. Es representa a uns lladres quan assalten a mà armada una diligència i es poden apreciar diversos cadàvers estesos a terra.

## Anàlisi

Els tons difereixen de l'Assalt de la diligència (1787), que tractava el mateix assumpte. En aquell dominaven els tons pastels, blaus i verdosos del paisatge rococó, ocultant la violència de l'esdeveniment cruent, que quedava marginat en quedar el cadàver a l'angle inferior esquerre, mentre l'escena principal mostrava al grup de lladres inspeccionant el botí. Aquesta versió, contemporània a la greu malaltia que va patir el 1793 i de la que va resultar sord, predominen els tons ocres i terres. La mort violenta ocupa el centre del quadre i no hi ha dispersió de l'interès en dos grups compositius. El punt de vista és més proper i tots els gestos estan relacionats amb l'assassinat.

## Bibliografia

* Bozal, Valeriano. Francisco Goya, vida y obra, 1 vol.. Madrid, Tf., 2005. ISBN 84-96209-39-3.
* D'Ors Führer, Carlos, y Morales Marín, Carlos, Los genios de la pintura: Francisco de Goya, Madrid, Sarpe, 1990. ISBN 84-7291-543-3.(castellà)
* Glendinning, Nigel, Francisco de Goya, Madrid, Cuadernos de Historia 16, 1993 (El arte y sus creadores, 30). D.L. 34276-1993.(castellà)
# (3) Juno

Juno fou el tercer asteroide descobert, l'1 de setembre de 1804 per l'astrònom alemany Karl Ludwig Harding.
Juno és un dels cossos més grans del cinturó d'asteroides, amidant prop de 240 km de diàmetre. És un asteroide de tipus S, cosa que significa que és altament reflectant i està compost de níquel-ferro barrejat amb silicats de ferro i magnesi.
Juno és el membre més gran de la família Juno d'asteroides.

## Estudis sobre Juno

Segons James L. Hilton (1999), es va observar que l'òrbita de Juno va canviar el 1839, molt probablement a causa d'una trobada imprevista.
Juno fou el primer asteroide en el que es va observar una ocultació. Va passar sobre una tènue estrella el 19 de febrer de 1958. Des de llavors s'han observat diverses ocultacions de Juno.
Juno fou fotografiat recentment pel Telescopi Hooker a l'Observatori del Mont Wilson, usant òptica adaptativa. L'estudi va revelar que Juno té un cràter de 100 km produït per un impacte antic, cosa que fa l'asteroide sembli mossegat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 Afirmat a: JPL Small-Body Database.
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 13. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 22 gener 2024].
* ↑ URL de la referència: http://adsabs.harvard.edu/abs/2004cosp...35.2014P.
* ↑ U.S. Naval Observatory Ephemerides of the Largest Asteroids Arxivat 2006-09-03 a Wayback Machine.
# Eustaci de Sebaste

Eustaci (Eusthatius, Εὐστάθιος) fou bisbe de Sebaste a Armènia. Fou el fundador juntament amb Basili d'Ancira de la secta dels macedonians (Suid. s. v. Εὐστάθιος.). Originalment fou un monjo. Fou contemporani de Constantí el Gran perquè Nicèfor diu que encara que va signar les actes del concili de Nicea I, va estar obertament al costat dels arrians.
# La Magdalena (Alta Garona)

La Magdalena (francès La Magdelaine-sur-Tarn) és un municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània.

## Monuments

* Església.
* Palomar.

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Josep Comes

* Per al pintor català, vegeu Josep Comes i Busquets.
Josep Comes (? s.XVII - Barcelona 1714) fou militar català durant la Guerra de Successió Espanyola. El Tinent Coronel Comes fou militar català. El 1705 s'uní al Regiment número 2 "Reials Guàrdies Catalanes" amb el grau de Tinent. Després de la traïció anglesa al juliol de 1713, s'uní al Regiment de cavalleria número 12 "Sant Jordi", del qual fou el comandant en cap amb el grau de Tinent Coronel després de Joan Baptista Lleida.
Caigué en combat a la Batalla de l'11 de setembre de 1714, durant la càrrega de cavalleria suïcida al Pla d'En Llull.

## Referències

* ↑ Josep Comes Arxivat 2017-03-12 a Wayback Machine. a 11setember1714.org
* ↑ Regiment de Cavalleria Sant Jordi Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. a 11setembre1714
* ↑ Saps quina va ser la darrera càrrega de la cavalleria catalana?
* ↑ 1714. La batalla final publicat per l'Ajuntament de Barcelona

## Enllaços externs

* Biografia del Tinent Coronel Comes Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
* La Batalla de l'11 de setembre de 1714 Arxivat 2014-05-17 a Wayback Machine.
# Sara Hidalgo i Valls

Sara Hidalgo Valls (Cerdanyola del Vallès, Vallès Occidental, 9 de novembre de 1967) és una exjugadora de waterpolo catalana.
Jugadora del CN Sabadell, va aconseguir els primers títols de l'entitat sabadellenca destacant tres Lligues espanyoles, dues Copes de la Reina i una Lliga catalana. Internacional en cinquanta-vuit ocasions amb la selecció espanyola de waterpolo entre 1989 i 1995, va participar al Campionat d'Europa de 1993. Va retirar-se de la competició al final de la temporada 2001-02. Entre d'altres distincions, va rebre la medalla de bronze (1994), d'argent (1996) i d'or (2000) de serveis distingits per la Reial Federació Espanyola de Natació i la medalla al mèrit esportiu (1996) de la Federació Catalana de Natació. Posteriorment, la seva carrera professional s'ha desenvolupat en el sector farmacèutic.

## Palmarès

* 3 Lliga espanyola de waterpolo femenina: 1999-00, 2000-01, 2001-02
* 2 Copa espanyola de waterpolo femenina: 2000-01, 2001-02
* 1 Lliga catalana de waterpolo femenina: 2001-02

## Referències

* ↑ «Sara Hidalgo i Valls». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Sánchez, Jordi. «El 'Dream Team' del CN Sabadell assoleix el triplet». Mundo Deportivo, 31-05-2002. [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ «Farmàcia Sara Hidalgo Valls, la teva farmàcia a Cerdanyola Del Valles». CanalFarmaciaOnline. [Consulta: 13 març 2023].
# Euphorbia margalidiana

Euphorbia margalidiana és una espècie fanerògama de la família de les Euforbiàcies. És endèmica de les Illes Balears, concretament de l'illot de Ses Margalides, a la costa nord de l'Illa d'Eivissa. Ocupa un hàbitat de tipus mediterrani i entre la vegetació arbustiva rocosa a fissures de roques a llocs secs. Pertany al grup d'Euphorbia squamigera i alguns autors la consideren una subespècie d'aquesta.
És una lleteresa arbustiva (de fins a 100 cm d'alçada). Les tiges són una mica gruixudes i tenen fulles lanceolades de marge sencer. Flors amb nectaris el·líptics i sencers sense apèndixs. El fruit és una càpsula esferoïdal amb berrugues dorsals cilíndriques. Llavors llises.

## Taxonomia

Euphorbia margalidiana va ser descrita per Kühbier i Lewej. i publicada a Veroff. Uberseemus. Bremen, Reihe A. Naturwiss. 5: 25. 1978.

### Etimologia

* Euphorbia: nom genèric que deriva del metge grec del rei Juba II de Mauritània (52 a 50 aC - 23), Euphorbus, en el seu honor – o fent al·lusió al seu gran ventre – ja que usava mèdicament Euphorbia resinifera. El 1753 Linné va assignar el nom a tot el gènere.
* margalidiana: epítet geogràfic que fa al·lusió a la seva a l'illot de Ses Margalides, a la costa nord d'Eivissa.

### Sinonímia

* Euphorbia squamigera subsp. margalidiana

## Referències

* ↑ «Euphorbia margalidiana». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 6 juliol 2012].
* ↑ (Spec. Pl. [ed. 1]: 450)
* ↑ «Euphorbia margalidiana» a EOL. Data consulta: 04 de juliol de 2014.
# La Quadra d'Agulladolç

La Quadra d'Agulladolç (o més aviat Agullàdols) és una entitat de població del municipi de Mediona, a la comarca de l'Alt Penedès.
El llogaret i antigua quadra se situa als turons de Sant Pere Sacarrera, a l'est del terme municipal.
Fins a mitjans del segle xix va formar part del municipi de Sant Quintí de Mediona.

## Comunicacions

La carretera BV-2304 és la via principal que travessa el nucli urbà.

## Referències

* ↑ «La Quadra d'Agulladolç». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Juan Ignacio Otero Couceiro

Juan Ignacio Otero Couceiro, conegut com a Otero (La Corunya, 1 de juny de 1929 - Ibidem, 27 de juliol de 2019), va ser un futbolista gallec, que jugava com a porter. Va desenvolupar la seva carrera professional al Reial Betis, el Granada CF i el Deportivo de La Corunya.

## Trajectòria

Otero va néixer i es va criar al barri d'Hèrcules, a La Corunya. A més del futbol, va destacar en altres disciplines esportives com el busseig i la natació, arribant a ser campió de Galícia i subcampió d'Espanya en els cent metres esquena, el 1949.
Futbolísticament, va començar a jugar en modestos equips corunyesos, com el Liceo de Monelos, fins que amb 17 anys es va incorporar al Deportivo de La Corunya. Va jugar al Juvenil esportivista durant sis anys.
La temporada 1952-53 va ascendir al primer equip, amb el qual va debutar en Primera Divisió el 14 de setembre de 1952, davant el FC Barcelona. Després d'alternar la titularitat, va acabar ocupant el lloc de l'emblemàtic Juan Acuña, retirat el 1954. Un any més tard, el club de la Corunya sumava el primer Trofeu Teresa Herrera de la seva història.
També va viure la cara amarga, amb el descens del Deportivo el 1957. Després d'un any en Segona Divisió amb el club blanc-i-blau, la temporada 1958-59 va ser traspassat al Reial Betis, on va jugar quatre temporades en primera divisió. Després, va fitxar pel Granada CF, en aquells dies en Segona Divisió. Va romandre al club granadí fins al 1966, any en què va aconseguir l'ascens a primera divisió. Per discrepàncies amb la directiva, va rebutjar la renovació, per la qual cosa el club li va aplicar el dret de retenció, la qual cosa el va portar a retirar-se amb 37 anys.
Després de penjar els guants, va tornar a La Corunya, on va muntar el seu propi negoci, un taller de marbre. Durant algun temps, va continuar vinculat al futbol com a entrenador de porters del RC Deportivo i l'Orillamar.

## Referències

* ↑ Miranda, Carlos «Fallece Juan Ignacio Otero, histórico meta del Dépor». , 27-07-2019 [Consulta: 27 juliol 2019].
* ↑ «CanalDeportivo - Página oficial del R.C. Deportivo de La Coruña».
* 1 2 3 «La ciudad que viví » Un futbolista de carácter». Arxivat de l'original el 2010-04-07. [Consulta: 26 octubre 2021].
* 1 2 «CanalDeportivo - Página oficial del R.C. Deportivo de La Coruña». Arxivat de l'original el 1 de desembre de 2009.

## Enllaços externs

* Entrevista en La Veu de Galícia (26 d'abril de 2005)
* La Veu de Galícia: La Penya Otero ret homenatge al meta de la Corunya «Parrocho»
# Porphyrorhegma

Porphyrorhegma és un gènere monotípic d'arnes de la família Crambidae. Conté només una espècie, Porphyrorhegma fortunata, que es troba a l'Amèrica del Nord, on s'ha registrat a Califòrnia.

## Referències

* ↑ «GlobIZ search». Global Information System on Pyraloidea. [Consulta: 25 maig 2019].
* ↑ mothphotographersgroup
# Colombes

Colombes és un municipi francès, situat al departament d'Alts del Sena i a la regió d'Illa de França. L'any 1999 tenia 83.100 habitants.
Està dividit entre el cantó de Colombes-1 i el cantó de Colombes-2 dins del districte de Nanterre. I des del 2016, de la divisió Boucle Nord de Seine de la Metròpolis del Gran París.
# Pere Le Baud

Pere Le Baud (francès Pierre Le Baud o Lebaud, nascut vers 1450, potser a Saint-Ouën-des-Toits (Mayenne), mort el 29 de setembre de 1505 a Laval) fou un eclesiàstic francès, conegut com a confessor de la duquessa Anna de Bretanya i pels seus treballs sobre la història de Bretanya.
Va escriure dues històries de Bretanya, la primera el 1480 en el regant de Francesc II de Bretanya, i la segona el 1505 en el regnat d'Anna. De la primera, sota el nom de "Cronicques et ystoires des Bretons", existeixen dues versions manuscrites publicades parcialment al començament del segle xx.
El 4 d'octubre de 1496 Anna el va autoritzar per consultar tots els títols i documents als capítols, abadies, comunitats i arxius del país; va acabar la redacció de l'obra el 1505 amb el títol de "Cronique des roys et princes de Bretaigne armoricane" de la que es conserven tres còpies manuscrites; fou publicada el 1638 junt amb les cròniques de les cases de Vitré i Laval.
Va deixar també alguns altres escrits menors.

## Bibliografia

* «Pierre Le Baud», a Louis-Gabriel Michaud, Biographie universelle ancienne et moderne : histoire par ordre alphabétique de la vie publique et privée de tous les hommes avec la collaboration de plus de 300 savants et littérateurs français ou étrangers, 2a edició 1843-1865
* Jean-Barthélemy Hauréau, Histoire littéraire du Maine, volum II, pàgs. 165-172, 1852.
* «Pierre Le Baud», a Alphonse-Victor Angot, Ferdinand Gaugain, Dictionnaire historique, topographique et biographique de la Mayenne, Goupil, 1900-1910, volum IV, pàg. 537.
* Du Paz, Histoire Généalogique de plusieurs maisons de Bretagne.
* René Merlet, La Chronique de Nantes (570-1049), Éditions Alphonse Picard et Fils, París, 1896 (reconstitució d'una obre del segle xi a partir de les Històries de Bretanya de Pierre Le Baud).
* Stéphanie Vincent, L'Énigme de l'enluminure, Derval ou Châteaugiron, Éditions Sutton, 2009. Prix des Lauriers Verts 2009.
# (257) Silesia

(257) Silesia és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides descobert el 5 d'abril de 1886 per Johann Palisa des de l'observatori de Viena, Àustria.
Està nomenat així per Silèsia, una regió de l'Europa central.

## Vegeu també

* Llista d'asteroides del (201) al (300)

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 17 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 36. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* ↑ Schmadel, Lutz D. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició. Springer, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
Dictionary of Minor Planet Names (en anglès), 5a edició.

## Enllaços externs

* «(257) Silesia» (en anglès). [Consulta: 5 juny 2015].
# Euphorbia resinifera

Euphorbia resinifera és una espècie d'arbust de mida petita monoic de la família de les Euforbiàcies. És suculent, cactiforme, de fins a 1,2 m d'alçada i amb tiges sempre dretes, les quals tenen quatre angles, plenes d'espines axil·lars agrupades per parelles. Les fulles es redueixen a tubercles diminuts situats als angles, al costat de les espines. Aquesta planta creix més en amplada que en alçada creant una forma hemisfèrica columnar amb les tiges molt poc ramificades, arribant a mesurar els 3 m de diàmetre. Floreix de juny a agost i fructifica d'agost a octubre.
És un endemisme marroquí que es troba a les parts més baixes i seques de les muntanyes mediterrànies de terrenys calcaris, sobre sòls més o menys rocosos, des dels 600 m fins als 1.800 m d'altitud, en un ambient generalment semiàrid, des de l'Atles Mitjà fins a l'Antiatles. Falta a les zones d'influència macaronèsica on és reemplaçada per l'altra espècie cactiforme de la regió: Euphorbia officinarum.

## Referències

* ↑ «Euphorbia resinifera» a EOL. Data consulta: 23 de gener de 2014.
* ↑ «Euphorbia resinifera». World Checklist of Selected Plant Families.
* ↑ Jesús Charco (2001): Guía de Árboles y Arbustos del Norte de África AECI Madrid
# Aiguamolls de Pinsk

Els aiguamolls de Pinsk (belarús: Пінскія балоты), també coneguts com a Pripiàskia baloti o aiguamolls de Prípiat (belarús: Прыпяцкія балоты) i aiguamolls de Rokitno, són una gran regió natural d'aiguamolls al llarg del riu Prípiat i els seus tributaris, des de Brest (oest) a Mahilioŭ (nord-est) i Kíev (sud-est).

## Visió de conjunt

Els Aiguamolls de Pinsk es troben majoritàriament dins les Terres Baixes de Polèsia i ocupen la major part de la part sud de Belarús i el nord-oest d'Ucraïna. Cobreixen aproximadament 38000 km² i envolten el riu Prípiat en ambdós costats. Densos boscos s'alternen amb nombrosos pantans, llacunes i rierols que s'estenen 480 km d'oest a est i 225 km de nord a sud. Els pantans pateixen canvis substancials en grandària durant l'any, amb la fosa de les neus durant la primavera i les pluges de la tardor, que causen grans inundacions quan el riu es desborda. El drenatge de la part oriental es va iniciar el 1870, i importants àrees han estat talades per deixar pas a pastures i terres de cultiu.
Històricament, la major part de l'any, els pantans eren pràcticament intransitables a les principals forces militars, la qual cosa influeix en la planificació estratègica de totes les operacions militars a la regió.
Al començament de la Primera Guerra Mundial els pantans vaig separar el Quart Exèrcit de l'Imperi Austrohongarès del XII Cos; els pocs camins que travessen la regió eren estrets i en gran part no arranjats.
Això va deixar una gran bretxa oberta, i el tercer exèrcit rus va arribar abans que el Segon Exèrcit Austrohongarès fos transferit completament des de Sèrbia. Els russos van capturar aviat la valuosa terminal de ferrocarril de Lemberg, a l'extrem est de la llavors Àustria-Hongria (que ara forma part de l'oest d'Ucraïna), a conseqüència d'això. Al llarg dels següents anys de la guerra va seguir sent una de les principals característiques geogràfiques del Front oriental (Primera Guerra Mundial)
Els pantans van dividir els teatres del centre i sud de l'operació durant la Segona Guerra Mundial, i van servir com a amagatall per als partisans soviètics i polonesos. En un moment donat durant la guerra, l'administració alemanya va preveure el drenatge dels pantans, «netejar-los» dels seus habitants 'degenerats', i repoblar la zona amb colons alemanys. Konrad Meyer va ser el líder a càrrec del 'pla Pripet'. Hitler descartà el projecte a finals de 1941, ja que creia que podria comportar condicions de tempestes de pols. L'antropòleg racial alemany Theodor Poesche va proposar, a finals del segle xix, que la raça ària es desenvolupés a les maresmes causa de la prevalença de l'albinisme.
No s'ha de confondre les "Maresmes de Prípiat" amb la ciutat fantasma de Prípiat, ja que la comunitat malmesa a la zona d'exclusió de Txernòbil és a uns 356 quilòmetres a l'est-sud-est del centre geogràfic de l'àrea dels Pantans de Pinsk.

## Bibliografia

* David Blackbourn The Conquest of Nature: Water, Landscape and the Making of Modern Germany, (2006). Jonathan Cape.
# Colombey-les-Deux-Églises

Colombey-les-Deux-Églises és un municipi francès situat al departament de l'Alt Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2010 tenia 672 habitants. Limita amb els municipis de Lamothe-en-Blaisy, Juzennecourt, Montheries i Rennepont.

## Història

Llista dels alcaldes successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| -1966 | Marcel Jurviller | Sense etiqueta |
| 1966-2001 | Jean Raullet | Sense etiqueta |
| 2001- | Pascal Babouot | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 312 | 391 | 713 | 688 | 660 | 650 | 672 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||

## Personatges il·lustres

* Charles de Gaulle hi tenia la propietat La Boisserie, on hi va morir el 1970.
# Platinoide

El platinoide és un aliatge de color blanc compost per un 60% de coure, Cu, 14% de níquel, Ni, 24% de zinc, Zn i 1-2% de tungstè, W. És un aliatge que s'empra en joieria i en la fabricació de resistències elèctriques.

## Referències

* ↑ «Platinoide». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Ybarra, R. «Biblioteca de Joyería Ibarra». Arxivat de l'original el 2012-11-03. [Consulta: 13 gener 2012].
# (26) Proserpina

(26) Proserpina és l'asteroide número 26 de la sèrie. Va ser descobert des de Düsseldorf el 5 de maig de 1853 per l'astrònom Karl Theodor Robert Luther (1822-1900). Va ser batejat en honor de la deessa romana Prosèrpina.

## Enllaços externs

* JPL Small-Body Database Browser

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 23 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 15. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* ↑ Neese, Carol. «Asteroid Lightcurve Derived Data V8.0» (txt) (en anglès). 2006 Asteroid Review. PDS OLAF Data Set Volume, 19-06-2006. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 7 gener 2014].