OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Geraldine Finlayson

Geraldine Finlayson és directora del John Mackintosh Hall, així com directora de l'Institut d'estudis gibraltarenys i científica cap del laboratori del Museu de Gibraltar. Està casada amb el professor Clive Finlayson i té un fill.

## Vida acadèmica

Va obtenir el seu Ph.D. el 2008 per la Universitat de Anglia Ruskin, Cambridge, Regne Unit, on va presentar la tesi «Climate, vegetation and biodiversity: a multiscale study of the south of the Iberian Peninsula» (Clima, vegetació i biodiversitat: un estudi multiescalar del sud de la península Ibèrica).
Durant molts anys, la Dra. Finlayson estudia la presència de l'Home de Neandertal a Gibraltar, que ha realitzat diverses excavacions a la regió, incloent subaquàtiques.

## Sèrie de TV

Geraldine va fer una aparició com ella mateixa, en l'episodi 48 («Das dunkle Geheimnis der Neandertaler», 2012) de la primera temporada de la sèrie de televisió austríaca Terra Mater.

## Publicacions seleccionades

* Biogeography of human colonizations and extinctions in the Pleistocene (amb Clive Finlayson i Darren Fa) (anglès)
* The Homo habitat niche: Using the avian fossil record to depict ecological characteristics of Palaeolithic Eurasian hominins (amb Clive Finlayson et al.) Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. PDF(anglès)

## Referències

* ↑ «Gorham’s Cave excavation set for summer» (en anglès). Gibraltar Chronicle, 05-07-2012. Arxivat de l'original el 2013-12-02. [Consulta: 25 setembre 2012].
* 1 2 «Geraldine Finlayson» (en anglès). Museu de Gibraltar. Arxivat de l'original el 2013-12-02. [Consulta: 25 setembre 2012].
* ↑ «Geraldine Finlayson» (en anglès). Internet Movie Database. [Consulta: 25 setembre 2012].

## Enllaços externs

* Gibraltar Museum in Granada University Arxivat 2014-09-06 a Wayback Machine.(anglès)
# Gualtieri Sicaminò

Gualtieri Sicaminò (sicilià Gualtieri Sicaminò) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Messina. L'any 2005 tenia 2.021 habitants. Limita amb els municipis de Condrò, Pace del Mela, San Pier Niceto i Santa Lucia del Mela.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2008- | Matteo Sciotto | Llista cívica |
# Glacera superior de Grindelwald

La glacera superior de Grindelwald (en alemany: 'Oberer Grindelwaldgletscher'), igualment coneguda amb el nom d' « alta glacera de Grindelwald », és una de les dues glaceres de vall situats a prop de Grindelwald en el vessant nord dels Alps Bernesos, al Cantó de Berna (Suïssa), l'altra és la glacera inferior de Grindelwald. L'any 1973 mesurava aproximadament 6,6 km i cobria una superfície de 9,6 km².
La glacera superior de Grindelwald troba el seu origen en un vast camp de gel al nord del Schreckhorn i al sud del Wetterhorn. La llengua glacial és aproximadament a 1.400 m d'altitud.

## Referències

* ↑ Zryd 2008, p. 69
* ↑ Rapport de gestion et comptes annuels de l'exercice 2011 du canton de Berne
* ↑ Liubchenkova, Natalia. «Slide to compare: melting glaciers change the face of Switzerland» (en anglès), 02-12-2019. [Consulta: 9 octubre 2020].
* ↑ «SwissEduc - Glaciers online - Oberer Grindelwaldgletscher». [Consulta: 26 setembre 2020].

## Bibliografia

* Zryd, Amédée. Les glaciers en mouvement (en francès), 2008, p. 135 (Le savoir suisse).
* Rapport. Rapport de gestion et comptes annuels de l'exercice 2011 du canton de Berne (en francès), 2011.
# Grand Junction (Iowa)

Grand Junction és una població dels Estats Units a l'estat d'Iowa. Segons el cens del 2000 tenia 964 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Grand Junction tenia 964 habitants, 369 habitatges, i 257 famílies. La densitat de població era de 387,7 habitants/km².
Dels 369 habitatges en un 35,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,8% hi vivien parelles casades, en un 8,7% dones solteres, i en un 30,1% no eren unitats familiars. En el 27,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,9% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 28% entre 25 i 44, un 17% de 45 a 60 i un 16,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.875 $ i la renda mediana per família de 34.875 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.727 $ mentre que les dones 19.565 $. La renda per capita de la població era de 12.733 $. Entorn de l'11,5% de les famílies i el 14,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Grand Junction». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Grand Junction». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Gysinita-(Nd)

La gysinita-(Nd) és un mineral de la classe dels carbonats que pertany al grup de l'ancilita.

## Característiques

La gysinita-(Nd) és un carbonat de fórmula química Pb(Nd,La)(CO₃)₂(OH)·H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1981. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 4 i 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la gysinita-(Nd) pertany a «05.DC - Carbonats amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations grans» juntament amb els següents minerals: ancylita-(Ce), calcioancylita-(Ce), calcioancylita-(Nd), ancylita-(La), kozoïta-(Nd), kozoïta-(La), kamphaugita-(Y), sheldrickita, thomasclarkita-(Y), peterbaylissita, clearcreekita i niveolanita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Kasompi, a Swambo, Katanga, regió de la República Democràtica del Congo. També ha estat descrita en altres dos indrets: a la mina Sa Duchessa, a Oridda, a la província de Sardenya del Sud (Itàlia), i a la mina Glücksrad, a Oberschulenberg, Harz (Baixa Saxònia, Alemanya).

## Referències

* ↑ «Gysinite-(Nd)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 maig 2017].

## Enllaços externs

* Galeria d'imatges
# Habitatge al carrer Canvis, 1 (Tortosa)

L'Habitatge al carrer Canvis, 1 és un edifici de Tortosa (Baix Ebre), situat a la vora de la plaça del Paiolet, i inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
A pocs metres hi ha el Passatge Franquet o la casa de la Diputació del General.

## Descripció

Es tracta d'un habitatge que fa cantó amb els c/Canvis i c/ Bisbe Aznar. Consta de planta i quatre pisos. A la planta el parament són carreus de pedra grans; presenta una porta petita d'accés a les habitacions i una més gran corresponent a una tenda o negoci. A cada pis correspon a la façana un balcó normal i un d'ampitador, tots dos de ferro amb manises de decoració floral força geomètrica. En un principi hi havia l'arrebossat, pintat d'un color groguenc, amb ressalt gris en els emmarcaments de finestres. La llinda d'aquestes apareixia esgrafiada amb decoració de gerros i formes d'inspiració vegetal força estilitzades. A l'angle hi havia pintades finestres simulades a cada pis, que alguns casos van ser posteriorment amagades amb un recobriment d'un altre color. Sota el ràfec, corre també tota la façana una banda amb decoració esgrafiada del tipus esmentat. Aquest és motllurat i a sobre hi ha terrat.

## Referències

* ↑ «Habitatge al carrer Canvis, 1». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 desembre 2015].
# Gustav Stracke

Gustav Stracke (Haßlinghausen, 2 de juliol de 1887 - agost 1943) va ser un astrònom alemany.
El 1911 Stracke va començar a treballar com a assistent en l'Institut de Càlcul Astronòmic de Berlín-Dahlem. El 1920 va obtenir el títol d'observador i a partir de 1926 va ser professor. Va formular nombroses proposicions per designar certs objectes astronòmics com els asteroides, i moltes de les seves idees sobre terminologia van ser acceptades.

## Asteroides designats en el seu honor

Stracke havia sol·licitat públicament que cap asteroide es designés amb el seu nom. Malgrat aquest desig, Karl Wilhelm Reinmuth va designar «(1019) Strackea» en honor d'Stracke un asteroide que havia descobert el 1924.
Reinmuth va ignorar de nou la voluntat de Stracke en denominat un altre asteroide amb el nom «(1201) Strenua» (del llatí strenuus, que significa competent) en referència al significat en alemany del terme Stracke. Finalment, va fer que els asteroides del 1227 al 1234 portin noms que les seves inicials són les lletres de "G STRACKE":
* (1227) Geranium
* (1228) Scabiosa
* (1229) Tilia
* (1230) Riceia
* (1231) Auricula
* (1232) Cortusa
* (1233) Kobresia
* (1234) Elyna

## Asteroides amb noms proposats per Stracke

Alguns dels asteroides descoberts per Karl Wilhelm Reinmuth van rebre noms proposats per Stracke:
* (1187) Afra
* (1042) Amazone
* (1041) Asta
* (1043) Beate
* (1182) Ilona
* (1374) Isora
* (1183) Jutta
* (1044) Teutonia

## Notes i referències

* Bahnbestimmung der Planeten und Kometen. Springer, Berlin 1929
* Die Bahn des Planeten 887 Alinda. Astronomisches Rechen-Institut, Berlin-Dahlem 1933
* Über die Bahn des Reinmuthschen Planeten 1932 HA. Astronomisches Rechen-Institut, Berlin-Dahlem 1933
* Tafeln zur theoretischen Astronomie. 2. Auflage, W. Engelmann, Leipzig 1934 (1. Auflage bearbeitet von Julius Bauschinger)
* Sollen alle erreichbaren kleinen Planeten beobachtet werden? Barth, Leipzig 1934
* 25 Jahre genäherte Bearbeitung der Bahnen der Kleinen Planeten im Astronomischen Rechen-Institut. Astronomisches Rechen-Institut, Berlin-Dahlem 1935
* Zur Eros-Opposition 1937-38. Astronomisches Rechen-Institut, Berlin-Dahlem 1935
* Über donin Einfluss der Fehler der Erdbahn auf die Bahn eines erdnahen Planeten. Astronomisches Rechen-Institut, Berlin-Dahlem 1936
* Neue Grundlagen zur Berechnung ausführlicher Ephemeriden von 1 Ceres, 2 Pallas, 3 Juno. Astronomisches Rechen-Institut, Berlin-Dahlem 1937
* Identifizierungsnachweis der Kleinen Planeten: 1.1.1801 - 1.4.1938. Verlag der Akademie der Wissenschaften, Berlin 1938
* Die Eros-Bewegung von 1930 bis 1940. Verlag der Akademie der Wissenschaften, Berlin 1940

## Enllaços externs

* Veröffentlichungen von G. Stracke in Astrophysics Va datar System
* TÉ. Kopff: Gustav Stracke † Astronomische Nachrichten, Bd. 274 (1943), S. 143. (Nachruf)
# Guianacara oelemariensis

Guianacara oelemariensis és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Surinam.

## Referències

* ↑ Kullander, S. O. & H. Nijssen 1989. The cichlids of Surinam. Teleostei: Labroidei. E. J. Brill, Leiden. Cichlids Surinam: i-xxxii + 1-256.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O. (1998). "A phylogeny and classification of the South American Cichlidae (Teleostei: Perciformes)". A L.R. Malabarba, R.E. Reis, R.P. Vari, Z.M. Lucena i C.A.S. Lucena (eds.). Phylogeny and classification of neotropical fishes. Porto Alegre, Brasil: EDIPUCRS. pp. pp. 461-498. ISBN 978-8574300351.
* Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Linke H, Staeck L (1994): American cichlids II: Large Cichlids. A handbook for their identification, care and breeding. Tetra Press. Alemanya. ISBN 1-56465-169-X.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Gustave Kemp

Gustave Kemp (Differdange, 24 de febrer de 1917 - Hayange, 13 d'abril de 1948) fou un futbolista luxemburguès de les dècades de 1930 i 1940.
Fou 21 cops internacional amb la selecció luxemburguesa amb la que participà las Jocs Olímpics d'Estiu de 1936.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de AS Differdange i FC Metz.

## Referències

* ↑ «Olympic Football Tournament Berlin 1936 - Match Report (Germany - Luxembourg)». FIFA. [Consulta: 9 juny 2018].
* ↑ «Gustave "Gusty" Kemp». EU-Football. [Consulta: 9 juny 2018].
* ↑ Gustave Kemp a National-Football-Teams.com (anglès)
# Gustave Ganay

Gustave Ganay (Marsella, 28 de març de 1892 - París, 23 d'agost de 1926) va ser un ciclista francès, professional des del 1919 al 1926. Es va especialitzar en el mig fons, en què va aconseguir dues medalles Campionats del Món.
Va morir en un accident amb la bicicleta al Parc dels Prínceps.

## Palmarès

* 1919
** 1r a la Marsella-Lió
** 1r a la Marsella-Toló-Marsella
* 1920
** 1r a la Marsella-Niça
** 1r a la Marsella-Toló-Marsella
** 1r a la Cursa de côte du mont Faron
* 1926
** Campió de França de Mig fons

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Gustave Lefrançais

Adolphe Gustave Lefrançois, conegut com a Gustave Lefrançais, (Angers, 30 de gener de 1826 - 14è districte de París, 16 de maig de 1901) fou un socialista, revolucionari i anarquista francès.

## Biografia

Fou alumne de l'Escola Normal de professors de Versalles, però les seves idees revolucionàries li tancaren les portes de l'ensenyament públic. Els diferents col·legis «lliures» on ensenyà el foragitaren ràpidament. L'any 1848, s'adherí a l'Associació de professors i professores socialistes fundada per Pauline Roland, fet que li comportà tres mesos de presó i dos anys de residència vigilada. L'any 1851 se li prohibeix ensenyar. S'està a Londres els anys 1852 i 1853 després de l'autocop d'estat de Napoleó III, per acabar esdevenint un dels oponents parisencs més destacats al Segon Imperi Francès.
Després de la proclamació de la Tercera República Francesa el 4 de setembre de 1870, el 4t districte l'envià com a delegat al Comitè central republicà dels Vint districtes. Participà en la insurrecció del 31 d'octubre de 1870 contra el Govern de Defensa Nacional. Detingut, és empresonat fins a la seva absolució el febrer de 1871.
El 26 de març de 1871, fou elegit al Consell del Municipi pel 4t districte. Fins al 3 d'abril fou membre de la comissió executiva, després de la de Treball i Intercanvi, i finalment de la de Finances (21 d'abril). Votà contra la creació del Comitè de Salut Pública. Durant la Setmana sagnant, combaté sobre les barricades i arribà a refugiar-se a Ginebra. Fou condemnat a mort en absència pel Consell de Guerra.
En el si de l'Associació Internacional de Treballadors, s'adherí a la Federació del Jura de tendència bakuninista. Col·laborà amb diversos periòdics anarquistes, publicà l'Étude sur le mouvement communaliste de Paris en 1871 i esdevingué un dels col·laboradors d'Élisée Reclus. Tornà a França després de l'amnistia de 1880. A la seva mort, exercia la professió de comptable. Fou inhumat al cementiri del Père-Lachaise (76a divisió).
Eugène Pottier li dedicà el poema La Internacional, musicat l'any 1888 per Pierre Degeyter.

## Referències

* ↑ Paul Bauer, Deux siècles d'histoire au Père Lachaise, Mémoire et Documents, 2006 (ISBN 978-2914611480), p. 495
* ↑ Pottier, Eugène (1816-1887) Auteur du texte. Chants révolutionnaires (2e édition) / Eugène Pottier ; préface de Allemane, Jaurès, Vaillant ; notice de Jules Vallès (en francès), 1890-1900.

## Bibliografia

* Souvenirs d'un révolutionnaire. De juin 1848 à la Commune. 1902, reeditat el 1972, 2009, i el 2013: prefaci de Daniel Bensaïd, La Fabrique, París, 2013.
* Étude sur le mouvement communaliste à Paris en 1871. 1871, reeditat el 2001.
# Des Matrosen Heimkehr

Des Matrosen Heimkehr o Il Ritorno del Marinaio (El retorn del mariner) és una òpera romàntica en dos actes del compositor Franz von Suppé sobre un llibret d'Anton Langer. Es va estrenar al Stadttheater d'Hamburg el 4 de maig de 1885. L'òpera fou un èxit però aviat es va oblidar a Alemanya, i llavors la partitura original de l'òpera es va perdre en un bombardeig de 1943. El director croat Adriano Martinolli d'Arcy va dirigir la recuperació d'una còpia en un arxiu americà el 2007, i l'òpera va ser reviscuda en una traducció italiana pel Teatre Nacional Croata de Split el 2013, i enregistrat a Rijeka el 2016.

## Enregistraments

* Il Ritorno del Marinaio - Ljubomir Puškarić (Baríton), Marjukka Tepponen (soprano), Giorgio Surian, Àlies Farazin, Rijeka Cor d'Òpera, Rijeka Orquestra de Simfonia, Rijeka Òpera, Adriano Martinolli d'Arcy. CPO, enregistrat el 2016, publicat el 2017.

## Referències

* ↑ f-v-su.de Des Matrosen Heimkehr
* ↑ Robert Ignatius Letellier Operetta: A Sourcebook, Volume I Page 465
* ↑ HNK Romantično-komična opera Povratak mornara Franza von Suppèa djelo je koje je ovaj znameniti bečki skladatelj u potpunosti posvetio svojoj rodnoj Dalmaciji. Arxivat 2018-01-25 a Wayback Machine.
* ↑ La Voce del Popolo Arxivat 2018-01-25 a Wayback Machine. 2017
# Paracuellos

«Paracuellos» té aquests significats:
* Paracuellos (Cuenca), municipi de la província de Conca.
* Paracuellos de Jarama, municipi de la província de Madrid;
* Paracuellos de Jiloca, municipi de la província de Saragossa;
* Paracuellos de la Ribera, municipi de la província de Saragossa;
* Paracuellos, còmic de Carlos Giménez;
* Matances de Paracuellos, fets produïts durant la Guerra Civil Espanyola a Paracuellos del Jarama.
# Pere Calders (1527-1595)

* No s'ha de confondre amb Pere Calders i Rossinyol.
Pere Calders (sa Pobla, 1527 - Valdemossa, 28 octubre 1595) va ser un escriptor religiós. En alguns manuals l'anomenen Pedro Caldes o Pedro Caldés.
Franciscà conventual, va estudiar a Salamanca, on va tenir com a professor a Domingo Soto i es va doctorar. Va ser considerat un bon predicador del bisbe de Mallorca. Durant 15 anys va pertànyer a l'orda franciscana de Claustrals, fins que l'orde es va suprimir per Pius V a instància de Felip II. Per això entrà a la cartoixa de Valldemossa el 1570, d'on esdevingué procurador el 1595.
Publicà Instrucció i doctrina que ensenya lo que deu considerar i contemplar lo cristià i servent del Senyor quan ou la santa missa (Barcelona 1588), i deixà inèdites una biografia de Caterina Tomàs anomenada Vida, revelacions i miracles de la V. Sor Catharina Thomás, i l'obra llatina De instructione missae.

## Referències

* ↑ «Pere Calders (1527-1595)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Joaquín María Bover. Memoria biografica de los Mallorquines que se han distinguido en la antigua y moderna literatura. Juan Guasp y Pascual, 1842, p. 59–.
* 1 2 Un Cartujo de Aula Dei; Ildefonso M. Gómez Escritores cartujanos españoles. L'Abadia de Montserrat, 1970, p. 41–. ISBN 978-84-7202-106-8.
# Paralabuntsovita-Mg

La paralabuntsovita-Mg és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la paralabuntsovita.

## Característiques

La paralabuntsovita-Mg és un silicat de fórmula química Na₈K₈Mg₄Ti$_{16}$(Si₄O₁₂)₈(OH,O)$_{16}$·20-24H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2002. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, pertany a «09.CE - Ciclosilicats amb enllaços senzills de 4 [Si₄O₁₂]$^8$- (vierer-Einfachringe), sense anions complexos aïllats» juntament amb els següents minerals: papagoïta, verplanckita, baotita, nagashimalita, taramel·lita, titantaramel·lita, barioortojoaquinita, byelorussita-(Ce), joaquinita-(Ce), ortojoaquinita-(Ce), estronciojoaquinita, estroncioortojoaquinita, ortojoaquinita-(La), labuntsovita-Mn, nenadkevichita, lemmleinita-K, korobitsynita, kuzmenkoïta-Mn, vuoriyarvita-K, tsepinita-Na, karupmøllerita-Ca, labuntsovita-Mg, labuntsovita-Fe, lemmleinita-Ba, gjerdingenita-Fe, neskevaaraïta-Fe, tsepinita-K, paratsepinita-Ba, tsepinita-Ca, alsakharovita-Zn, gjerdingenita-Mn, lepkhenelmita-Zn, tsepinita-Sr, paratsepinita-Na, gjerdingenita-Ca, gjerdingenita-Na, gutkovaïta-Mn, kuzmenkoïta-Zn, organovaïta-Mn, organovaïta-Zn, parakuzmenkoïta-Fe, burovaïta-Ca, komarovita i natrokomarovita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Trona, situada al comtat de Sweetwater, a l'estat de Wyoming (Estats Units). Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Paralabuntsovite-Mg» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 gener 2020].
# Parkhomenko

Parkhomenko (en rus: Пархоменко) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 187 habitants. Es troba al districte rural de Khankaiski.

## Referències

* ↑ «Село Пархоменко Ханкайский район Приморский край». Arxivat de l'original el 2014-02-01. [Consulta: 1r novembre 2019].
# Parkinson

«Parkinson» té aquests significats:
* Malaltia de Parkinson
* James Parkinson, metge anglès que descrigué per primera vegada la Malaltia de Parkinson.
# Parkia

Parkia és un gènere de plantes amb flor de la subfamília Mimosoideae. És un gènere d'arbres propi de les zones tropicals. A l'Àfrica n'hi ha 4 espècies, a l'Àsia 10 i unes 20 a l'ecozona neotropical. Els fruits de certes espècies del gènere Parkia són valorats com a hortalissa a la gastronomia de certes zones.

## Taxonomia

Fins a 1995, es coneixien 31 espècies. Des de llavors s'han descobert quatre més. entre elles:
* Parkia barnebyana
* Parkia bicolor
* Parkia biglobosa - néré
* Parkia biglandulosa
* Parkia filicoidea
* Parkia javanica
* Parkia lutea
* Parkia madagascariensis
* Parkia nana
* Parkia paya
* Parkia platycephala
* Parkia speciosa
* Parkia timoriana

## Galeria

* Arbre de Parkia biglobosa
* Beines de Parkia speciosa al mercat.
* Plat de la cuina Malaia preparat amb Parkia speciosa
* Parkia biglandulosa

## Referències

* ↑ Helen C.F. Hopkins and Marlene Freitas Da Silva. 1986. "Parkia (Leguminosae: Mimosoideae) (Flora Neotropica Monograph No. 43) with Dimorphandra (Caesalpiniaceae) (FN Monograph No. 44)". In: Flora Neotropica (series). The New York Botanical Garden Press.
* ↑ Melissa Luckow and Helen C.F. Hopkins. 1995. "A cladistic analysis of Parkia". American Journal of Botany 82(10):1300-1320.
* ↑ David A. Neill. 2009. "Parkia nana (Leguminosae, Mimosoideae), a New Species from the Sub-Andean Sandstone Cordilleras of Peru". Novon 19(2):204-208. doi:10.3417/2007152

## Enllaços externs

* Benefits and uses of Parkia speciosa Arxivat 2010-05-11 a Wayback Machine.
# Pedro Llorca Pérez

Pedro Llorca Pérez fou un empresari i polític alacantí. Va ser president del Sindicat de Naviliers i Consignataris, i també va presidir la Lliga Marítima Espanyola en 1914 i la Cambra de Comerç d'Alacant en 1910-1913 i 1915-1916. Va abandonar la Cambra de Comerç quan va entrar en conflicte amb la Junta d'Obres del Port en imposar aquesta una oficina recaptatòria.
Políticament, des de 1901 era president del comitè alacantí del Partit Conservador i seguidor de Salvador Canals y Vilaró. Fou regidor de Beneficència, sanitat i higiene el 1904-1905 i d'incendis, presons i arbrat el 1921-1922. Fou escollit alcalde d'Alacant d'abril a novembre de 1922. En 1930 fou un dels signants a la província d'Alacant del Manifest de la Unió Agrària, que va constituir a nivell estatal el Partit Agrari.

## Referències

* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.310. ISBN 9788495484802.