OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Euroinnova Formació

Euroinnova Formació és una escola de negocis, també coneguda com a "Euroinnova Business School" i especialitzada en cursos en línia per a oposicions i una altra de postgrau i màster d'educació superior. Va ser fundada l'any 2000, a Granada (Espanya), i actualment està present a sis països llatinoamericans; Argentina, Xile, Colòmbia, Mèxic, Perú i Veneçuela. El resultat del seu creixement el 2012 es va convertir en el segon accionista més gran de la Corporación Dermoestética.
Un estudi realitzat per INDIZE reflecteix l'abast de l'escola de negocis Euroinnova Business School i la seva presència internacional. Els seus alumnes estan dividits en més de 70 nacionalitats diferents. Des de 2010 han inscrit més de 25.000 estudiants de mitjana per any.
Disposa de convenis amb la Universitat Antonio de Nebrija on es pot accedir als cursos de formació permanent del professorat, amb la Universitat Internacional de la Rioja, i la Universitat Francisco de Vitòria, a més de moltes altres homologacions.
És membre associat a la International Commission on Distance Education (UNESCO) i col·labora amb l' Associació Professional Espanyola de Naturopatia i bioteràpia (APENB). Ha col·laborat també activament amb la Fundació "la Caixa" per la integració de les persones amb discapacitat, on en els "Premis Incorpora" el jurat va donar una menció especial a l'entitat per la integració laboral d'aquest col·lectiu. És soci Institucional de la Societat Espanyola de Pedagogia (SEP) i Disposa de segell de Confiança Online. Així mateix Euroinnova Business School es Membre de l'Associació Espanyola d'Escoles de Negocis .

## Referències

* ↑ "Miembro Cladea" Cladea.org
* ↑ "Euroinnova compra el 3,66% de DERM" Valenciaplaza.com
* ↑ "Un grupo especializado en formación toma el 3,7% de Dermoestética" Expansión
* ↑ "Euroinnova Formación alcanza los 150.000 alumnos en su 14º Aniversario" Elmundofinanciero.com
* ↑ "Acceso a cursos de formación permanente del profesorado" Ideal (Grupo Vocento)
* ↑ "Premios Incorpora Obra Social La Caixa" Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. Lainformación.com
* ↑ "Associació Espanyola d'Escoles de Negocis" aeen.org

## Enllaços externs

* "Euroinnova Formació"
# Facundo Zabaleta Labandibar

Facundo Zabaleta Labandibar (Oiartzun, Guipúscoa, 19 de març de 1934 - Oiartzun, 14 d'abril de 2016) va ser un ciclista basc, que fou professional entre 1954 i 1960. De la seva carrera esportiva destaca la victòria a la Clàssica d'Ordizia.

## Palmarès

* 1955
** 1r a Renteria
* 1957
** 1r a Estella
* 1958
** 1r a la Clàssica d'Ordizia

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1958. Abandona

## Referències

* ↑ «Facundo Zabaleta Labandibar». Diario Vasco, 15-04-2016 [Consulta: 22 maig 2016].
* ↑ «FACUNDO ZABALETA LABANDIBAR». eskelak.eus [Consulta: 22 maig 2016].

## Enllaços externs

* Palmarès a urtekaria.com
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Fanas de Pel·lene

Fanas de Pel·lene (en grec antic Φάνας ο Πελληνεύς) va ser un esportista grec nascut a Pel·lene que segons Eusebi de Cesarea va guanyar la prova d'stadion a la 65a Olimpíada, l'any 512 aC. També guanyà les proves de diaule (doble estadi) i hoplitòdrom, essent el primer atleta en guanyar les tres proves en una mateixa edició dels Jocs.

## Referències

* ↑ Eusebi de Cesarea, Crònica Enllaç.
# Ferran Suay Lerma

Ferran Suay Lerma (València, 14 de novembre de 1959) és un doctor en Psicologia per la Universitat de València, on exerceix com a professor de Psicobiologia, i expert en «assertivitat lingüística». Ha estat president de la Xarxa Europea d'Igualtat Lingüística, membre de la Junta Directiva d'Acció Cultural del País Valencià i director del Servei de Formació Permanent i Innovació Educativa de la Universitat de València. El 2010 participà a Mallorca en la quarta edició de les Jornades de Normalització Lingüística.
En juny de 2022, només un mes després de ser nomenat director de Política Lingüística de la Universitat de València, va ser acomiadat per la rectora Mavi Mestre arran d'una denúncia contra Suay per comentaris masclistes en Twitter, fet que Suay va considerar un precedent perillós contra la llibertat d'expressió.

## Publicacions

* Sortir de l'armari lingüístic (coautora: Gemma Sanginés), Barcelona: Angle Editorial, 2010.
* Psicobiologia de l'esport i l'activitat física
* El català em sedueix (amb altres autors), Sabadell: Edicions 7dequatre (ISBN: 978-84-614-7239-0)
* Cortisol, en Felix Ehrlenspiel & Katharina Strahler: Psychoneuroendocrinology of Sport and Exercise, Routledge, 2012, pp. 61-82 (ISBN: 978-0415678346)
* Staleness and the overtraining syndrome, en Felix Ehrlenspiel & Katharina Strahler: Psychoneuroendocrinology of Sport and Exercise, Routledge, 2012, pp. 271-296 (ISBN: 978-0415678346)

## Premis

* Premi Sant Jordi Lupa d'Or (2011), atorgat per la Societat Catalana de Sociolingüística (IEC) al millor llibre sobre la matèria per Sortir de l'armari lingüístic.
* Premi Baptista Basset 2011 concedit per l'Associació Tirant lo Blanc en reconeixement a l'activitat valencianista de base.

## Referències

* ↑ «Estoy en contra de la discriminación, incluyendo las que son por motivos de opinión» (en castellà), 13-06-2022. [Consulta: 4 març 2023].
* ↑ «Ferran Suay abandona el Consell Social de les Llengües amb dures crítiques contra la política lingüística de la Generalitat». Vilaweb, 16-09-2022. [Consulta: 4 març 2023].
* ↑ Camps Barber, Esperança. «Esperar que una lengua se salve por la heroicidad de los hablantes es ridículo» (en basc). Nabarralde, 04-10-2022. [Consulta: 4 març 2023].
* ↑ «Menorca acoge la cuarta edición de las Jornadas de Normalización Lingüística». Europa Press, 28-09-2010 [Consulta: 19 març 2016].
* ↑ Martín, Daniel. «La Universitat de València destitueix el director de Política Lingüística per uns comentaris "masclistes"». Ara, 10-06-2022. [Consulta: 18 juny 2024].
* ↑ «Ferran Suay respon a la destitució ordenada per la rectora de la UV advertint del perill de la censura». [Consulta: 15 setembre 2024].
* ↑ «Ferran Suay diu que ni ell és «masclista» ni ho són els seus tuits», 21-06-2022. [Consulta: 15 setembre 2024].
* ↑ Marí, David Joan. «20 anys d'ACV Tirant lo Blanc». Fundació Nexe. Arxivat de l'original el 2015-02-16. [Consulta: 25 febrer 2013].
# Fausto Bertoglio

Fausto Bertoglio (Brèscia, 13 de gener de 1949) va ser un ciclista italià que fou professional entre 1973 i 1980. Els seus principals èxits els aconseguí el 1975, quan guanyà el Giro d'Itàlia amb l'equip Jollj Ceramica i la Volta a Catalunya també d'aquell any. També va guanyar l'edició de 1975 de la Volta a Catalunya. Va acabar tercer al Giro d'Itàlia de 1976 i novè al Tour de França de 1976.

## Palmarès

* 1971
** 1r a la Bassano-Monte Grappa
* 1972
** 1r de la Setmana ciclista bergamasca i vencedor d'una etapa
* 1975
** 1r al Giro d'Itàlia i vencedor d'una etapa
** 1r a la Volta a Catalunya i vencedor d'una etapa
** 1r al Circuit de Calvisano
** 1r al Circuit de Valdengo
* 1976
** 1r a la Coppa Placci
** 1r al Circuit de Castelfranco Veneto
** 1r al Circuit de Scarperia
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Catalunya
* 1978
** 1r al Circuit de Brèscia

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1973. 46è de la classificació general
* 1975. 1r de la classificació general. Vencedor d'una etapa. Porta la maglia rosa durant 10 etapes
* 1976. 3r de la classificació general
* 1978. 14è de la classificació general
* 1979. 7è de la classificació general
* 1980. 29è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1974. 23è de la classificació general
* 1976. 9è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Fausto Bertoglio» (en anglès). cyclingarchives.com. [Consulta: 14 agost 2022].
* ↑ «Museo del Ciclismo - Fausto BERTOGLIO» (en italià). museociclismo.it. [Consulta: 14 agost 2022].
* ↑ «Fausto Bertoglio». procyclingstats.com. [Consulta: 14 agost 2022].
* ↑ Mariani, Matteo. Corridori italiani al Tour de France (en italià). Youcanprint, 2019-09-16, p. 1979. ISBN 978-88-316-3935-4.

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Biografia i palmarès a museociclismo.it' Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (italià)
# Fiódorovskaia (Vólogda)

* Per a altres significats, vegeu «Fiódorovskaia».
Fiódorovskaia (en rus: Фёдоровская) és un poble de l'óblast de Vólogda, a Rússia, que el 2002 tenia 14 habitants. Pertany al districte rural de Veliki Ústiug.

## Referències

* ↑ Данные переписи 2002 года: таблица 2С. М.: Федеральная служба государственной статистики, 2004.
* ↑ Plantilla:Закон Вологодской области от 6 декабря 2004 № 1109-ОЗ
# Fiódorovo

Fiódorovo (en rus: Фёдорово) és un poble del krai de Khabàrovsk, a Rússia, que el 2012 no tenia cap habitant. Pertany al districte rural d'Aiano-Maiski.

## Referències

* ↑ Оценка численности постоянного населения Хабаровского края на начало 2011 года по муниципальным образованиям Arxivat 2012-04-26 a Wayback Machine.
# Florenci V d'Holanda

Florenci V d'Holanda, en neerlandès Floris V van Holland (nascut a Leiden el 24 de juny de 1254 i mort assassinat a Muiderberg el 27 de juny de 1296) va ser Comte d'Holanda, comte de Zelanda, i el 1291 va atorgar-se el títol de comte de Frísia, tot i que tenia només el Comtat de Frísia Occidental.
Els títols van mantenir-se quan el territori va unir-se a altres mitjançant unions personals amb el comtat d'Hainaut, del ducat Straubing-Holanda durant la dinastia dels Wittelsbach (1343-1425), el ducat de Borgonya fins als darrere comte, Felip II d'Espanya.

## Reconeixement

* El sender de gran recorregut, Sender de Floris V que passa prop del lloc del seu assassinat li va ser dedicat.

## Referències

* ↑ Arxivat 2012-06-25 a Wayback Machine. Arxivat 2012-06-25 a Wayback Machine. Arxivat 2012-06-25 a Wayback Machine. Arxivat 2012-06-25 a Wayback Machine. Arxivat 2012-06-25 a Wayback Machine. Arxivat 2012-06-25 a Wayback Machine. Arxivat 2012-06-25 a Wayback Machine. «Floris-V-Pad» (neerlandès) Arxivat 2012-06-25 a Wayback Machine. al web WandelNet
# Font de Menyoliva

La Font de Menyoliva és una font del terme municipal d'Isona i Conca Dellà, en territori de la vila de Conques, de l'antic municipi de Conques. Està situada a 514 m d'altitud, a la partida de Menyoliva, a los Sots, a l'esquerra del riu de Conques, prop i a llevant d'on hi aflueix el barranc de la Colomina. És al sud de la vila de Conques.
# Forn elèctric

Un forn elèctric és aquell aparell per a la cocció que funciona amb energia elèctrica. Aquesta és convertida en calor mitjançant resistències. Els forns elèctrics són totalment automatitzats, la cocció és la més perfecta pel control que manté sobre la temperatura en tot moment. És cert que el consum d'electricitat és onerós, encara que en els moderns no és excessivament alt.

## Vegeu també

* Forn

## Enllaços externs

* Wolf Range, Inc. Arxivat 2008-12-17 a Wayback Machine. (p. 5)
* Video: Forn de Convecció Arxivat 2014-06-06 a Wayback Machine.
# Forn del turó de la Roqueta

El Forn del turó de la Roqueta és una obra d'Olivella (Garraf) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Ubicat a l'entorn del Turó de la Roqueta. abans d'arribar al mas homònim pel Fondo de la Roqueta.
Estructura arquitectònica paredada amb pedres de tall irregular. Es conserva la boca, obertura al mur construïda amb el sistema d'aproximació de filades. No es conserva la coberta, tot i que al mur interior resten senyals de les bigues que es degueren emprar per construir la volta.

## Referències

* 1 2 «Forn del turó de la Roqueta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Forn gòtic (Sant Mateu)

El Forn Gòtic, també conegut com a Forn medieval, és un edifici construït en el segle xv. Està situat al carrer Historiador Betí, 13, del municipi de Sant Mateu a la comarca El Baix Maestrat pertanyent a la Comunitat Valenciana. Està catalogat com Bé de Rellevància Local, amb número d'anotació 12.03.100-011, segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007).

## Història

Els establiments de forns va ser concedit a la ciutat per Fra Alberto de Thous l'any 1386, a altres fonts es dona la data de 1308. L'edifici que presenta una planta rectangular amb la coberta realitzada en teula aràbiga de dos aiguavessos està construït amb maçoneria i arcs dovellats, en el seu interior es troben arcs de diafragma i a la part del fons és on hi ha la volta del forn.

## Referències

* 1 2 «Horno Medieval» (en castellà). turismosantmateu. [Consulta: 29 setembre 2016].
* 1 2 3 «Fitxa. Horno Gótico». http://www.cult.gva.es/.+[Consulta: 29 setembre 2016].
* ↑ «Conjunto Histórico Sant Mateu». www.cult.gva.es. [Consulta: 29 setembre 2016].
# Forn morú

Forn morú és la denominació popular que reben diversos enginys d'origen àrab amb diferents usos, en cuina, terrisseria, fabricació de calç, etc. La denominació "àrab-moruna", tan usada pels terrissaires, és sinònim d'antic i vell, sent els forns àrabs ja anomenats enginys que ja eren usats per romans i pels pobles ibèrics que, naturalment, serien represos més tard pels musulmans.
En tota la Espanya (s'han localitzat restes des de Gibraltar a Guipúscoa, i des de Galícia a les Balears) el tipus de forn morú conegut com a Caleras o forn de calç des del segle xv i esmentat per Antonio de Nebrija, va ser freqüentment utilitzat per a la fabricació de guix amb destinació als paraments dels habitatges humils, molts d'ells, senzilles alqueries de tova i calç; alguns d'aquests forns van romandre actius fins a mitjans del segle xx. En la comunitat de Madrid, per exemple, s'han arribat a localitzar més de cent exemplars.

## Referències

* ↑ Caro Bellido, Antonio. Diccionario de términos cerámicos y de alfarería. Cádiz: Agrija Ediciones, 2008, p. 140-1. ISBN 84-96191-07-9.
* ↑ Sempere Ferrándiz, Emili (1992): "Catalogación de los hornos de España y Portugal".
* ↑ Seseña, Natacha. Cacharrería popular. La alfarería de basto en España. Madrid, Alianza Editorial, 1997, p. 69-76. ISBN 84-206-4255-X.
* ↑ Ruta Construyendo y blanqueando, caminos de cal, en Andalucía y Marruecos.
* ↑ Parque etnológico de Caimari
* ↑ Puche Riart, Octavio and Mazadiego Martínez, Luis Felipe and Orche García, Enrique (1999) Hornos morunos de yeso de la Comunidad de Madrid.

## Vegeu també

* Forn de pa
* Forn de calç
* Forn de llenya
* Kamado, forn de llenya o carbó, utilitzat tradicionalment al Japó
# Fichtelgebirge

Les Fichtelgebirge (en alemany significa «Muntanyes dels Avets» o de les pícees; en Idioma txec Smrčiny) és una serralada de muntanyes de la Baviera nord-oriental, Alemanya. Va des de la vall del riu Main fins a la frontera txeca, on hi ha una petita part de la serralada. Continua amb els Muntanyes Metal·líferes en direcció nord-oriental i per la Selva de Bohèmia en direcció sud-est.
La seva muntanya més alta és Schneeberg (1051 m). Els rius que flueixen des del Fichtelgebirge són: el Main Blanc (Weißer Main) que flueix cap al Rin; el Saale saxó i l'Ohře (en alemany: Eger) afluents del riu Elba; i el Fichtelnaab que més tard s'uneix al Waldnaab per a formar el Naab afluent del Danubi. Les ciutats situades a la vora de la serralada inclouen Bayreuth i Hof.
La Ochsenkopf ("Cap de bou") és la segona muntanya més alta amb 1024 m. Hi ha dues telecadires fins al cim, una des de Bischofsgruen al nord i una altra des de Fleckl al sud. La torre Æsir (L' "Asenturm") és una torre al cim que disposa d'un restaurant.

## Turisme

Les Fichtelgebirge atrauen molts turistes. A l'hivern s'hi practica l'esquí alpí i d'altres esports hivernals. A l'estiu s'hi fa ciclisme de muntanya

## Enllaços externs

* Pàgina web de 'Fichtelgebirgsverein'
* Les Fichtelgebirge, descrites Arxivat 2007-03-17 a Wayback Machine.
# Fluorcarmoïta-(BaNa)

La fluorcarmoïta-(BaNa) és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de l'arrojadita.

## Característiques

La fluorcarmoïta-(BaNa) és un fosfat de fórmula química Ba□Na₂Na₂□CaMg$_{13}$Al(PO₄)$_{11}$(PO₃OH)F₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2015. Cristal·litza en el sistema monoclínic.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al rierol Maremola, a Isallo, Magliolo, a la vall de Maremola Valley (Província de Savona, Ligúria, Itàlia). És l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Fluorcarmoite-(BaNa)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 novembre 2016].
# Football Club Emmen

El Football Club Emmen, també conegut com a FC Emmen o simplement Emmen, és un equip de futbol neerlandès de la ciutat d'Emmen.
El club Emmen es va formar com a amateur el 21 d'agost de 1925. Quan la lliga professional holandesa es va formar el 1954, l'Emmen va optar per mantenir la seva condició de club amateur.
El 1985, l'Emmen finalment es va unir a la lliga professional. El 1988 el club es va dividir en una secció amateur i una professional. Aquest últim va ser anomenat inicialment BVO Emmen (Betaald Voetbal Organisatie, organització de futbol professional). El 2005, el club professional Emmen va canviar el seu nom per FC Emmen, per evitar la confusió de que BVO era una abreviatura similar a PSV, RBC o ADO.
El FC Emmen ha arribat als playoffs de l'Eerste Divisie 11 vegades i, el 20 de maig de 2018, va assolir l'ascens a l'Eredivisie holandesa per primera vegada en la seva història després de vèncer l'Sparta Rotterdam per 3-1 en la final de la fase d'ascens.

## Palmarès

* Eerste Divisie
** 2021–22
* Hoofdklasse
** 1974–75

## Referències

* ↑ «Historie | FC Emmen» (en neerlandès). FC Emmen. [Consulta: 10 febrer 2019].
* ↑ «Las caras opuestas de la derrota» (en castellà). VAVEL.com, 21-05-2018. [Consulta: 10 febrer 2019].

## Enllaços externs

* Football Club Emmen - Lloc web oficial
* Web oficial dels aficionats
# Funció derivable

En càlcul infinitesimal es diu que una funció real és derivable en a quan el límit
    $f'(a)=\lim _{h\to 0}{f(a+h)-f(a) \over h}$
existeix i és finit. Si la funció és derivable en tot el seu domini de definició, llavors direm que la funció és derivable. Denotarem amb $f'(x)$ a la funció derivada.

## Bibliografia

* Bombal, R. Marín & Vera: Problemas de Análisis matemático: Cálculo Diferencial, 1988, ed. AC, ISBN 84-7288-101-6.

## Notes

* ↑ Fonaments de càlcul, M.Rosa Estela, 2003, Edicions de la Universitat Politècnica de Catalunya S.L., ISBN 84-8301-835-7, pàgina 171
* ↑ «4. Derivabilidad de funciones |». [Consulta: 10 desembre 2018].
# Francesc Anglès i Garcia

Francesc Anglès és un metge i escultor nascut a Terrassa l'any 1938. L'any 1963 es va llicenciar en Medicina i Cirurgia per la Universitat de Barcelona. El 1970 va començar els seus primers treballs com a escultor. De 1973 a 1981 va exposar amb regularitat a la Sala Gaudí Barcelona. Va ser president del Cercle Artístic de Sant Lluc.
Les escultures de Francesc Anglès es caracteritzen per la presència de figures humanes i, especialment en els seves obres en grup, crea una atmosfera semblant a la realitat. Francesc Anglès és conegut per les escultures de color blanc i per la temàtica humana. Ha treballat amb tota mena de materials, com pot ser la pedra, el bronze o la fusta.
Des del 1970 ha exposat regularment en exposicions col·lectives i individuals a les millors sales i museus de Catalunya i Espanya, i també a Andorra, França, Bèlgica, Teheran, Washington i Chicago.

## Obres més importants

* Monument als castellers, monument construït a la Rambla Nova de Tarragona el 1999 que representa un 4 de 8 de 222 figures humanes.
* La Cobla, escultura en escaiola feta el 1976 on es combinen els elements reals com poden ser les trompetes i teles en les senyeres.
* La partida, representa una partida de dominó en un bar. Aquesta obra és propietat de la família Fernandez i Guimerà.
* Quiròfan
* Pom de dalt (1995) ubicat a l'entrada de Traumatologia de l'hospital Universitari de la Vall d'Hebron

## Bibliografia

* Diccionario Ráfols de artistas contemporaneos de Cataluña y Baleares. Vol.1, 1980, p. 30.
* Cela, Camilo José. Enciclopedia del Erotismo (en castellà). Vol.2. 1ªEdició, p. 400.
* Santos Torroella, Rafael (dir.). Enciclopèdia Vivent de la Pintura i l'Escultura Catalanes. Vol.1. 1ªEdició, 2004, p. 217-228. ISBN 9788486147334.
* Palau Rafecas, Salvador. L'escultor Francesc Anglès i el seu carro gros. Homenatge al món casteller. Ajuntament de Santa Coloma de Queralt, 1993.
* Francesc Anglès, Obra recent (Catàleg de l'exposició) (en català i castellà). Museu d'Art modern de la Diputació de Tarragona, 1996, p. 36.

## Referències

* 1 2 «Francesc Anglès i Garcia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 «Francesc Anglès» (en castellà). Gaudifond Arte - Sala Gaudí - 1971. Arxivat de l'original el 2016-01-27. [Consulta: 24 febrer 2016].
* ↑ «Targeta de visita de Francesc Anglès i Garcia, president de la junta directiva». Arxiu del Museu Frederic Marès. [Consulta: 6 juny 2022].
* ↑ Boris, Francina. «Fidels a la Rodona (extret com a «L'Escala fa honor a la cobla»)». Diari de Girona, 24-08-2007.
* ↑ «Barcelona té l'onzè monument casteller: un pom de dalt ubicat a l'entrada de Traumatologia de l'hospital de la Vall d'Hebron» (PDF). lafura.cat, 1-7 novembre 2002. [Consulta: 8 desembre 2012].

## Enllaços externs

* Carreras, Guillem «Entrevista. Francesc Anglès. Escultor». Tornaveu, 04-09-2018 [Consulta: 6 juny 2022]. «Volia fer una escultura castellera tan realista com fos possible»
* Pàgina sobre l'autor Arxivat 2008-02-15 a Wayback Machine.
# Frashëri

«Frashëri» té aquests significats:

## Cognom

* Abdyl Frashëri (1839-1892)
* Mehdi Bej Frashëri (1874-1963)
* Midhat Frashëri (1880-1949)
* Naim Frashëri (1846-1900)
* Sami Frashëri (1850-1904)

## Vegeu també

* Frashër
# Gaietà Virgili Veciana

Gaietà Virgili Veciana (Vilallonga del Camp, 1878 - Reus, 1953) va ser un comerciant i polític català.
Instal·lat a Reus des de molt jove, va treballar en el cafè que tenia el seu pare i després a la sucursal del Banc Hipotecari. Va ser també corredor de finques, ocupació a la que es dedicà fins a la seva mort. Va ser regidor de l'ajuntament reusenc pel Centre Autonomista Republicà, aliat amb els possibilistes quan era alcalde el metge Emili Briansó, va fer el parèntesi de la Dictadura i després hi va tornar el 14 d'abril de 1931, on coincidí i es van fer molt amics, amb Josep Miquel i Pàmies. El 1932 va ser primer tinent d'alcalde, i un dels dirigents comarcals del Partit Radical Socialista, ja que era amic personal de Marcel·lí Domingo, al que va seguir en tota la seva trajectòria.
Casat amb la viuda de Joan Domènech Aguiló, Rosa Mas, va ser padrastre de Joan Domènech Mas, i es va vincular a través d'ell, al Reus Deportiu. En la postguerra participà en algunes tertúlies nacionalistes reusenques.

## Referències

* ↑ Amorós, Xavier. "Temps estranys I" A: Obra completa III. Reus l'Ajuntament, 2009. Pàg. 448. ISBN 9788489688353
# Guiu II de Spoleto

Guiu II fou el fill i successor del duc Lambert I de Spoleto. Fou partidari de Carles el Calb, que el 876 va retornar el ducat de Spoleto al seu pare Lambert, i va nomenar marcgravi de Camerino al germà de Lambert I, Guiu de Camerino (el futur Guiu III de Spoleto). Guiu va succeir al seu pare com a duc de Spoleto a la seva mort el 880. El Papa el va convidar a una troba el mateix any 880 però Guiu el va ignorar i va enviar els seus exercita a envair el domini pontifici. El Papa Joan VIII va demanar ajut a Carles el Gros, rei d'Itàlia, al que va coronar emperador el 12 de febrer del 881. Però Carles li va donar poca ajuda contra Guiu. En una carta del Papa a Carles, s'esmentava a Guiu amb l'adjectiu "rabbia" (ràbia) que Guiu va agafar com a malnom. Carles va convocar una dieta a Ravenna (febrer del 882) en la qual Guiu II, el seu oncle Guiu de Camerino, el Papa, i el rei Carles van acordar una pau general, i els dos primera retornarien els territoris pontificis ocupats. Guiu II va morir de forma sobtada el mateix 882, i només va deixar fills infants (el futur Guiu IV de Spoleto i I de Benevent, i Itta, que fou esposa de Guaimar I de Salern). El seu oncle Guiu de Camerino va agafar les regnes del poder i fou reconegut duc sota el nom de Guiu III de Spoleto.