OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dieta de Paderborn

La Dieta de Paderborn va ser una dieta imperial de temps de Carlemany que, d'acord amb els Annals Franco Royal, es va reunir a Paderborn (Padari Brunno en els documents medievals) l'any 777.
Durant les Guerres Saxones, Paderborn tenia gran importància i l'any 777 va hostatjar la primera dieta imperial en terra saxona i també aquesta data és la primera referència escrita que es conserva de Paderborn (Poeta Saxo, Annales).
D'altra banda, els preparatius d'una invasió d'Hispania per part dels francs es va concretar a la mateixa dieta de Paderborn, a la qual acudí el governador musulmà de Barxiluna anomenat Sulayman ibn Yaqdhan al-Kalbí al-Arabí qui va oferir a Carlemany el seu vassallatge i el de les ciutats que dominava.
Aleshores es va decidir una guerra de conquesta que permetés crear una Marca hispànica. La invasió es dugué a terme però no va ser gaire reeixida com ho demostra els fets de Roncesvalls a Navarra.
Segons l'historiador musulmà Alí ibn al-Athir, aquest dieta va rebre l'any 777 també als governadors musulmans de Saragossa, Osca i Girona els quals hi anaren per haver estat arraconats per Abderraman I, l'emir de Còrdova.
Tanmateix, fruit també d'aquesta iniciativa, en el període 785-790, grups de francs i jueus conqueriren Girona, Vic (Ausona), la Seu d'Urgell i una part de la costa mediterrània.

## Referències

* ↑ treccani.it
* ↑ Carlo Emanuele Ruspoli, El Confaloniero
* ↑ Joaquin Javaloys, El Grial secreto de los cátaros
# Casa unifamiliar al carrer Vic, 14 (Castellterçol)

La Casa unifamiliar al carrer Vic, 14 és una obra eclèctica de Castellterçol (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre parets mitgeres, de composició simètrica. Consta de planta baixa i dos pisos. El parament de la façana crea un ritme horitzontal. Les obertures de la planta baixa i del primer pis són rectangulars amb una motllura a la part superior. Les obertures del segon pis són geminades, amb una columna central, i d'arc de mig punt. Al primer pis hi ha tres balcons.

## Història

Aquesta casa es va construir l'any 1907 i a finals del segle XX es va restaurar, tant l'interior com l'exterior.

## Referències

* 1 2 «Casa unifamiliar al carrer Vic, 14». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Bard-le-Régulier

Bard-le-Régulier és un municipi francès, situat al departament de la Costa d'Or i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2007 tenia 66 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Bard-le-Régulier era de 66 persones. Hi havia 32 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 12 parelles sense fills, 8 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 73 habitatges, 32 eren l'habitatge principal de la família, 33 eren segones residències i 8 estaven desocupats. 71 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 32 habitatges principals, 28 estaven ocupats pels seus propietaris i 4 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 10 en tenien tres, 9 en tenien quatre i 12 en tenien cinc o més. 23 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 15 habitatges hi havia un automòbil i a 12 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Bard-le-Régulier el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 4 | 75 a 79 | 8 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 8 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 8 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 4 | 35 a 39 | 8 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 36 persones, 27 eren actives i 9 eren inactives. De les 27 persones actives 23 estaven ocupades (11 homes i 12 dones) i 4 estaven aturades (4 dones i 4 dones). De les 9 persones inactives 5 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 2 estaven classificades com a «altres inactius».

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Bard-le-Régulier a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Bard-le-Régulier a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Zheng Yanxiong

Zheng Yanxiong (xinès (Xina): 鄭雁雄) (Shantou, agost 1963) és un polític xinès que actualment exerceix de director de l'Oficina de Salvaguarda de Seguretat Nacional del Govern Popular Central a la Regió Administrativa Especial de Hong Kong.

## Infància i educació

Zheng va néixer al districte de Chaonan (潮南区), Shantou (汕头市), província de Guangdong (广东省) l'agost de 1963. El juliol de 1984, es va graduar a la Universitat de Medicina Xinesa de Guangzhou (广州中医药大学), on va obtenir el títol de llicenciat en medicina. Després de la graduació, va començar a treballar a la universitat. Al maig de 1986, Zheng es va incorporar al Partit Comunista de la Xina (中国共产党).

## Carrera professional
### Guangzhou

El setembre del 1992, Zheng va ser nomenat cap del Departament de Treball Juvenil del Comitè Provincial de Guangdong de la Lliga de la Joventut Comunista de la Xina (中国共产主义青年团). Un any després, es va convertir en membre del Comitè Permanent del Comitè Provincial del Partit Comunista Xinès de Guangdong i va ser nomenat cap del Departament Urbà Rural del Comitè Provincial de Guangdong de la Lliga Juvenil Comunista de la Xina. El 1995, va obtenir un màster en economia per la Universitat Sun Yat-sen (中山大學). Es va convertir en secretari general adjunt de la sucursal sud de Diari del Poble (人民日报) el març de 1998 i després secretari general a partir del desembre del mateix any. El gener de 2002, va ser nomenat sotsdirector de l'Oficina de Recerca Política del Comitè Provincial de Guangdong del Partit Comunista de la Xina.

### Shanwei

El gener de 2005, va ser traslladat a Shanwei (汕尾市) i nomenat vicesecretari del Partit Comunista i secretari de la Comissió d'Inspecció de Disciplina. L'11 de gener de 2009 va ser ascendit a alcalde de Shanwei i, a l'agost, a secretari del Partit Comunista. Durant el seu mandat va ser el responsable de fer front a les protestes de Wukan.

### Tornada a Guangzhou

El juliol de 2013, Zheng va ser traslladat a Guangzhou i nomenat director adjunt executiu del departament de publicitat del Comitè Provincial de Guangdong del Partit Comunista de la Xina. El maig de 2018, es va convertir en secretari general adjunt executiu del Comitè Provincial de Guangdong del Partit Comunista de la Xina i director de l'Oficina Política del Comitè Provincial de Guangdong del Partit Comunista de la Xina. A l'octubre del mateix any, va ser ascendit a secretari general del Comitè Provincial de Guangdong del Partit Comunista de la Xina. El 29 de gener de 2019 va ser elegit membre del Comitè Permanent del Comitè Provincial de Guangdong del Partit Comunista de la Xina.

### Hong Kong

El 3 de juliol de 2020 va ser nomenat director de la recent creada Oficina de Salvaguarda de Seguretat Nacional del Govern Popular Central a la Regió Administrativa Especial de Hong Kong (中央人民政府驻香港特别行政区维护国家安全公署).

## Referències

* ↑ «郑雁雄任驻港国安公署署长» (en xinès). Sina.
* 1 2 Yu Hui (余晖) «为什么是他？首任驻港国安公署署长的三个关键词» (en xinès). Sohu, 03-07-2020. Arxivat de l'original el 2020-07-05 [Consulta: 4 juliol 2020].
# Antoni Brufau i Niubó

Antonio Brufau Niubó (Mollerussa, 12 de març de 1948) és un empresari català, des de l'any 2004 és president de l'empresa Repsol, una multinacional integrada de petroli i gas natural.

## Biografia

Antoni Brufau va nàixer el 1948 a Mollerussa al si d'una família benestant. El seu germà gran és l'arquitecte Robert Brufau i Niubó. Feu els seus estudis secundaris a La Salle Bonanova de 1956 a 1965.
Es llicencià després en Ciències Econòmiques a la Universitat de Barcelona el 1970 i feu el seu Màster en Economia a l'IESE Business School - Universidad de Navarra. Es va incorporar a La Caixa el 1988 després d'haver estat soci director de l'auditoria internacional Arthur Andersen. El 1986 fou integrat com a membre del Worldwide Advisory Council d'aquesta firma. Al juliol de l'any 1997, fou nomenat president de Gas Natural. Forma part del Fòrum Pont Aeri.

## Premis i reconeixements

* 2009: La Cambra de Comerç dels Estats Units a Espanya li atorga el "Global Business Leader Award"
* 2010: la Cambra Espanyola de Comerç de la República Argentina li atorga el premi al Millor Empresari de l'any 2010
* 2011: Doctor Honoris Causa per la Universitat Ramon Llull

## Referències

* ↑ Antoni Brufau investit Doctor Honoris Causa a la URL
* ↑ Font, Marc. «Els ‘lobbies' econòmics que han frenat la consulta del 9-N». Crític, 21-10-2014. [Consulta: 30 novembre 2014].
# A-7 (motor de coet)

L'A-7 és un motor de coet utilitzat en el coet Mercury-Redstone a diversos vols de finals del 1960 i principis del 1961, incloent-hi el vol del primer estatunidenc a l'espai, Alan Shepard. Aquest motor dissenyat per Rocketdyne era un derivat directe del motor A-6 dels míssils balístics Redstone. Els enginyers es decantaren per l'ús d'alcohol etílic com a propergol en lloc d'hidina, un combustible més potent, car l'alta toxicitat d'aquesta última podia haver representat un perill pels astronautes. El motor no era prou potent per posar la nau en òrbita, de manera que tots els vols del coet Mercury-Redstone foren suborbitals.

## Referències

* ↑ REDSTONE ROCKET ENGINES (A-6 AND A-7)

## Enllaços externs

* L'A-7 a Astronautix (anglès)
# Dynamic Togolais

El Dynamic Togolais (també conegut com a Dyto Lomé) és un club togolès de futbol de la ciutat de Lomé. Juga els seus partits a l'Stade Agoè-Nyivé.

## Palmarès

* Lliga togolesa de futbol:
** 1970, 1971, 1997, 2001, 2004, 2012
* Copa togolesa de futbol:
** 2001, 2002, 2005

## Referències

* ↑ «World Stadiums – Stadiums in Togo». Arxivat de l'original el 2014-04-21. [Consulta: 10 setembre 2019].
* ↑ «Togo - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 16 agost 2019].
* ↑ «Togo - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 agost 2019].
# Dieta de Nuremberg

Les Dietes de Nuremberg, també anomenades Dietes Imperials de Nuremberg, van tenir lloc en diferents moments entre l'edat mitjana i el segle xvii.
La primera Dieta de Nuremberg, el 1211, va triar el futur emperador Frederic II de Hohenstaufen com a rei alemany.
A la Dieta de 1356, l'emperador Carles IV va emetre la Butlla d'Or de 1356, que va obligar a cada emperador del Sacre Imperi Romanogermànic a convocar la primera dieta imperial després de la seva elecció a Nuremberg. A part d'això, es van celebrar diverses altres dietes allí.
Importants per al protestantisme van ser les Dietes de 1522 ("Primera dieta de Nuremberg"), 1524 ("Segona dieta de Nuremberg") i 1532 ("Tercera dieta de Nuremberg").

## La Dieta 1522 de Nuremberg

Aquesta dieta és coneguda principalment per la reacció del papat a la decisió feta sobre Luter a la dieta de Worms de l'any anterior. El nou papa, Adrià VI, va enviar al seu nunci Francesco Chieregati a la Dieta, insistint tant en que s'executés l'Edicte de Worms, com que es prenguessin immediatament accions contra Luter. Tanmateix, aquesta demanda es va veure acompanyada d'una promesa de reforma profunda en la jerarquia romana, admetent francament la culpa parcial del Vaticà en el declivi de l'Església.
En el recés redactat el 9 de febrer de 1523, però, els prínceps alemanys van rebutjar aquest recurs. Utilitzant les admissions d'Adrià, van declarar que no podien semblar que «volguessin oprimir la veritat evangèlica i ajudessin als abusos no cristians i malvats».

## La Dieta 1524 de Nuremberg

Aquesta dieta generalment va ser la mateixa que l'anterior. Els estats van reiterar la seva decisió de la dieta anterior. El cardenal legat, Campeggio, que estava present, va mostrar el seu disgust pel comportament dels estats. El 18 d'abril, els estats van decidir reclamar «una reunió general de la nació alemanya», reunint-se a Speyer l'any següent i decidir què es faria fins a la reunió del consell general de l'Església que exigien. Això va donar lloc a la Dieta de Speyer (1526), que al seu torn va seguir la Dieta de Speyer (1529). Aquesta última incloïa la Protesta de Speyer.

## Referències

* Karl Brandi, The Emperor Charles V (1939), pp. 185–188
# Antoni Costa Ramon

Antoni Costa Ramon (també Ramón; Eivissa 1911 - 1969) fou un pèrit industrial i investigador eivissenc. Estudià peritatge industrial a Barcelona i el 1944 fou un dels fundadors de la revista Eivissa, on va escriure articles sobre la construcció naval eivissenca i les muralles d'Eivissa, i de l'Institut d'Estudis Eivissencs. També va publicar alguns treballs sobre els límits dels quartons el 1791 i sobre els llinatges de les Pitiüses. Va utilitzar una metodologia basada en l'observació sobre el terreny, el discerniment entre les diferents fases constructives dels edificis i la tasca arxivística; durant la investigació va localitzar a l'Arxiu General de Simancas dos plànols importantíssims de la Vila d'Eivissa en el segle xvi.
El mes de març de 1934 va ser contractat per Abel Matutes Torres per dirigir la petita fàbrica d'electricitat de la ciutat d'Eivissa. Ingressà el 1955 a la companyia Gas i Electricitat SA, de la qual va ser nomenat delegat a Eivissa el 1957.

## Obres

* La triple muralla de la Eivissa àrabe (1962)
* Fitxes de bibliografia pitiüsa (1967)
* La ciutat i la badia d'Eivissa (1977)

## Referències

* ↑ Barcelona, Universidad de. Indice Historico Espanol publicacion semestral (en castellà). XXX, #97. Edicions Universitat Barcelona, 1992, p. 38.

## Bibliografia

* Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Costa Ramon, Antoni
# Àcid selènic

L'àcid selènic és el compost químic amb la fórmula química H 2SeO 4. És un oxoàcid de seleni, i la seva estructura es pot escriure més acuradament com (HO) 2SeO 2.
Com està predit per la teoria VSEPR, el centre de seleni és tetrahèdric, amb la llargada de l'enllaç Se–O de 161 pm. En estat sòlid cristal·litza en estructura ortoròmbica.

## Preparació

Degut a la inestabilitat del triòxid de seleni, no és pràctic sintetitzar l'àcid selènic dissolent eltriòxid de seleni en aigua, al contrari de la síntesi d'àcid sulfúric el qual es pot preparar dissolent el triòxid de sofre en aigua. En lloc d'això es pot preparar oxidant els compostos de seleni en estats d'oxidació més baixos.
    SeO 2 + H 2O 2 → H 2SeO 4
o bé:
    Se + 4 H 2O + 3 Cl 2 → H 2SeO 4 + 6 HCl

## Química

Com l'àcid sulfúric, l'àcid selènic és un àcid fort i molt soluble en aigua. Les solucions concentrades són viscoses.
L'àcid selènic és un oxidant més fort que l'àcid sulfúric, capaç d'alliberar clor dels ions clorur:
    H 2SeO 4 + 2 H+ + 2 Cl− → H 2SeO 3 + H 2O + Cl 2

## Aplicacions

Es fa servir l'àcid selènic com a reactiu per alcaloides i com a agent oxidant.

## Referències

* 1 2 3 Don M. Yost. Systematic Inorganic Chemistry. READ BOOKS, 2007, p. 343–346. ISBN 1-4067-7302-6.
* ↑ Mathias S. Wickleder. Francesco A. Devillanova. Handbook of chalcogen chemistry: new perspectives in sulfur, selenium and tellurium. Royal Society of Chemistry, 2007, p. 353. ISBN 0-85404-366-7.
* ↑ The monohydrate melts at 26 °C, and the dihydrate melts at −51.7 °C.
# A Virginia Courtship

A Virginia Courtship és una pel·lícula muda en blanc i negre dirigida per Frank O'Connor. Els actors protagonistes van ser May McAvoy i Alec B. Francis. La pel·lícula està basada en l'obra de teatre homònima d'Eugene Presbrey. Tot i que inicialment es va planificar la seva estrena pel desembre de 1921, es va acabant estrenant el 4 de febrer de 1922.

## Repartiment

* May McAvoy (Prudence Fairfax)
* Alec B. Francis (Coronel Fairfax)
* Jane Keckley (Betty Fairfax)
* L. M. Wells (Squire Fenwick)
* Casson Ferguson (Tom Fairfax)
* Kathlyn Williams (Constance Llewellyn)
* Richard Tucker (Dwight Neville)
* Guy Oliver (Buck Lawton)
* George Reed (Sam)
* Vern Winters (Zeb)
* Washington Blue (viuda Footman)

## Argument

El coronel Fairfax viu en una plantació a Virgínia amb la seva filla adoptiva Prudence. Va decidir no casar-se i restar fidel a la memòria de la seva promesa, Constance Llewellyn, amb la qual hi va haver un malentès vint anys enrere. Constance, en quedar viuda, torna a plantació veïna, que havia estat casa seva i el coronel decideix marxar per tal d'evitar una situació incòmoda. Prudence, però, es proposa reconciliar la parella.
Mentrestant, arriba Tom, el nebot del coronel, i s'enamora de Prudence. Per altra banda, el veí, Dwight Neville, intenta estafar el coronel i comprar-li la plantació i explica mentides a Prudence sobre Tom. Ella descobreix els enganys i aconsegueix que sigui arrestat quan és retinguda a casa seva. El coronel i la vídua es reconcilien i Tom i Prudence acaben units.

## Referències

* 1 2 «A Virginia Courtship». Motion Picture News, 04-02-1922, pàg. 905.
* ↑ «Coming Releases». Motion Picture News, 31-12-1921, pàg. 330.
* ↑ «Feature Release Chart». Motion Picture News, 04-02-1922, pàg. 894.

## Enllaços externs

* A Virginia Courtship al catalog de l'American Film Institute
# Dynastart

El Dynastart era un dispositiu elèctric "bi-gènere", ja que era motor d'arrencada i dinamo a la vegada (fent servir el principi físic de reciprocitat). Va ser utilitzat en molts cotxes, motocicletes i petits vaixells a partir de la dècada de 1950, durant més de 30 anys, de fet en els anys 80 el Mini Solé Diesel (entre altres) es venia també amb el Dynastar instal·lat de fàbrica.
Tenia una característica molt notable, ja que muntat sobre un motor de dos temps proporcionava un mètode electric d'invertir el sentit de gir del motor, proporcionant la manera d'invertir el sentit de marxa d'un vehicle sense tenir engranatge de marxa enrere a la caixa de canvis, n'hi havia prou amb invertir la polaritat aplicada a l'Dynastart i aquest girava a l'inrevés, arrencant el motor de dos temps també en sentit invers.

## SIBA Elektrik G.m.b.H

La primera empresa fabricant del Dynastart fou la SIBA Elektrik G.m.b.H una empresa alemanya fabricant d'elements elèctrics per a l'automoció. L'empresa britànica SIBA Elèctric Ltd va ser fundada el 1954, al principi per importar unitats de Dynastart i distribuirles al Regne Unit, per acabar fabricant-los el 1957. Finalment l'empresa alemanya va ser venuda a BOSCH el 1957, al temps que l'empresa britànica era absorbida per Lucas el mateix any.

## Vegeu també

* Dinamo
* Embragatge
* Sistema de parada i arrencada
* Cotxe híbrid
* Fre automàtic

## Referències

* ↑ reciprocity-principle
* ↑ Read, C.P «A factory in a garden». Motor Cycling. Temple Press Ltd. [Londres], 98, 2527, 21-08-1958, pàg. 512–513.
* ↑ «Servicing data sheet No 13-2 Siba Dynastart». Motor Cycle Trader. Iliffe Specialist Publications Ltd [Londres], 25-06-1965. (Londres: Iliffe Publicacions d'Especialista Ltd). 25 juny 1965.
* ↑ «Siba Electric». Grace's Guide, 2011. [Consulta: 16 agost 2011].
* ↑ The Competition Commission. 116. SIBA Electric Ltd, 18 desembre 1963 [Consulta: 16 agost 2011].

## Enllaços externs

* Fotografia de Jean Joseph Etienne Lenoir Arxivat 2011-08-16 a Wayback Machine.
* Encyclopædia Britannica Article Etienne Lenoir
# Beratón

Beratón és un municipi espanyol ubicat a la província de Sòria, dins la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | | | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | | | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | | | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | | | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | | | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | | | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Jose Lorenzo Crespo Vera | PP | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Jose Lorenzo Crespo Vera | PP | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |
# Antoni Creus Solé

Antoni Creus Solé (Mollet del Vallès, 1934 - Girona, 24 d'agost de 2011) fou un doctor enginyer industrial i llicenciat en medicina i cirurgia molletà, pilot privat amb més de 45 anys d'experiència i submarinista amb un títol de tres estrelles. Llicenciat en enginyeria industrial a l'Escola Tècnica Superior d'Enginyeria Industrial de Barcelona l'any 1963, fou doctor en la mateixa especialitat el 1978 i, per altra banda, fou llicenciat en medicina i cirurgia per la Facultat de Medicina (UB) l'any 1985. En l'àmbit universitari, va exercir com a professor titular del Departament de Projectes de la Universitat Politècnica de Catalunya fins al 2005 i va formar part de la Fundación Universitaria Iberoamericana.
Fou director de la delegació del departament industrial i d'electromedicina de Honeywell, soci fundador de l'escola de pilots de l'aeroport de Sabadell Gavina l'any 1991 i coordinador del conveni entre AENA-Aeroport de Sabadell.

## Referències

* ↑ «Necrològiques». La Vanguardia, 26-08-2011. [Consulta: 7 febrer 2018].
* 1 2 «Antoni Creus Solé». Rúbrica Editorial. [Consulta: 7 febrer 2018].
* ↑ «Acte d'homenatge al professor Antonio Creus Solé». Televisió de la Universitat de Barcelona, 16 oct. 2013. [Consulta: 9 juliol 2021].
* 1 2 «Semblanza del Dr. Antonio Creus Sole» (en castellà). [Consulta: 7 febrer 2018].
* ↑ Vincent, Remi; Hombravella, Francesc. «Recordant a l'Antoni Creus Solé» ( PDF). [Consulta: 12 febrer 2018].
* ↑ Creus Sole, Antoni. Iniciación a la aeronáutica. Madrid: Díaz de Santos, 2010. ISBN 9788479789374.

## Enllaços externs

* «Acte d'homenatge al professor Antonio Creus Solé coincidint amb la presentació del seu llibre Aventuras submarinas» (vídeo). Universitat de Barcelona, 04-10-2013.
# Àcid sulfurós

L'àcid sulfurós és un àcid mineral que es forma al dissoldre's el diòxid de sofre en aigua. És un agent reductor potent i es pot usar per exemple per blanquejar taques en materials danyats pel clor. Es pot formar quan el diòxid de sofre es dissol en les gotes de pluja, causant pluja àcida.
Fórmula: H₂SO₃

## Vegeu també

* Àcid sulfúric
# A Dirty Western

A Dirty Western és una pel·lícula pornogràfica estatunidenca del gènere western de 1975 dirigida per Joseph F. Robertson (com a David Fleetwood) i protagonitzada per Barbara Bourbon en plena època anomenada Edat d'Or del Porno. Juntament amb la nudie-cutie de Russ Meyer Wild Gals of the Naked West (1962) i Sweet Savage (1979), és una de les poques pel·lícules pornogràfiques del gènere western.

## Sinopsi

Salvatge Oest, cap al 1890: tres perillosos fugits de la presó desfer la seva fúria i la seva luxúria sobre les dones desafortunades que es troben en el seu camí. En un ranxo troben Sarah, les seves filles i la seva amiga Nancy. Després de violar-les i vexar-les se les emporten com a hostatges perseguits pel xèrif Josh.

## Repartiment

* Barbara Bourbon - Sarah
* Richard O'Neal - Nate
* Geoffrey Parker - Sheriff Josh
* Dick Payne - Luke
* Levi Richards - Barney

## Referències

* ↑ A Dirty Western a grindhousedatabase.com
* ↑ A Dirty Western a csfd.cz

## Enllaços externs

* Fragments de la pel·lícula a YouTube