OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Paradoxornis del pare David

El paradoxornis del pare David o paradoxorni de David (Neosuthora davidiana) és una espècie d'ocell passeriforme de la família dels paradoxornítids (Paradoxornithidae), tot i que sovint encara se'l troba classificat amb els sílvids (Sylviidae). Viu al sud-est de l'Àsia. El seu nom commemora al sacerdot i naturalista francès Armand David. Actualment se considera l'única espècie del gènere Neosuthora, encara que anteriorment se classificava en el gènere Paradoxornis.
El paradoxorni de David fa al voltant de 10 cm de llarg. El plomatge de les seves parts superiors i flancs és marró grisenc, i blanquinós el de les inferiors. El seu cap és de color castany vermellós, excepte de la gola que és negra. El seu bec blanquinós groguenc és curt, robust de manera similar a la dels lloros. La seva cua és més curta que la de la resta de paradoxornis. Té els ulls de color marró fosc.
Es troba en els boscos de sud de la Xina i el nord d'Indoxina, distribuït per Laos, l'est de Myanmar i el nord de Tailàndia i el Vietnam. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «paradoxornis del pare David». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ Lepage, Denis. «Avibase - la base de dades mundial d'ocells». [Consulta: 1r març 2021].
* ↑ «Sylviid babblers, parrotbills, white-eyes». IOC World Bird List Version 11.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2021. [Consulta: 17 juny 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 633. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ Sylvioidea III a la llista mundial del Congrés Ornitològic Internacional. Versió 3.5
* ↑ Cladograma de paradoxornis i fulvetes
* ↑ Brazil, Mark. Birds of East Asia (en anglès), p. 384. ISBN 9781408108741 [Consulta: 1r març 2021].
* ↑ BirdLife International. «Short-tailed Parrotbill. Suthora davidiana (formerly as: Neosuthora davidiana)» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 agost 2022].

## Bibliografia

* Robson, C. (2007). Family Paradoxornithidae (Parrotbills) pp. 292 - 321 in; del Hoyo, J., Elliott, A. & Christie, D.A. eds. Handbook of the Birds of the World, Vol. 12. Picathartes to Tits and Chickadees. Lynx Edicions, Barcelona.
# Currierita

La currierita és un mineral de la classe dels arsenats.

## Característiques

La currierita és un arsenat de fórmula química Na₄Ca₃MgAl₄(AsO₃OH)₁₂·9H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2016. És l'únic mineral que conté l'anió hidroxiarsenat [AsO₃OH]$^{4-}$ que no conté anions addicionals. Està relacionada químicament amb l'anatolyïta i estructuralment, amb la kaatialaïta. Cristal·litza en el sistema hexagonal.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Torrecillas, a Salar Grande (Regió de Tarapacá, Xile). Es tracta de l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Currierite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 octubre 2016].
# Suimanga bronzat

El suimanga bronzat (Nectarinia kilimensis) és un ocell de la família dels nectarínids (Nectariniidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones clares als boscos i zones estepàries a les muntanyes d'Angola, sud d'Etiòpia, nord-est i est de la República Democràtica del Congo, Uganda, incloent les terres baixes, est de la República Democràtica del Congo, oest, centre i sud-est de Kenya, Ruanda, Burundi, extrem nord-est de Zàmbia, Tanzània, Malawi, est de Zimbabwe i sud de Moçambic.

## Referències

* ↑ «Suimanga bronzat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/12/2021(català)
# Amolops lifanensis

Amolops lifanensis és una espècie de granota que habita a la Xina i que està amenaçada d'extinció per la destrucció de l'hàbitat.

## Referències

* ↑ Liang, F. & Cheng, L. 2004, Amolops lifanensis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006, Accedit a data 17 d'abril del 2008
# Joan Vidal i Gayolà

Joan Vidal i Gayolà (Anglès, la Selva, 13 de desembre de 1943) és un antropòleg i polític català, resident a Girona.

## Biografia

Treballà com a professor de l'Escola de Turisme Ferran Agulló i el 1967 fou secretari de l'Obra del Ballet Popular. Posteriorment fou membre del consell de redacció i d'administració de Presència i el 1976 fou president de la delegació d'Òmnium Cultural del Gironès, membre de la comissió permanent del Congrés de Cultura Catalana i col·laborador de la Cambra de Comerç, Indústria i Navegació de Girona. També col·laborà a la Revista de Girona.
El 1974 es va adherir a Convergència Democràtica de Catalunya, de la que n'ha estat president comarcal del Gironès i responsable de política municipal. Fou el fundador de l'Assemblea de Catalunya a Girona.
Després de les eleccions municipals de 1979 fou escollit regidor de l'ajuntament de Girona i el 1979 fou el primer president democràtic de la Diputació de Girona. Cap llista per la circumscripció de Girona a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1980 per CiU, fou elegit diputat i nomenat conseller de Governació del 1980 al 1982. De 1983 a 1984 ha estat president de l'Escola d'Administració Pública de Catalunya i president de la part catalana de la Junta de Seguretat.
Després ha estat president del Centre de Promoció de la Cultura Popular i Tradicional Catalana, gestor de fundacions i associacions, president de l'Obra del Ballet Popular i primer president i fundador de la Federació Sardanista de Catalunya, la precursora de la Confederació Sardanista actual.

## Bibliografia

* Vidal i Gayolà, Joan. "Jo també hi era : memòries polítiques". Cassà de la Selva : Editorial Gavarres, setembre 2020.

## Referències

* ↑ Diputats al Parlament de Catalunya de la Primera Legislatura p.106
* ↑ «Galeria de presidents de la (Con)federació Sardanista de Catalunya». Arxivat de l'original el 2023-01-18. [Consulta: 19 gener 2023].
# Santa Maria de Mont-roig

Santa Maria de Mont-roig és l'església parroquial del poble de Mont-roig de Segarra, al municipi dels Plans de Sió (la Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església està situada a la part nova del poble. La seva implantació va propiciar tot el raval, cap als seus dos costats. Davant l'església hi ha un espai ample que ajuda a magnificar-la i monumentalitzar-la.
L'element més destacable de la façana principal és la portalada, realitzada amb un arc rebaixat amb la clau ornamentada, i envoltada per dues pilastres adossades que presenten l'estructura de base, fust i capitell d'estil corinti, per damunt de les quals apareix un frontó partit, interromput per un escut central, un sobre relleu buidat a la pedra, amb la lletra "M", una corona i sobre la inscripció "I.H.S.", amb la data de 1872.
Per damunt de la portalada apareix un rosetó ben treballat i damunt aquest hi ha una espitllera circular, elements situats en l'eix de simetria central. A les vores s'hi troba dues petites espitlleres verticals i entre la portada i el rosetó apareix un arc de descàrrega el·líptic per a la portada.
La part superior de la façana està emmarcada per una cornisa, amb una gran voluta a cada banda; aquestes continuen el coronament lineal i inclinat fins a l'eix central, on hi ha una creu. A la part baixa del coronament hi ha un acabament i sobre la voluta, a igual distància entre la creu superior i l'acabament inferior, n'hi ha una altra.
El campanar és de mitjan segle xviii. De la base quadrada en el primer traç d'alçada, es passa a la forma octogonal i en tercer traç apareix l'obertura a les quatre cares base i un coronament a la part superior. Aquestes tres parts són emfatitzades per unes franges que envolten el campanar. El cobriment està fet amb una petita cúpula o estructura de fusta.

## Història

A la llinda de la portada apareix la data de 1781.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Església parroquial de Santa Maria de Mont-roig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 maig 2016].
# OXT

OXT té els següents significats:
* Oxitocina, hormona dels mamífers que actua com a neurotransmissor en el cervell
* .oxt també és l'extensió dels fitxers de les extensions d'OpenOffice.org
# Albert – warum?

Albert – warum? (en alemany, Albert, per què?) és una pel·lícula alemanya del 1978 dirigida per Josef Rödl com a pel·lícula de graduació a la universitat amb actors aficionats. Tracta la vida d'un jove discapacitat mental en un poble de l'Alt Palatinat.

## Argument

El protagonista discapacitat Albert, que està present en totes les escenes de la pel·lícula, es burla després del seu retorn d'una institució mental i es penja de la corda de la campana de l'església. En la seva absència, el seu pare va cedir la granja al seu nebot Hans, marginant així l'Albert, que hauria d'haver estat l'únic fill a heretar la granja. Durant alguns dies d'absència de Hans, l'Albert demostra que pot satisfer molt bé les demandes del món agrícola. No obstant això, reacciona de manera subversiva davant el retorn de l'hereu a la granja i la renovada degradació associada: desfigura un camp amb una arada, deixa que un porc s'ofegui al riu i els troncs d'arbres rodan a l'aigua. El seu desig de treball satisfactori i afecte continua sense complir-se.

## Repartiment

* Fritz Binner : Albert
* Elfriede Bleisteiner : Eva
* Michael Eichenseer : el pare d'Albert
* Georg Schießl : Hans

## Premis

La pel·lícula va rebre diversos premis, entre ells el Deutscher Filmpreis de 1979 i el Premi FIPRESCI al 29è Festival Internacional de Cinema de Berlín. També fou nominada a l'Hugo d'Or al Festival Internacional de Cinema de Chicago.

## Referències

* ↑ Arnd Schirmer: Der Hof-Narr ‚Albert -- warum?‘ Spielfilm von Josef Rödl., Der Spiegel, Heft 17, 1979, www.spiegel.de, 23. April 1979, abgerufen am 6. Dezember 2015.
* ↑ Helmut Schödel. «Stacheldraht ums Herz». zeit.de, 10-06-1983.
* ↑ «PRIZES & HONOURS 1979». berlinale.de. Arxivat de l'original el 7 gener 2014. [Consulta: 8 juny 2014].

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Parajapígids

Parajapygidae són una família d'hexàpodes pertanyents a l'ordre Diplura.

## Gèneres

* Ectasjapyx Silvestri, 1929
* Miojapyx Ewing, 1941
* Grassjapyx Silvestri, 1903
* Parajapyx Silvestri, 1903

## Referències

* ↑ Sandra, Alberto. «Diplura Family Listing» (en anglès). Biology Catalog, 2006. Arxivat de l'original el 2012-10-23. [Consulta: 10 juliol 2021].
# Crangonyx dearolfi

Crangonyx dearolfi és una espècie de crustaci amfípode pertanyent a la família Crangonyctidae.
Fa 1,5 cm de llargària total. És cec. És detritívor i carronyer. Viu a l'aigua dolça de cinc coves. Es troba a Nord-amèrica: Maryland i el sud-est de Pennsilvània.

## Referències

* 1 2 NatureServe (anglès)
* ↑ Holsinger, John R., 1976. The Freshwater Amphipod Crustaceans (Gammaridae) of North America. Biological Methods Branch, Environmental Protection Agency, Cincinnati. 89 p.
* 1 2 Inland Water Crustacean Specialist Group (1996). "Crangonyx dearolfi." 1996 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 1996. [Consulta: 16 abril 2023]
* ↑ Zhang, J. i J.R. Holsinger, 2003. Systematics of the freshwater amphipod genus Crangonyx (Crangonyctidae) in North America. Virginia Museum of Natural History Memoir, 6: 274 pp.
* ↑ SeaLifeBase (anglès)

## Bibliografia

* Baillie, J. i Groombridge, B., 1996. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 1996. UICN, Gland.
* Bisby, F.A., M.A. Ruggiero, K.L. Wilson, M. Cachuela-Palacio, S.W. Kimani, Y.R. Roskov, A. Soulier-Perkins i J. van Hertum, 2005. Species 2000 i ITIS Catalogue of Life: 2005 Annual Checklist. CD-ROM; Species 2000: Reading.
* Fitzpatrick, J.F., Jr., 1983. How to Know the Freshwater Crustacea. Wm. C. Brown Co. Publishers. Dubuque. 277 pp.
* Groombridge, B. (ed.), 1994 IUCN Red List of Threatened Animals. UICN, Gland.
* Holsinger, J.R., 1972. Biota of Freshwater Ecosystems, Identification Manual Núm. 5: The Freshwater Amphipod Crustaceans (Gammaridae) of North America. Environmental Protection Agency, Washington DC, 89 pp.
# Tamworth (Nou Hampshire)

Tamworth és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Hampshire. Segons el cens del 2000 tenia 2.510 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Tamworth tenia 2.510 habitants, 1.074 habitatges, i 675 famílies. La densitat de població era de 16,2 habitants per km².
Dels 1.074 habitatges en un 29,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 50,7% hi vivien parelles casades, en un 7,6% dones solteres, i en un 37,1% no eren unitats familiars. En el 28,7% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,33 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,86.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,7% tenia menys de 18 anys, un 6,3% entre 18 i 24, un 28,4% entre 25 i 44, un 26% de 45 a 60 i un 15,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 41 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 35.200$ i la renda mediana per família de 41.121$. Els homes tenien una renda mediana de 30.389$ mentre que les dones 23.352$. La renda per capita de la població era de 17.961$. Entorn del 7,1% de les famílies i el 9,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Tamworth». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Tamworth». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Jeffreyita

La jeffreyita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el seu nom de la seva localitat tipus, la mina Jeffrey, al Québec (Canadà).

## Característiques

La jeffreyita és un sorosilicat de fórmula química (Ca,Na)₂(Be,Al)(Si₂O₇,HSi₂O₇). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1982. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la jeffreyita pertany a «09.BB - Estructures de sorosilicats, grups Si₂O₇, sense anions no tetraèdrics; cations en coordinació tetraèdrica [4] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: åkermanita, cebollita, gehlenita, gugiaïta, hardystonita, okayamalita, alumoåkermanita, barylita, clinobarylita i andremeyerita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1982 a la mina Jeffrey, a Asbestos, Estrie (Quebec, Canadà), l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral. Sol trobar-se associada a altres espècies minerals com la grossulària, un tipus de granat.

## Referències

* ↑ «Jeffreyite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 octubre 2016].
* ↑ «Jeffreyite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 27 octubre 2016].
# Santa Maria de Montargull

Santa Maria de Montargull és l'antiga església parroquial de Montargull, del municipi d'Artesa de Segre, inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici situat al vessant sud del lloc. És de planta rectangular, avui força malmés. La planta està delimitada per la capçalera, a ponent, i per la façana principal, orientada a llevant, amb les restes molt malmeses de la portada, en arc de mig punt adovellat, i del rosetó, ubicat damunt seu. Façana amb remat recte coronada per un campanar d'espadanya de dos pisos, el superior més petit. Els murs laterals estan configurats interiorment per quatre ninxols o fornícules, per allotjar imatges, units per una cornisa. Es conserven restes de l'arc rebaixat del cor. L'edifici estava cobert amb volta de canó, a l'interior, i a doble vessant a l'exterior. A darrere de l'església, totalment coberts de vegetació, hi ha restes de la sagristia i dels habitatges dels religiosos.

## Història

L'església des d'antic havia pertangut a Sant Pere d'Àger. El 1835 fou adscrita a la diòcesi de Lleida i, recentment, a la Seu d'Urgell. Les restes de l'edifici que tenim són renaixentistes, del segle xvi.
La volta es va ensorrar un dia de festa major dels anys 1950. Per un problema d'última hora el mossèn no va poder celebrar la missa i això va ser providencial per estalviar possibles víctimes a l'ensorrament. A principis dels anys 1970 es va espoliar el rosetó de la façana principal així com altres ornaments, deixant únicament les parets que avui en dia encara es conserven, tot i que amb un deteriorament progressiu. Les celebracions religioses a partir de l'ensorrament es van celebrar a l'edifici de les escoles, fins que es va construir l'església nova a finals dels anys 1970.
Durant la Guerra Civil Espanyola, seguint les ordres donades per les autoritats sota amenaça de consell de guerra, es van fer caure les campanes de l'església de Santa Maria, arrossegant-les amb cordes fins a la carretera. Un cop acabada la guerra, per substituir les campanes antigues, es va fer servir una bomba d'aviació, que va romandre fent les funcions de campana fins a l'ensorrament de l'església.

## Referències

* ↑ «Santa Maria de Montargull». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
* 1 2 Canyelles, 2004.

## Bibliografia

* Canyelles, Ramon I. «Esglésies amb campana d'obús. La Vedrenya (Part 6)» ( PDF). La Palanca, 01-01-2004, pàg. 17-21 [Consulta: 20 gener 2015].
# Alcides Edgardo Ghiggia

Alcides Edgardo Ghiggia (Montevideo, 22 de desembre de 1926 - Montevideo, 16 de juliol de 2015) fou un futbolista uruguaià.

## Trajectòria

Jugava a la posició d'extrem i fou un dels millors dribladors dels anys 50. Començà la seva carrera l'any 1948 a CA Peñarol. Guanyà les lligues de 1949 i 1951. L'any 1952, però, atacà a un àrbitre i fou sancionat un any.
Fou membre de la selecció de l'Uruguai que guanyà la Copa del Món de Futbol de 1950, l'anomenat Maracanaço. La selecció uruguaiana vencé l'amfitriona, Brasil, a l'estadi de Maracanã de Rio de Janeiro, davant uns 200.000 brasilers per 2 a 1. Fou l'autor del gol que donà el triomf a la seva selecció.
El 1953 es traslladà a Europa. Jugà amb l'AS Roma a la Serie A italiana, arribant a ser capità de l'equip la temporada 1957/58. Guanyà la Copa de les Ciutats en Fires de l'any 1961. En total foren vuit anys a l'equip del Laci amb 201 partits de lliga disputats i 15 gols marcats. El darrer any a Itàlia el jugà a l'AC Milan i guanyà l'Scudetto, malgrat només jugà 4 partits. Durant aquests anys es nacionalitzà italià i jugà amb la selecció azzurra 1957 i 1959.
Retornà a l'Uruguai on fitxà pel Danubio FC, retirant-se als anys 60 amb 41 anys.
Fou entrenador de CA Peñarol el 1980.
| « | Només tres persones han silenciat 200.000 espectadors a Maracanã amb un simple gest: Frank Sinatra, el Papa Joan Pau II i jo. | » |
| — Alcides Ghiggia |||

## Referències

* 1 2 Partits internacionals, a RSSSF
* ↑ «Giggia, más asombroso que nunca». Ovación Digital, 17-06-2015. (castellà)
* ↑ «Técnicos». girasolweb.tripod.com/. [Consulta: 1r gener 2017].
* ↑ «A deafening silence». FIFA, 21-01-2010. Arxivat de l'original el 7 de novembre 2012. [Consulta: 2 maig 2010].

## Enllaços externs

* Perfil a enciclopediadelcalcio Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
* Perfil a montevideo.com.uy Arxivat 2004-01-25 a Wayback Machine.
# Parapercis macrophthalma

Parapercis macrophthalma és una espècie de peix de la família dels pingüipèdids i de l'ordre dels perciformes.

## Descripció

* Fa 14 cm de llargària màxima.

## Hàbitat i distribució geogràfica

És un peix marí, demersal i de clima tropical, el qual viu al Pacífic occidental: la plataforma continental i el talús continental d'Austràlia (Nova Gal·les del Sud, Queensland, Austràlia Occidental i el mar del Corall).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Allen, G. R. i R. Swainston, 1988. The marine fishes of north-western Australia: a field guide for anglers and divers. Western Australian Museum, Perth. 201 p.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)

## Bibliografia

* Cantwell, G. E., 1964. A revision of the genus Parapercis, family Mugiloididae. Pacific Science, v. 18: 239-280.
Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan. 1.028 pàgines.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Tamuraïta

La tamuraïta és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany al grup de la kuvaevita. El nom honora a Nobumichi Tamura (n. 1966, Marsella, França), científic sènior de la Advanced Light Source del Lawrence Berkeley National Laboratory, a Berkeley (Califòrnia).

## Característiques

La tamuraïta és un sulfur de fórmula química Ir₅Fe$_{10}$S$_{16}$. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 2021. Cristal·litza en el sistema trigonal. És l'anàleg de ferro de la kuvaevita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu geològic de Sibèria Central, a Novosibirsk (Rússia), amb el número de catàleg: iii-102/2.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al placer del riu Ko, al complex de Lysanskiy (Krai de Krasnoiarsk, Rússia), on es troba en forma d'inclusions semblants a gotes, normalment formant intercreixements amb pentlandites riques en rodi i amb membres de la sèrie laurita-erlichmanita que porten iridi. Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Tamuraite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 juliol 2021].