OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Miquel Barberà Baldrich

Miquel Barberà Baldrich (Barcelona, segle xix - 24 de març de 1956) va ser un advocat i periodista català.
Traslladat a Reus amb la seva família a finals del segle xix, es vinculà al Grup modernista de Reus i col·laborà en diverses revistes de la Colla. Publicà a La Nova Cathalunya el 1898, a La Palma el 1899, a Pàtria Nova i a Germinal el 1905, a Ars i a Athenaeum, revistes del Centre de Lectura, entitat amb la que estava vinculat. Va publicar també a Lo Somatent diversos articles sobre dret, ja que el 1908 estava matriculat a la Universitat de Barcelona, on va aconseguir el títol d'advocat. Juntament amb el seu amic Ròmul Salleres, membre també del Grup modernista, va publicar el 1912 un llibret titulat El servicio militar en España, on analitzava la legislació sobre aquesta matèria. Va tornar a Barcelona on tenia un bufet d'advocat, i cap al 1928 era jutge, càrrec que exercí fins a finals de la guerra civil. Va formar part de cercles intel·lectuals barcelonins, va ser soci de l'Ateneu Barcelonès, i era un dels membres de la colla de Quim Borralleras.

## Referències

* ↑ «esquela de Miguel Barberá Baldrich». La Vanguardia, 27-03-1956, pàg. 21.
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 92.
# Teixidor sakalava

El teixidor sakalava (Ploceus sakalava) és un ocell de la família dels ploceids (Ploceidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el bosc àrid, zones arbustives, semideserts i medi urbà, a les terres baixes del nord, oest i sud de Madagascar.

## Referències

* ↑ «Teixidor sakalava». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2022(català)
# Comtat de Põlva

El comtat de Põlva (estonià Põlvamaa) és un dels comtats en què es divideix Estònia. La seva capital és Põlva.

## Govern Comtat

El govern del comtat (estonià: Maakonnavalitsus) és dirigit per un governador (estonià: maavanem), qui és nomenat pel govern d'Estònia per un termini de cinc anys.

## Municipis

El comtat se sotsdivideix en municipalitats. Hi ha 13 municipis rural (estonià: vallad - comunes) al comtat.
Municipis rurals:
* Ahja
* Kanepi
* Kõlleste
* Laheda
* Mikitamäe
* Mooste
* Orava
* Põlva
* Räpina
* Valgjärve
* Vastse-Kuuste
* Veriora
* Värska

## Enllaços externs

* Pàgina Oficial
# Temple de Wadjmose

El temple de Wadjmose és un petit temple entre el Ramesseum i el Temple de Tuthmosis IV a la zona de necròpolis de l'oest de Luxor, construït durant la dinastia XVIII per a Wadjmose fill de Tuthmosis I, potser per ordre del seu pare.
# Cleto

Cleto és un municipi italià, dins de la província de Cosenza, que limita amb els municipis d'Acquappesa, Bonifati, Fagnano Castello, Guardia Piemontese, Malvito i Sant'Agata di Esaro a la mateixa província.

## Evolució demogràfica

Població censada al municipi de Cleto :
| Notes: | Elaboració gràfica per part de la Viquipèdia |
| | Font: ISTAT (Institut Nacional d'Estadística) |

## Referències

* ↑ «CensimentoPopolazione» (en italià). ISTAT - Istituto nazionale di statistica, 2011.

## Enllaços externs

* «Pàgina web oficial de Cleto» (en italià). Arxivat de l'original el 2022-06-24. [Consulta: 25 novembre 2014].
# Giovanni della Rovere

Joan Della Rovere, en italià Giovanni della Rovere (1457 - novembre del 1501), va ser un condottiero italià i membre de la família Della Rovere. Era nebot del Papa Sixt IV i germà de Julià (Giuliano) (1443-1513), elegit pel tron papal com Papa Juli II el 1503.
Joan va néixer en Savona. El 1474, gràcies al seu oncle, el Papa Sixt IV, es va fer senyor de Senigália i Mondavio. També va ser alcalde de Roma i Duc de Sora i Arce.
Es va casar amb Joana de Montefeltro (Giovanna de la Montefeltro), filla de Federico III da Montefeltro, i alguns dels seus descendents van adoptar el cognom Montefeltro della Rovere. Entre els seus fills inclouen Francesco Maria I Della Rovere, el primer duc d'Urbino de la Casa Della Rovere, que es va casar amb Leonor Gonzaga.

## Referències

* ↑ Marek, Miroslav. «della Rovere family». Arxivat de l'original el 2015-05-09. [Consulta: 23 octubre 2022].

## Vegeu també

* Della Rovere

## Bibliografia

* Franca Petrucci: Della Rovere, Giovanni. In: Massimiliano Pavan (Hrsg.): Dizionario Biografico degli Italiani (DBI), Band 37 (Della Fratta - Della Volpaia), Istituto della Enciclopedia Italiana, Rom 1989 (en italià)
# Alfred Kempe

Sir Alfred Bray Kempe (1849-1922) va ser un matemàtic aficionat anglès, conegut per haver demostrat el teorema dels quatre colors, tot i que aquesta demostració es va demostrar errònia més tard.

## Vida i Obra

Fill del rector de la parròquia de St. James de Londres, Kempe va fer els estudis secundaris a l'escola de St. Paul de la catedral de Londres. A continuació va passar al Trinity College (Cambridge), on es va graduar el 1872 amb una distinció especial en matemàtiques. Tot i així, va decidir iniciar-se en la carrera d'advocat, ingressant en el Inner Temple. Tota la resta de la seva vida va treballar de conseller jurídic, convertint-se en un gran expert en dret canònic, canceller de diverses diòcesis i secretari de la Comissió Reial de la Jurisdicció Eclesiàstica.
La seva afició per les matemàtiques el va portar a escriure alguns treballs que van tenir notable influència, com per exemple, els seus articles Memòria sobre la Forma Matemàtica (1886) i El tema central del pensament exacte (1890), van influir en l'obra de Peirce. Però el tema que el va fer més conegut, va ser la seva demostració del teorema dels quatre colors (1879) la qual, demostrant-la falsa John Percy Heawood onze anys més tard, va ser una de les fonts emprades en la demostració definitiva feta en el tercer terç del segle xx.

## Referències

* ↑ Geikie, 1923, p. i.
* ↑ Fritsch i Fritsch, 1998, p. 17.
* ↑ Abeles, 2015, p. 144-145.
* ↑ González i Sentís, 2017, p. 13 i ss.

## Bibliografia

* Abeles, Francine F. «The Influence of Arthur Cayley and Alfred Kempe on Charles Peirce’s Diagrammatic Logic». A: Zack M., Landry E. (eds). Research in History and Philosophy of Mathematics (en anglès). Birkäuser, 2015, p. 139-148. ISBN 978-3-319-22257-8.
* Fritsch, Rudolf; Fritsch, Gerda. The Four-Color Theorem: History, Topological Foundations, and Idea of Proof (en anglès). Springer, 1998. ISBN 978-1-4612-7254-0.
* Geikie, Archibald «Sir Alfred Bray Kempe (1849-1921)» (en anglès). Proceedings of the Royal Society, Vol. 102, Num. 719, 1923, pàg. i-x. ISSN: 1471-2946.
* González i Sentís, Marta. «Demostració falsa de Kempe». A: El teorema dels 4 colors. Tesina de Grau. UPC., 2017, p. 13-18.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Alfred Kempe» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* «Chancellor of Six Dioceses. Sir A.B. Kempe and the Royal Society». The Times, 1922. [Consulta: 30 gener 2018]. (anglès)
# Miquel Badia i Graells

Miquel Badia i Graells (Lleida, Guissona, 1926 - Barcelona, 2016) fou un pedagog i instrumentista català.
Inicià els estudis musicals amb el seu tiet, Pedro Huguet al seu poble natal i amb Miguel Armengol a Barcelona. Va finalitzar els seus estudis de trombó de vares i pistons al Conservatori Municipal de Música de Barcelona amb Valentín Gavin, al mateix temps que estudiava piano, violí, percussió, composició, instrumentació i direcció d'orquestra amb Eduard Toldrà, Joaquim Zamacois, Mariano Sainz de la Maza, Rafael Ferrer, José García Gago i Antoni Ros Marbá entre d'altres.
En el transcurs de la seva vida com instrumentista va passar pels càrrecs següents: músic de primera del Cuerpo de Bandas Militares del Ejército de Madrid (1952), trombó solista de l'orquestra del Gran Teatre del Liceu de Barcelona (1953) i trombó solista de l'Orquestra Municipal de Barcelona (1958-1986).
Li va preocupar molt l'ensenyament del seu instrument, sobretot des que va ocupar, mitjançant oposicions, la plaça de professor especial de trombó de vares i de pistons, bombardí i tuba al Conservatori Superior Municipal de Barcelona (1961).
El 1969 col·laborà en el concert que Duke Ellington feu a Santa Maria del Mar. Dirigí i interpretà l’enregistrament de Nocturn musical (1970). Des d'aleshores, publicà a partir de 1970 escrits pedagògics diferents, entre els quals trobem Escuela moderna para trombón de varas (1970), Escalas y arpegios (1973), Flexibilidad (1977) i Método completo para trombón de pistones, bombardino, tuba y demás saxhorns bajos (1980), obres que són emprades en molts dels conservatoris del territori espanyol. També va compondre diverses obres, especialment pel seu instrument, entre les quals trobem Evocación, Romanza sin palabras o Serenata española.Tanmateix va dirigir varies orquestres de cambra en produccions per a la televisió.
Al llarg de la seva carrera musical, formà part de diversos grups de música de cambra, realitzà nombroses gravacions discogràfiques (Nocturno musical), dirigí concerts de la Banda Municipal de Barcelona i, entre 1983 i 1987, de la Banda d'alumnes del conservatori.

## Obres

* Divertimento,1989
* Evocación,1989
* Impromptu,1989
* Capricho,1989
* Coral y fantasía, 1989
* Romanza sin palabras,1989
* Serenata española,1989
* Solo de concurso,1989
* Nocturno Musical, 1970

## Referències

* ↑ «Miquel Badia i Graells | enciclopedia.cat». [Consulta: 3 gener 2023].
* ↑ Pérez Gutiérrez, Mariano. Diccionario de la Múisca Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999-2002.

## Bibliografia

* J.Pinero Garcia: Músicos De Todos Los Tiempos, Madrid, Tres, 1984
# Tempesta Drac

La tempesta Drac (anomenada així el setembre del 2004 a causa de la seva forma inusual) és una tempesta convectiva de l'hemisferi sud de Saturn. Sembla que té una vida llarga. És una font potent d'emissions de ràdio.

## Vegeu també

* Gran Taca Vermella
* Gran Taca Blanca

## Enllaços externs

* The Dragon Storm Arxivat 2018-04-17 a Wayback Machine. a NASA (anglès)
# Giovanni il Popolano

Giovanni de Mèdici o senzillament Joan de Mèdici, anomenat Giovanni il Popolano (Florència, República de Florència 21 d'octubre de 1467 - San Pietro de Bagno, 14 de setembre de 1498) fou un noble italià de la família Mèdici.

## Família

Era fill de Pierfrancesco de Lorenzo de Mèdici i Laudomia Acciajuoli. Fou net per línia paterna de Llorenç de Mèdici el Vell i Ginevra Cavalcanti. Fou germà de Llorenç de Pierfrancesco de Mèdici. Es casà el 1497 amb Caterina Sforza, filla il·legítima del duc Galeàs Maria Sforza. D'aquesta unió nasqué un fill:Giovanni dalle Bande Nere (1498-1526), casat amb Maria Salviati i pares de Cosme I de Mèdici

## Joventut

A la mort del seu pare, ocorreguda l'octubre de 1440, rebé juntament amb el seu germà la tutoria dels seus cosins Llorenç i Julià de Mèdici, i foren educats pels humanistes Marsilio Ficino i Agnolo Poliziano. La relació amb Llorenç el Magnífic posteriorment es deteriorà per motius econòmics, havent-se quedat aquest el patrimoni de Giovanni en lloc d'administrar-lo. A la mort del Magnífic es posicionà en la facció contrària del seu successor, Pere II de Mèdici, sent exiliat de la ciutat el 1494.
Gràcies a la invasió de Carles VIII de França de la península Itàlica l'octubre d'aquell mateix any aconseguí retornar a la ciutat de Florència, la qual havia expulsat del poder Pere II i havia instaurat una autèntica república. Instal·lat novament a la ciutat donà suport a Girolamo Savonarola, el qual li donà el sobrenom de il Popolano (en català: "el Popular").

## Enllaços externs

* http://genealogy.euweb.cz/italy/medici3.html#GP Arxivat 2015-09-21 a Wayback Machine. (anglès)
# 407

El 407 (CDVII) fou un any comú començat en dimarts del calendari julià.

## Esdeveniments

* L'usurpador Constantí III es rebel·la a Britànnia i travessa el Canal de la Mànega per combatre tant els invasors bàrbars com les legions de l'emperador romà d'Occident, Honori, a la Gàl·lia.

## Referències

* ↑ Heras Mora, 2019, p. 16.

## Bibliografia

* Heras Mora, F. J. «Les migracions germàniques a Hispania». En temps dels visigots al territori de València. Museu de Prehistòria de València, 2019, pàg. 15–20.
# Miquel Barceló García

    Per al pintor, vegeu Miquel Barceló Artigues.
Miquel Barceló García (Mataró, 30 de novembre de 1948 – 23 de novembre de 2021) fou un doctor en Informàtica, enginyer aeronàutic i diplomat en energia nuclear. A més, fou editor, traductor i escriptor, especialitzat en el gènere de la ciència-ficció.
En el vessant professional, dirigí i coordinà el programa de doctorat sobre sostenibilitat, tecnologia i humanisme de la Universitat Politècnica de Catalunya. Catedràtic EU, fou, durant molts anys, professor a la Facultat d'Informàtica de Barcelona, des de la seva creació (el 1976), concretament al Departament d'Enginyeria de Serveis i Sistemes d'Informació de la UPC.
Com a editor, la seva carrera ha estat lligada a Ediciones B, on dirigí la col·lecció NOVA, especialitzada en relats i novel·les de ciència-ficció. En moltes ocasions, Barceló inclou en els llibres que edita en aquesta col·lecció un article introductori. L'any 1996 l'Asociación Española de Fantasía y Ciencia Ficción li va concedir el Premio Gabriel A la labor de una vida.

## Obra publicada

* El otoño de las estrellas (Novel·la curta, 2001) amb Pedro Jorge Romero.
* Testimoni de Narom (Novel·la curta, 1998) amb Pedro Jorge Romero. Guanyadora del desaparegut premi de Narrativa de ciència-ficció Jules Verne d'Andorra.
* Ciencia ficción: Guía de lectura (Assaig, 1990).
* Cuentos de ciencia ficción (Antologia, 1998) amb Pedro Jorge Romero.
* Paradojas en la ciencia ficción II (Assaig, Equipo Sirius 2005).
* La ciència-ficció (Assaig, 2006).
* Una història de la informàtica (Assaig, Editorial UOC 2008).
* Ciencia Ficción. Nueva guía de lectura (Assaig, 2015).

## Referències

* 1 2 «Miquel Barceló (escritor)». Enciclopedia Universal. Akademic. Arxivat de l'original el 27 d’abril 2014. [Consulta: 26 abril 2014].
* ↑ «Miquel Barceló García». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 10 març 2016].
* ↑ «Miquel Barceló García». Miquel Barceló García. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona. [Consulta: 26 abril 2014].

## Enllaços externs

* http://www.lsi.upc.es/~blo/home.html
# Tempest (videojoc)

Tempest és un videojoc d'arcade de 1981 d'Atari, dissenyat i programat per Dave Theurer. Té lloc en una superfície tridimensional dividida en carrils, de vegades com un tub tancat, i vist des d'un extrem. El jugador controla un "blaster" en forma d'urpa que es troba a la vora de la superfície, trencant-se d'un segment a un altre mentre es gira un botó giratori.
Tempest va ser un dels primers jocs a utilitzar la tecnologia de visualització vectorial Color-QuadraScan d'Atari. També va ser el primer a permetre als jugadors triar el seu nivell inicial (un sistema Atari anomenat "SkillStep"). Aquesta característica augmenta el nivell inicial màxim en funció del rendiment del jugador en el joc anterior, permetent essencialment que el jugador continuï el joc anterior. Tempest va ser un dels primers videojocs amb un disseny de nivell progressiu on els nivells en si variaven en lloc de donar al jugador el mateix disseny amb dificultat creixent.

## Referències

* ↑ Hague, James. «The Giant List of Classic Game Programmers», 1992. [Consulta: 16 abril 2019].

## Enllaços externs

* Tempest a Arcade history
# Clot dels Freixes

El Clot dels Freixes és una partida del terme municipal de Tremp, al Pallars Jussà, dins de l'antic terme ribagorçà de Sapeira.
Està situat a la vall del barranc d'Espills, a la dreta d'aquest barranc, al sud-oest del poble d'Espills. És en els contraforts sud-occidentals de la serra on se situa el poble esmentat, a l'esquerra de la llau de l'Hortella.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Teoria àcid-base d'Arrhenius

Les anomalies que tenien les propietats col·ligatives dels electròlits i la conductivitat elèctrica que presentaven les seves dissolucions varen dur al químic suec Svante August Arrhenius a proposar una teoria de la dissociació electrolítica el 1887 que indicava que els electròlits, en dissolució aquosa o fusos, es dissocien parcialment en ions carregats elèctricament.
Els electròlits es classifiquen en àcids, bases i sals. Segons Arrhenius:

## Referències

* ↑ Arrhenius, S.A. «On the Dissociation of Substances Dissolved in Water» (en anglès, traducció). Zeitschrift fur physikalische Chemie, I, 1887, pàg. 631.
* ↑ Babor, J.A.; Ibarz, J. Química General Moderna (en castellà). 8a. Barcelona: Marín, 1979. ISBN 84-7102-997-9.
# Comarca de Alcántara

La Comarca de Alcántara és una comarca d'Extremadura situada a la zona occidental de la província de Càceres. El cap comarcal és Alcántara.

## Municipis

* Alcántara
* Brozas
* Ceclavín
* Mata de Alcántara
* Navas del Madroño
* Piedras Albas
* Portezuelo
* Villa del Rey
* Zarza la Mayor
# Glucèmia en dejú elevada

La glucèmia en dejú elevada es refereix a una condició en la qual s'eleva el nivell de glucèmia en dejú per sobre del que es considera un nivell normal, però no és prou alta com per ser classificada com diabetis mellitus. Es considera un estat pre-diabètic, associat amb resistència a la insulina i un major risc de patologia cardiovascular, encara que de menor risc que la intolerància a la glucosa. La glucèmia en dejú elevada de vegades progressa a diabetis mellitus tipus 2.

## Referències

* ↑ Janice Thompson, Melinda Manore e Judy Sheeshka, Nutrition a functional approach, Toronto, Ontaria, Pearson Canada, 2010, pp. 141–144.
# 408 aC

El 408 aC va ser un any del calendari romà prejulià. Era l'any 346 'Ab urbe condita', o de la fundació de Roma.

## Esdeveniments

* El rei dels reis aquemènida, Darios II, nomena el seu fill Cir el Jove, sàtrapa de Lídia, de Frígia i de Capadòcia.
* Alcibíades, nomenat general, entra triomfant a Atenes i se li confia el comandament d'una flota.
* Hermòcrates de Siracusa va anar a Selinunt que estava en ruïnes (havia estat destruïda pels cartaginesos), la va restaurar i va acollir refugiats d'arreu de l'illa de Sicília. Des d'allà va atacar als cartaginesos de Mòtia i Panorm als que va derrotar.
* Fundació de la ciutat de Rodes, formada pel sinecisme de les ciutats estat dòriques de Ialisos, Camiros i Lindos.
* Trobada probable entre Sòcrates i Plató.
* Victòria de Polidamant d'Escotussa al pancraci als jocs olímpics d'aquell any.
* A Roma van ser elegits Tribuns amb potestat consular: Gai Juli Jul, Publi Corneli Cos i Gai Servili Ahala.

## Referències

* ↑ Ussher, James; Larry Pierce i Marion Pierce. The Annals of the World. Green Forest: Master Books, 2003, p. 178. ISBN 9780890515105.
* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Alcibíades, VII, 26.
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XIII, 63, 75
* ↑ «Història de Rodes» (en grec). Guia. Ajuntament de Rodes. [Consulta: 20 desembre 2023].
* ↑ Smith, William (ed.). «Rhodus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 20 desembre 2023].
* ↑ Busquets, Joan. Logique et langage : apports de la philosophie médiévale. Pessac: Presses universitaires de Bordeaux, 2006, p. 139. ISBN 9782867813900.
* ↑ «Polydamas of Skotoussa». Athletes' Stories. Perseus Project.
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita IV, 56
# Alois Hitler

Alois Hitler (Strones, 7 de juny de 1837 - Linz i Leonding, 3 de gener de 1903) va ser un funcionari de duanes austríac, conegut per ser el pare d'Adolf Hitler. El 7 de gener de 1885 va contraure matrimoni amb la seva neboda o neboda segona (depenent de si el pare d'Alois va ser Johann Georg o Johann von Nepomuk) Klara Pölzl, amb qui va tenir sis fills, dels quals només dos d'ells van arribar a l'edat adulta: Adolf i Paula Hitler.

## Referències

* ↑ II. Hitler als politischer Nachahmer Mussolinis. Berlin, Boston: De Gruyter, 2017-01-11. ISBN 9783110529753.
# Mokoví

El mokoví, autònim moqyot, és una llengua parlada a la Província del Chaco (Argentina) i té menys de 10.000 parlants.

## Referències

* Lenguas del Mundo (informació extreta d'aquesta plana amb autorització)
# Teodosi I d'Alexandria

* Per a altres significats, vegeu «Teodosi».
Teodosi I d'Alexandria (Egipte, segle vi - Alt Egipte, 5 de juny de 567) va ser el darrer patriarca d'Alexandria reconegut tant per l'Església Ortodoxa Copta com per l'Església Ortodoxa Grega d'Alexandria. És venerat com a sant per l'Església Ortodoxa Copta.
Va ser successor del papa Timoteu III i inicialment tant l'emperador Justinià I com l'Església Ortodoxa Oriental el van reconèixer en el seu càrrec. Tanmateix, a causa de les seves doctrines miafisites, el va rebutjar l'Església Ortodoxa Oriental d'Alexandria i l'any 536 Justinià el va exiliar. En lloc seu, va ser patriarca Pau d'Alexandria.
Els coptes, però, van continuar reconeixent Timoteu com a patriarca. En tot cas, va ser l'últim patriarca comú de coptes i melquites, dividits des de llavors en dues esglésies, fins a l'actualitat.
Teodosi va passar els 28 anys restants de la seva vida empresonat a l'Alt Egipte. En morir, l'Església Copta va elegir Pere IV com a successor.
Es venera, segons el sinaxari copte el 28 de ba'unah, corresponent al 5 de juliol del calendari gregorià, dia de la seva mort.

## Referències

* ↑ «Theodosius I». Previous patriarchs. Patriarchate of Alexandria. [Consulta: 2 setembre 2023].
* ↑ Copticchurch.net
* ↑ «The Departure of St. Timothy III, 32nd Pope of Alexandria». Synaxarium. copticchurch.net. [Consulta: 2 setembre 2023].
# Cinema fantàstic

El cinema fantàstic és aquell gènere de pel·lícules que empra trames on té un paper important la màgia, els mons de fantasia, les criatures inexistents o les aventures ubicades en un marc no realista. Està fortament influït per la literatura fantàstica, de la qual neix.
Els sugèneres predominants són la fantasia èpica, ambientada en un futur multiplanetari o en un marc que recorda a l'edat mitjana però amb races i mags; el cinema de superherois i el cinema d'aventures on intervenen elements sobrenaturals, usualment dirigit al públic infantil. L'auge d'aquest gènere es va viure a partir dels anys 80, amb una revifada amb el canvi de segle.

## Algunes pel·lícules destacades

* El màgic d'Oz (1939)
* Alícia al país de les meravelles (1951)
* Jàson i els argonautes (1963)
* Chitty Chitty Bang Bang (1968)
* Monty Python and the Holy Grail (1975)
* A la recerca de l'arca perduda (1981)
* Conan el Bàrbar (1982)
* Willow (1988)
* Edward Scissorhands (1990)
* Jumanji (1995)
* Matilda (1996)
* Harry Potter i la pedra filosofal (2001)
* El senyor dels anells: La germandat de l'anell (2001)
* Shrek (2001)
* Pirates of the Caribbean: The Curse of the Black Pearl (2003)

## Vegeu també

* Cinema de fantasia

## Referències

* ↑ Champclaux & Tahir-Meriaux 2016, p. 74

## Bibliografia

* Champclaux, Christophe; Tahir-Meriaux, Linda. Le Courrier du livre. Le Film fantastique (en francès). Ciné Vintage, 2016, p. 176. Champclaux74. ISBN 978-2-7029-1277-5.