OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Paul Wild

Paul Wild (Wädenswil, 5 d'octubre de 1925 - Berna, 2 de juliol de 2014), fou un astrònom suís.
Va ser assistent del també astrònom suís Fritz Zwicky entre 1951 i 1955 en l'Observatori de Mount Wilson i a la universitat Caltech en Pasadena (Califòrnia). Va ser Professor i Director, entre 1980 i 1991, de l'Institut d'Astronomia de la Universitat de Berna, on exerceix com a Professor Emèrit. Va ser també president de la Fundació Fritz Zwicky fins a 2005.
Va treballar en l'Observatori de Berna-Zimmerwald des del qual va descobrir fins a 94 asteroides i 7 estels, entre ells el cometa periòdic 81P/Wild en 1978, també anomenat Wild 2, que va ser visitat per la sonda espacial Stardust, de la NASA, en 2004.
L'asteroide (1941) Wild va ser anomenat d'aquesta manera en el seu honor.

## Referències

* ↑ «Fritz Zwicky Stiftung (FZS). Stiftungsrat» (en alemán). Fritz Zwicky Stiftung (FZS). Arxivat de l'original el 2007-09-29. [Consulta: 19 juliol 2001].
* ↑ Schwab, Antoinette. «NASA holt Sternenstaub von Berner Komet» (en alemany). Swissinfo.ch, 14-01-2006. Arxivat de l'original el 2007-09-30. [Consulta: 19 juliol 2011].

## Vegeu també

* Llista d'astrònoms

## Enllaços externs

* Fritz Zwicky-Stiftung. Lloc web de la Fundació Fritz Zwicky. (en alemany).
* Carta manuscrita de Paul Wild que va viatjar en un microxip instal·lat en la sonda Stardust. Lloc web de la missió Stardust del JPL. (en anglès).
# Parkinsonisme postencefalític

El parkisonisme postencefalític és una malaltia neurològica que es pensa que és deguda a una infecció vírica, que causa la degeneració de les cèl·lules nervioses a la substància negra. Aquesta degeneració porta a un parkinsonisme que es segueix d'una encefalitis letàrgica, fet que es coneix com a encefalitis de Von Economo. Històricament, el 1918, una epidèmia amb símptomes semblants a aquesta malaltia va tindre lloc coincidint amb la pandèmia de grip, però tot i l'ús de les noves tecnologies de biologia molecular als cossos, no s'ha pogut trobar una connexió entre la patologia i el virus de la grip. Les regions afectades contenen cabdells neurofibril·lars, similars als que es troben a la malaltia d'Alzheimer. Això no obstant, les plaques senils que es troben a la malaltia d'Alzheimer no són presents.

## Referències culturals

La pel·lícula Despertar (amb Robin Williams i Robert de Niro) i el llibre en què està basada, amb casos reals del doctor Oliver Sacks, es basen en pacients afectats amb aquesta patologia. El tractament de la patologia amb levodopa continua sent l'estàndard, però als pacients amb parkisonisme postencefalític el tractament perd efectivitat molt més ràpidament que amb pacients amb la malaltia de Parkinson.

## Enllaços externs

* Evidente V, Gwinn K «Post-encephalitic parkinsonism». J Neurol Neurosurg Psychiatry, vol. 64, 1, 1998, pàg. 5. DOI: 10.1136/jnnp.64.1.5. PMC: 2169890. PMID: 9436719. (anglès)
# Pedro Vargas Guerendiain

Pedro Vargas Guerendiain (Guipúscoa, 19 de juliol de 1880 - ?) fou un advocat i polític basc, diputat a les Corts Espanyoles durant la Segona República.

## Biografia

Milità inicialment en el Partit Republicà Democràtic Federal, però després es passà al Partit Republicà Radical Socialista, amb el qual fou elegit diputat per València ciutat a les eleccions generals espanyoles de 1931. Fou membre de la francmaçoneria i primer governador civil republicà d'Astúries. A les eleccions generals espanyoles de 1936 fou novament elegit diputat pel Front Popular per València província. Durant la guerra civil espanyola fou subsecretari de comunicacions i president del Tribunal de Garanties Constitucionals. En acabar la guerra civil marxà a França i cap al 1941 s'establí a Mèxic.

## Referències

* ↑ Arxiu de l'Emigració del Ministeri de Cultura

## Enllaços externs

* Pedro Vargas al Congrés dels Diputats
* Web de la Maçoneria on apareix el seu nom. Arxivat 2010-03-29 a Wayback Machine.
* Archivo Carlos Esplá de la JARE Arxivat 2008-09-21 a Wayback Machine.
# Penya

«Penya» té aquests significats:
* Penya, roca de gran volum que queda al descobert vegeu quer (orografia)
** Penya Alta, diversos topònims
** Penya Blanca, diversos topònims
** Penya de Can Duran, muntanya d'Olivella a la comarca del Garraf
* Grup d'amics o associació
** "La Penya", nom informal del Club Joventut de Badalona
** Penya Almogàvers, penya oficial del FC Barcelona
# Photonectes mirabilis

Photonectes mirabilis és una espècie de peix de la família dels estòmids i de l'ordre dels estomiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 16,4 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí i d'aigües subtropicals.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Atlàntic oriental (des del Sàhara Occidental fins a Mauritània), l'Atlàntic occidental, Austràlia i Papua Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Günther A., 1887. Report on the deep-sea fishes collected by H. M. S. Challenger during the years 1873-1876. Rep. Sci. Res. Voy. H.M.S. Challenger v. 22 (pt 57). i-lxv + 1-268.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ «Photonectes mirabilis». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Gibbs, R.H. i M.A. Barnett, 1990. Melanostomiidae. p. 308-337. A: J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa, Portugal; SEI, París; i UNESCO, París, França. Vol. 1.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Paxton, J.R., D.F. Hoese, G.R. Allen i J.E. Hanley, 1989. Pisces. Petromyzontidae to Carangidae. Zoological Catalogue of Australia, Vol. 7. Australian Government Publishing Service, Canberra, 665 p.
* ↑ Kailola, P.J., 1987. The fishes of Papua New Guinea. A revised and annotated checklist. Vol. 1. Myxinidae to Synbranchidae. Research Bulletin Núm. 41. Department of Fisheries and Marine Resources, Port Moresby, Papua Nova Guinea. 194 p.
* ↑ Bigelow, H.B., D.M. Cohen, M.M. Dick, R.H. Gibbs, Jr., M. Grey, J.E. Morrow, Jr., L.P. Schultz i V. Walters, 1964. Fishes of the western North Atlantic. Part four. New Haven, Sears Found. Mar. Res., Yale Univ.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Phanoperla lisu

Phanoperla lisu és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids que es troba a Tailàndia.

## Referències

* ↑ Banks, 1938. Jour.Fed.Malay States Mus. 18(2):221.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Stark, 1983. Aquatic Insects 5(2):100.
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing Arxivat 2006-09-16 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Ignac Sivec i Bill P. Stark, 2010. Seven new species of Phanoperla (Banks) from Vietnam and Thailand (Plecoptera: Perlidae). Illiesia 2010 6(10):98-112. (anglès)
* ↑ Descriptions of Neoperlini from Thailand and Malaysia (Plecoptera: Perlidae) (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Sivec & Stark, 2010. Illiesia 6(10):103.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. Arxivat 2022-10-17 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Encyclopedia of Life (anglès)
* Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* BioLib (anglès)
# Phanoperla lobata

Phanoperla lobata és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Descripció

* Els adults conservats en alcohol són de color pàl·lid sense taques fosques al cap i amb les potes de color marró clar. Les ales són membranoses amb la nervadura de color marró clar.
* Les ales anteriors dels mascles fan entre 7 i 7,5 mm de llargària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Vietnam.

## Referències

* ↑ Banks, 1938. Jour.Fed.Malay States Mus. 18(2):221.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Sivec & Stark, 2010. Illiesia 6(10):103.
* 1 2 Ignac Sivec i Bill P. Stark, 2010. Seven new species of Phanoperla (Banks) from Vietnam and Thailand (Plecoptera: Perlidae). Illiesia 2010 6(10):98-112. (anglès)
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. Arxivat 2022-10-17 a Wayback Machine.
# Percile

Percile és un comune (municipi) de la Ciutat Metropolitana de Roma, a la regió italiana del Laci, situat uns 40 km al nord-est de Roma. L'1 de gener de 2018 tenia 233 habitants.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st January 2018» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 5 abril 2019].

## Enllaços externs

* Percile - Lloc web oficial (italià)
# Pioni

El Pioni és un àtom exòtic compost per un mesó π+ i un π−. Es pot crear, per exemple, per la interacció d'un raig accelerat de protons en un accelerador de partícules i un nucli atòmic com a objectiu.
El pioni té una vida mitjana curta, predit per la teoria de la pertorbació quiral, de 2.89×10$^{−1}$ s. Es desintegra principalment en dos mesons pions neutres, i en menor mesura en dos fotons.
Actualment s'estudia el pioni al CERN per mesurar la seva vida mitjana. La col·laboració amb el DIRAC permeté detectar la desintegració de més de 5.000 pionis d'un total de 6,4×10$^8$, la qual cosa permetrà la determinació de la seva vida amb un error del 15%. L'equip espera reduir l'error al 10% en el futur.
El 2005, l'experiment NA48 del CERN publicà proves de producció i desintegració de pioni en kaons carregats, estudiant l'espectre de la massa del parell de pions fills en la prova amb tres pions en l'estat final: $K^{\pm }\to \pi ^{\pm }(\pi \pi )_{atom}\to \pi ^{\pm }\pi ^{0}\pi ^{0}$. La possibilitat de mesurar les característiques del pioni s'està investigant.
Els resultats d'aquests experiments proporcionaran proves crucials de prediccions de QCD de baixa energia.

## Vegeu també

* Oni

## Referències

* ↑ Schacher, J. «DIRAC Experiment at CERN: Lifetime Measurement of Pionium». hep-ph/9808407, 1998.(anglès)
* ↑ Batley, J. R. «Observation of a cusp-like structure in the π$^0$π$^0$ invariant mass distribution from K$^±$ → π$^±$π$^0$π$^0$ decay and determination of the ππ scattering lengths». Physics Letters B, 633, 2005. arXiv: hep-ex/0511056. Bibcode: 2006PhLB..633..173N. DOI: 10.1016/j.physletb.2005.11.087.(anglès)
* ↑ Madigozhin, D. «Pion scattering lengths from NA48». hep-ex/0510004, 2005.(anglès)
* ↑ Santamarina; Schumann; Afanasyev; Heim «A Monte Carlo calculation of the pionium break-up probability with different sets of pionium target cross sections». Journal of Physics B, 36, pàg. 4273. arXiv: physics/0306161. Bibcode: 2003JPhB...36.4273S. DOI: 10.1088/0953-4075/36/21/007.(anglès)
# Bernardino Fernández de Velasco y Balfé

Bernardino Fernández de Velasco y Balfé (Madrid, 1 de maig de 1866-8 de desembre de 1919) va ser un aristòcrata espanyol, XVI duc de Frías.
Nascut a Madrid el 1866, fill primogènit de José María Fernández de Velasco y Jaspe, duc de Frías, i de Victoria Balfé. Va ser elegit com a senador per la província de Cadis els anys 1910 i 1911. Es va casar el 1892 amb Mary Boleyn Cecilia Knowles, filla de sir Charles Knowles. La parella només va tenir una filla, Victoria, que va esdevenir comtessa d'Alcaudete i Deleitosa. De la resta de títols, que es regien per successió agnatícia i, per tant, només eren vàlids hereus mascles, va passar a ser el successor Guillermo Fernández de Velasco, germà de Bernardino, a la seva mort el 1919.

## Referències

* 1 2 «Bernardino Fernández de Velasco Balfe» (en castellà). Fundación Casa Ducal de Medinaceli. [Consulta: 27 febrer 2020].
* 1 2 Soler Salcedo, Juan Miguel. Nobleza española (en castellà). Madrid: Visión Libros, 2008, p. 227-228.
* ↑ «Fernández de Velasco y Balfé, Bernardino» (en castellà). Senado de España. [Consulta: 27 gener 2020].
# Antoni Amatller i Costa

Antoni Amatller i Costa (Barcelona, 1851 - Barcelona, 10 de gener de 1910) fou un empresari català.

## Biografia

Era net de Gabriel Amatller i Mas (1768-1830), originari de Molins de Rei que va instal·lar vers el 1797 una fàbrica de xocolata artesanal al Born, Xocolates Amatller, i fill d'Antoni Amatller i Ràfols (1812-1878).
Després de tornar d'un viatge d'estudis a França i Suïssa, va traslladar la fàbrica a Sant Martí de Provençals i va modernitzar la producció seguint els models europeus, controlant la qualitat de les plantacions de cacau de Cuba. També va introduir els cartells i els cromos com a tècnica de publicitat del seu producte, encarregant el disseny a artistes com Ramon Casas, Apel·les Mestres i Alphonse Mucha, a qui li va encarregar el cartell del centenari.
Va combinar aquesta activitat amb el col·leccionisme i la fotografia. Era propietari de la col·lecció privada espanyola més important de vidre romà i vidre decorat. Fou membre de l'Association Belge de Photographie de Brussel·les i va obtenir molts premis de fotografia, tot destacant en el retrat i fotografia costumista. va fer reportatges dels viatges que va fer a Tànger, Egipte, París i viatjà amb l'Orient Express.
Alhora, el 1898 va encarregar a l'arquitecte modernista Josep Puig i Cadafalch la transformació d'un bloc de pisos al passeig de Gràcia de Barcelona, que esdevingué l'anomenada Casa Amatller. Actualment, és la seu de l'Institut Amatller d'Art Hispànic, creat per la seva filla Teresa Amatller i Cros.
Antoni Amatller es va casar el 12 de gener de 1871 amb Càndida Cros i Circuns, d'Esplugues de Llobregat, renovant els vots en el Jutjat de Palau el 10 de juny de 1871. Van tenir només una filla, Teresa, abans de separar-se el matrimoni.

## Referències i fonts

* ↑ En la inscripció de la defunció s'indica que tenia 56 anys en morir, la qual cosa significaria el naixement en 1853 o els primers dies de 1854. La inscripció de naixement de la seva filla Teresa indica que Antoni Amatller tenia 21 anys en març de 1873, la qual cosa fa pensar en un naixement entre 1851 i 1852. Per acabar, Amatller es va casar amb 19 anys en gener de 1871, una edat que reforça el naixement en 1851.
* ↑ Registre de Defuncions de l'Ajuntament de Barcelona, any 1910, número de registre 1592 del Jutjat Universitat.
* ↑ Apel·Les Mestres va fer 10 Col·leccions de cromos
* ↑ Dossier de l'exposició de la Caixa, amb una reproducció del cartell (pàg.15)
* ↑ Registre de Matrimonis de l'Ajuntament de Barcelona, any 1871, número 139.

## Enllaços externs

* Fitxa biogràfica
* Entrevista a Monserrat Blanch, membre del Patronat de l'Institut Amatller d'Art Hispànic
# Une fille et des fusils

Une fille et des fusils és una pel·lícula francesa de Claude Lelouch estrenada el 1964.

## Argument

Quatre joves, cansats de les seves vides d'obrers, es converteixen en criminals per treballar menys i guanyar més!
Autoformació (la primera "escola del crim"), entrenament, treballs pràctics...

## Repartiment

* Jean-Pierre Kalfon: Jean-Pierre
* Amidou: Amidou
* Pierre Barouh: Pierre
* Jacques Portet: Jacques
* Janine Magnan: Martine
* Yane Barry: L'arrendatària de la taverna
* Betty Beckers: La prostituta

## Al voltant de la pel·lícula

* Primer èxit de Claude Lelouch després de quatre proves de llargmetratges, que el van dur a destruir-ne les còpies i negatius. Amb l'embranzida, Lelouch li dona l'any següent una continuació: Les Grands Moments que no trobarà distribuïdor...
* Reciclatge: Claude Lelouch reciclarà certes idees d'aquesta pel·lícula en els següents, com l'entranament del tir sobre ampolles, en "Le bon et les méchants", o la promoció econòmica per segrest de la vedette en "L'aventura és l'aventura"...
# Regió Sudano-zambeziana

La regió sudano-zambeziana és una regió florística paleotropical d'una part d'Àfrica.
La flora sudano-zambeziana cobreix lamajor part de l'Àfrica al sud del Sàhara i fora dels boscos tropicals. Es pot dividir en tres províncies florístiques principals:
* Somalo-etiòpica, a l'altiplà d'Etiòpia s'hi troben molts endemismes. Hi ha una ruta de colonització d'elements de la regió mediterrània
* Sudanesa, Sudan del sud i nord d'Uganda. Entre les herbes altes hi ha el gènere Hyparrhenia. Khaya senegalensis és una espècie característica d'arbre.
* Zambeziana al sud de l'anterior. Té arbredes sabanes i praderies.
Alguns botànics diferencien també la flora afro-alpina de les altes muntanyes d'aquesta regió.
Aquest regió té una topografia molt variada, la disposició de les plantes es fa amb transicions des de les zones tropicals a les de clima més temperat de les muntanyes. A la zona litoral, on hi plou més, hi ha una flora diferent. S'ha suggerit que el litoral hauria servit de refugi a les plantes durant els canvis climàtics del Plistocè.

## Referències

* Peter Calow The Encyclopedia of ecology] Google Books
# Bandera d'Idaho

La bandera d'Idaho es compon del segell estatal estampat sobre un fons blau. La frase de "State of Idaho" (Estat d'Idaho) en color daurat apareix sobre una tira groga i vermella que es troba per sota del segell. D'acord amb la descripció oficial de la bandera, hauria de constar-hi una vora daurat sobre les terminacions, però moltes versions obvien aquest detall, fins que la bandera fos remodelada després de la Guerra l'any 1957.
El segell, situat al centre, presenta un miner i una dona apel·lant a la igualtat, a la llibertat ia la justícia. Els símbols que s'aprecien fan referència als recursos naturals de l'Estat: mineria, silvicultura, agricultura i vida silvestre.
El disseny de la bandera està basat en el que va portar la primera infanteria d'Idaho el 1899 durant la Guerra Hispano-estatunidenca. Va ser adoptada el 12 de març de 1907 i tot just modificada el 1957. El 2001, la NAVA va realitzar una enquesta entre els seus membres sobre els dissenys de les banderes de 72 estats i regions dels EUA i Canadà. Idaho va acabar sent considerada la 64 de les 72 participants.

## Referències

* ↑ «Governor C. L. “Butch” Otter - The State of Idaho - FYI Idaho State Symbols». Arxivat de l'original el 2010-06-30. [Consulta: 22 juny 2012].
# Bandera d'Indiana

La bandera d'Indiana consisteix en una torxa daurada que representa la llibertat i la il·lustració, sobre un camp blau marí. Els raigs que emanen de la torxa representen la seva influència de gran abast. Les estrelles representen l'ordre d'ingrés d'Indiana a la Unió (va ser el 19è estat a fer-ho): les 13 estrelles de l'anell exterior representen les 13 colònies originals, les 5 de l'anell interiors, els cinc estats següents, i l'estrella més grossa sobre de la torxa, a Indiana.
La bandera va ser adoptada per l'Assemblea General d'Indiana el 1917, com a part de les celebracions del centenari de l'estat, el 1916. Va ser el disseny guanyador d'un concurs patrocinat per les Filles de la Revolució Americana. El seu autor va ser Paul Hadley de Mooresville (Indiana).
El 2001, una enquesta duta a terme per l'Associació Vexil·lològica Nord-americana va col·locar-la en la posició 32 quant a la qualitat del disseny entre 72 banderes dels EUA i Canadà.

## Estatut

L'actual estatut que regeix el disseny de la bandera de l'estat és la següent:
| « | Les dimensions de la bandera serà de tres metres per dos metres de vol d'elevació, o cinc peus per tres peus d'elevació, o qualsevol mida proporcional a qualsevol d'aquestes dimensions. El camp de la bandera serà blau amb estrelles (19 en total) i una torxa encesa en or o beix. Tretze estrelles es disposen en un cercle exterior, en representació dels tretze estats originals, i cinc estrelles es disposen en un semicercle per sota de la torxa i en l'interior del cercle exterior de les estrelles, en representació dels estats admesos abans que Indiana, i l'estrella 19, serà més gran que els altres i representa d'Indiana aquesta es col·locarà sobre de la flama de la torxa. El cercle exterior de les estrelles han d'estar disposats de manera que una estrella ha d'aparèixer directament al centre a la part superior del cercle, i la paraula "Indiana" es col·locarà en un semicercle per sobre de l'estrella que representa a mig camí entre Indiana i l'estrella al centre per sobre d'ella. Raigs es mostren radiant de la torxa. | » |

## Ús

Les lleis de l'estat regulen l'ús de la bandera; La bandera ha d'onejar per totes les milícies estatals i de la Guàrdia Nacional d'Indiana. i al Capitoli en tot moment. La bandera també s'ha de mostrar en qualsevol agència que rep fons en part o completament pel govern de l'estat, incloent escoles públiques, universitats estatals, i parcs estatals. en tots els altres aspectes de la bandera han de ser tractats amb la mateixa cura i respecte com la bandera dels Estats Units.

## Referències

* 1 2 Indiana Historical Bureau. «Indiana's State Banner». IN.gov. [Consulta: 1r juny 2008].
* ↑ Indiana Code, Title 1, Article 2, IC 1-2-2-1, added 1955
# Banc de semen

Un banc de semen és una dependència destinada a la preservació d'esperma de diversos animals per tal de conservar-los congelats per a una posterior inseminació artificial.
* A la societat civil hi ha bancs de semen humans per a donar servei a parelles infèrtils.
* A la ramaderia, s'empren com a dipòsits de sementals valuosos.
* En medi ambient s'usen bancs de semen juntament amb els bancs d'òvuls per a preservar el material genètic d'espècies en perill d'extinció.
Les mostres en petites càpsules cilíndriques són congelades en termos de nitrogen líquid.
Els primers centres civils d'aquesta classe es van crear el 1964 a Iowa i Tòquio. El 1978 el doctor Simon Marina Avendaño obre el primer a Barcelona.

## Vegeu també

* Inseminació artificial

## Referències

* ↑ «Bancs sanitaris». Institut Català de la Salut. [Consulta: 6 gener 2013].
* ↑ Roddey Holder, Angela. Legal Issues in Pediatrics and Adolescent Medicine (en anglès). Yale University Press, 1977. ISBN 0300033842.
* ↑ Ansón Oliart, Francisco. Se Fabrican Hombres: Informe Sobre la Genética Humana (en castellà). Ediciones Rialp, 1988, p.26. ISBN 8432124346.
# Bentley

«Bentley» té aquests significats:
* Bentley Motors Limited, fabricant britànic d'automòbils fundada el 18 de gener de 1919 per Walter Owen Bentley
* Toponímia:
** Bentley (Illinois), població dels Estats Units a l'estat d'Illinois
** Bentley (Kansas), població dels Estats Units a l'estat de Kansas
* Biografies:
** David Bentley (1984, Peterborough, Cambridgeshire), futbolista anglès
** Jay Bentley (1964, Wichita, Kansas), baixista del grup californià Bad Religion
** Robert J. Bentley (Columbiana, Alabama, 1943), Governador d'Alabama
** Richard Bentley (Oulton, Leeds, 1662 - 1742), filòsof, estudiós de la literatura i crític anglès
** Wes Bentley (Jonesboro, Arkansas, 1978), actor de pel·lícules i sèries de televisió