OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 1963 (Els Pets)

1963 és el tretzè disc publicat per la banda catalana Els Pets, editat el 29 d'abril de 2022, sota el segell discogràfic RGB. Segons el grup, el disc és un "cant adult a l'optimisme i les ganes de viure després de la pandèmia"", i busca "desdramatitzar" una mica i "trencar l'esperit apocalíptic que ens envolta" des de l’inici de la Covid-19.
La portada del disc és obra del dissenyador Gerard Joan, i està inspirada en el pop-art i el moviment mod dels anys 60.

## Cançons

El disc conté 12 cançons originals.

## Referències

* 1 2 «Els Pets tornen a la seva “essència” amb el nou disc ‘1963’». El Món, 29-04-2022 [Consulta: 29 abril 2022].
* ↑ «Els Pets publiquen aquest divendres l'àlbum '1963', el tretzè de la seva carrera». EMPORDÀ, 29-04-2022 [Consulta: 29 abril 2022].

## Enllaços externs

* «Discografia Els Pets».
# Austrolebias arachan

Austrolebias arachan és un peix de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Uruguai.

## Referències

* ↑ «Austrolebias arachan». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Costa, W.J.E.M.: Rivulidae (South American Annual Fishes). planes 526-548. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil, any 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# C-512

La C-512 era una carretera comarcal que discorria entre les localitats de Salamanca i Còria (Càceres). Pertanyia a la Xarxa de Carreteres Comarcals del Ministeri d'Obres Públiques i Urbanisme. Fins a intervinguda durant la dècada de 1970, la C-512 discorria per La Alberca en trobar-se sense asfaltar un tram en Sotoserrano (municipi espanyol situat a la província de Salamanca); des de llavors la carretera va ser desviada per Linares de Riofrío fins a la seva extinció. El 19 de maig de 1984, el Govern espanyol va transferir la part de la carretera que discorria per Extremadura a la Junta d'Extremadura, i 4 dies després, va fer el correcte transferint a la Junta de Castella i Lleó la resta de la carretera dividida. Això formava part del programa polític del Govern de l'època, que es basava en la transferència a les diferents administracions regionals de les carreteres comarcals.
Tot i el canvi de la gestió, la carretera va conservar la seva nomenclatura tradicional fins a 1997, quan Extremadura va canviar el nom de la carretera a EX-204 la totalitat del tram que gestionava. A Castella i Lleó, el seu govern regional no va substituir la nomenclatura fins a l'any 2002; des de llavors, la C-512 està dividida en 4 carreteres diferents independents les unes de les altres: CL-512 (Salamanca-Veïns), SA-205 (Veïns-Santibáñez de la Serra), SA-220 (Santibáñez de la Serra-Miranda del Castañar) i SA-225 (Miranda del Castañar-L. A. Extremadura).

## Actualitat

Actualment aquesta via està dividida en un seguit de carreteres:
* CL-512 que correspon amb el tram que va de Salamanca a Vecinos.
* SA-205 que correspon amb el tram que va de Vecinos a Santibáñez de la Sierra.
* SA-220 que correspon amb el tram que va de Santibáñez de la Sierra a Miranda del Castañar
* SA-225 que correspon amb el tram que va de Miranda del Castañar a L. P. Cáceres.
* EX-204 que correspon amb el tram que va de L. P. Salamanca a Coria.

## Referències

* ↑ Plan de Carreteras de la Junta de Castilla y León 2002 - 2007 (PDF)
# Can Teixó

Can Teixó és una casa d'Amer (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de tres plantes i coberta de doble vessant a façana situat al costat esquerre de la meitat del carrer Girona. La façana està arrebossada i pintada de blanc, a excepció dels marcs de les finestres del primer i segon pis. Les obertures són rectangulars i la cornisa, formada per un ràfec de tres nivells o fileres: dues de rajola, plana i de dent de diamant, i una de teula.
La planta baixa consta d'una porta metàl·lica de garatge, una porta d'accés als pisos superiors, feta de fusta i vidre amb marc d'obra de ciment i rajola i un sòcol d'un metre d'arrebossat irregular i pintat de gris.
Entre el primer pis i la planta baixa es conserva de manera visible una antigues llindes descontextualitzades i posades a la façana. Una és una advocació religiosa (iesus, 1745), amb un curiós cor i una creu clavada, i l'altra, més gran, conté la data de 1742 (ANY DEL SENYOR, MDCCXXXXII).
El primer pis consta de dues finestres emmarcades de pedra sorrenca en grans blocs. Tenen els ampits treballats i motllurats i les llindes monolítiques. Una d'aquestes llindes conté, gravada, la llegenda següent: 17 IHS+ 46
Al segon pis també hi ha dues finestres. Una d'elles té els brancals i l'ampit de pedra calcària i la llinda de fusta. L'altra, és feta d'obra de ciment i rajola, més petita, però també amb llinda de fusta, amb la particularitat de tenir-hi gravada una creu de tipus grec, amb tots els costats iguals.

## Història

Casa originària del segle xviii (1742, 1745, 1746), i reformada al llarg dels segles posteriors.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Teixó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Dietmar von Aist

Dietmar von Aist (ca. 1115 – ca. 1171) fou un Minnesänger d'una família de la petita noblesa de l'Alta Àustria. La seva poesia és representativa de la primera fase del Minnesang, l'anomenada tradició danubiana.

## Vida

Hi ha fonts documentals bavareses i austríaques que mencionen Dietmar von Aist a partir de 1139 i com a ja mort el 1171, però tampoc és totalment segur que facin al·lusió al poeta. La família von Aist és mencionada des de 1159 en la regió de l'Alta Àustria i el seu castell, avui en ruïnes, s'alça a les vores del riu Aist (afluent del Danubi).
Heinrich von dem Türlin menciona Dietmar en el seu poema Diu Crône que s'ha de datar de vers 1220; el menciona entre altres cavallers cantors de l'amor cortès, la mort del qual deplora.

## Obra

En els cançoners se li atribueixen fins a 45 estrofes, tot i que els estudiosos posen en dubte l'autoria en alguns casos. La seva poesia mostra estrofes variades, amb versos combinats llargs i curts. És un dels primers poetes a utilitzar la tornada. Les seves cançons estan posades tant en boca d'homes com de dones; és de notar que la posició de les dones és, en algun poema, molt decidida en qüestions amoroses: per exemple, en Ez stuont ein frouwe alleine ("Una dona estava sola") diu la dona "vaig escollir un home per mi, el que els meus ulls van triar".
La primera alba (Tagelied) de la literatura germànica és obra de Dietmar von Aist: Slâfest du, friedel ziere? (Dorms, estimat?). Encara sense influència de la lírica trobadoresca, no hi apareix la figura del gaita (vigilant, guaita, que desperta els enamorats al matí).

## Bibliografia

* Kuhn, Hugo, "Dietmar von Eist" in: Neue Deutsche Biographie 3 (1957), p. 675 [Consultable en línia: http://www.deutsche-biographie.de/pnd11867191X.html]
* Fernando Magallanes Latas / María del Carmen Balbuena Torezano, El amor cortés en la lítica medieval alemana (Minnesang), Sevilla, Kronos, 2001, p. 44 i textos amb traducció p. 78-81
* Lachmann, Karl; Haupt, Moritz; Vogt, Friedrich, eds. (1888). "VII: Dietmar von Eist". Des Minnesangs Frühling (4 ed.). Leipzig: Hirzel. pp. 150–204.

## Enllaços externs

* Textos i traduccions Arxivat 2008-12-08 a Wayback Machine. (en alemany modern)
# Warren Ellis

Warren Ellis (16 de febrer de 1968, Essex, Anglaterra) és un guionista de còmics, però també ha escrit novel·les, ha col·laborat en videojocs i creat guions per a televisió. En general, la carrera d'Ellis s'ha mogut entre el corrent principal del còmic de superherois i la creació de petites sèries limitades d'històries independents, amb el primer (i l'últim) que li passa pel cap, però sempre amb la crítica, la sàtira i la ciència-ficció com a grans protagonistes. La seva especialitat és la mescla de crítica sociocultural, tecnologia i ciència-ficció.

## Referències

* ↑ «Global Frequency en IMDb» (en anglès). [Consulta: 24 març 2011].
* ↑ ALBERTINI (02/08/2010). [Entrevista al dibujante Juan José RyP: "Hacer historieta con ganas y esmero es mi único modus operandi"], Zona Fandom.
# 365 aC

El 365 aC va ser un any del calendari romà prejulià. En aquell temps, era conegut com a any del consolat d'Aventinensis i Ahala (o, més rarament, any 389 ab urbe condita o de la fundació de la ciutat). L'ús del nom «365 aC» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini va ser el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments
### Antiga Grècia

* Elis i Arcàdia entren en guerra per les ciutats de Trifília. Els arcadis tornen a envair Elis (ja ho havien fet l'any anterior, el 366 aC) i ataquen els habitants entre la ciutat i Cil·lene, batalla que guanyen. Mentrestant, Elis entra a Arcàdia, i els arcadis han de marxar a defensar el seu territori. Elis recupera Pilos, i mata tots els partidaris dels arcadis.
* Perdicas III, fill d'Amintes III rei de Macedònia i d'Eurídice, fa matar a Ptolemeu Alorita, que havia pujat al tron com a regent i rei després d'haver mort a Alexandre II de Macedònia. Es proclama rei.
* Timoleont, noble de Corint, mata el seu germà Timòfanes, que volia convertir-se en tirà de Corint.

### Antiga Roma

* Aquest any són elegits cònsols Luci Genuci Aventinensis i Quint Servili Ahala.
* Hi ha una epidèmia a Roma.

## Necrològiques

* Timòfanes de Corint. Segons Xenofont, els corintis esperaven que Timòfanes, al convertir-se en tirà, servís de força dissuasiva als atenesos, interessats en la conquesta de la ciutat. El seu germà Timoleont s'hi va oposar, i va aconseguir el suport dels mercenaris. Sobre el que va passar després hi ha dues versions. Diodor de Sicília diu que Timoleont va matar el seu germà amb la seva pròpia espasa, i Plutarc explica que va ser assassinat per dos mercenaris mentre el seu germà es tapava la cara, situat una mica lluny dels fets.
* Marc Furi Camil, magistrat romà, elegit dictador cinc vegades, i cònsol. Va morir d'una plaga.

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* ↑ Xenofont. Hel·lèniques, VI, 4, 19-26
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XV, 77; XVI, 2
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XVI, 65
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, VII, 1, 4
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, VII, 6
* ↑ Xenofont. Hel·lèniques, VII, 4,6
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XVI, 65,3
* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Timoleó, IV, 5
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XIV, 93
* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Marc Furi Camil, V
# Austrolebias apaii

Austrolebias apaii és un peix de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ «Austrolebias apaii». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Costa, W.J.E.M.: Rivulidae (South American Annual Fishes). planes 526-548. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, el Brasil, any 2003.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Sistema de puntuació en el bàdminton
## Puntuació en individual

El primer jugador que arribi a 21 punts serà el guanyador del set ("parcial" en català). El jugador que guanyi 2 dels 3 sets, guanya el partit.
El jugador que guanyi l'intercanvi de cops sumarà un punt (rally) en el marcador, a més tret.
Si s'arriba al 20-20 el jugador que aconsegueixi dos punts d'avantatge en el marcador guanya el set. En cas d'arribar a 29-29, el guanyador del set és el primer a arribar a 30.
Quan el primer dels dos jugadors arribi a 11 punts, es disposarà d'un descans d'1 minut. També hi ha un descans de 2 minuts entre set i set.
La ubicació en el servei i la recepció resulta molt senzilla: quan el jugador que treu té un nombre parell de punts realitza el servei des de la dreta, mentre que si el nombre de punts és imparell ho fa des de l'esquerra. El jugador que rep ha de situar-se en la seva diagonal, ja que el servei s'ha de fer creuat.
Si un jugador arriba als dos sets abans de jugar-ne tres ha guanyat.
El partit dura 3 sets.

## Puntuació en dobles

Amb la nova normativa en els dobles també es van produir altres canvis importants. La puntuació funciona exactament igual que en individual, però a més cada parella només disposa d'un servei (a diferència del sistema anterior, en el qual es disposava de dos serveis). La ubicació de cada jugador en la sacada i la recepció resulta una mica més complexa que en individual.
En l'esquema de sota s'explica el sistema de puntuació 3x21 per als partits de dobles:
En un partit de dobles A i B contra C i D. A i B guanyen el sorteig i decideixen servir. A serveix cap a C. A serà el servidor inicial, mentre que C serà el receptor inicial.

## Sistemes de puntuació anteriors

Anteriorment, els partits de bàdmecton es jugaven a tres sets o parts, cadascun dels quals es disputava a 15 punts. Els punts s'obtenien quan el jugador o parella que havia posat el volant en joc aconseguia que el contrari no ho retornés adequadament. En cas de produir-se un empat a 14 punts, el primer jugador que obtenia tal puntuació podia escollir que el set es disputés a 15 punts o es perllongués fins als 17.
Antigament succeïa el mateix amb l'empat a 13; el primer jugador a arribar a aquesta puntuació escollia si el set havia d'arribar a 15 o a 18 punts. No obstant això, aquesta opció es va eliminar a la fi del segle passat.
L'any 2002 la IBF va decidir també canviar el sistema de puntuació, i passar de 3 sets a 15 punts cadascun, 11 a individual femení, a 5 sets de 7 punts per set (també amb canvi de servei), amb l'objectiu d'incrementar la presència del bàdminton a la televisió. A causa del poc èxit del canvi, a l'any següent es va restablir el sistema antic, tot i que amb lleus modificacions: els dobles femenins i els dobles mixtos també es jugaven a 11 punts. Aquestes petites modificacions finalment també van ser suprimides.

## Vegeu també

* Bàdminton

## Enllaços externs

* https://web.archive.org/web/20070204045224/http://www.internationalbadminton.org/newrallypointsystem.asp (en anglès)
# Revolt dels Dotze Apòstols

El Revolt dels Dotze Apòstols és un revolt molt tancat de l'antic traçat de l'actual carretera C-59, en el terme municipal de Sant Quirze Safaja, a la comarca del Moianès.
Està situat en el Sot de la Font del Boix, en el lloc on la carretera antiga travessava per un pont el torrent de les Vinyes. És a ponent del punt quilomètric 27 de la carretera actual.

## Enllaços externs

* El Revolt dels Dotze Apòstols en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Casa del General Josep de Moragues

La Casa del General Josep de Moragues és una obra de Sort (Pallars Sobirà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de noble aspecte, situada al Carrer Major, amb façana que mira a ponent en un lateral de la coberta de teula a dues aigües. Integren la casa la planta baixa, on s'obren tres porxades, i tres pisos. Als dos primers pisos s'obren al Carrer Major una finestra al centre i dos balcons, un a cada extrem, mentre que el darrer pis presenta tres finestres. La façana es troba recoberta per un arrebossat de guix i decorada per requadres i medallons de relleu. Un escut d'armes presideix la llinda de la porta. Sobre els arcs del porxo, una inscripció recorda que aquesta fou de Josep de Moragues, considerat fill de la vila, si bé segons la G.E.C. nasqué a Joanetes (Garrotxa) i vingué a viure a Sort després de contraure matrimoni amb Magdalena de Giralt, família que posseïa el senyoriu del llogarret de Bressui.

## Història

Sigui com sigui, el cert és que el general Josep Moragues es destacà durant la Guerra de Successió a favor de l'arxiduc Carles amb la defensa de Sort, la presa de la Seu d'Urgell i la cruel mort que sofrí per la seva fidelitat a la causa. El general Moragues resistí a Sort fins després de finalitzada la guerra en què ell i les seves tropes sucumbiren heroicament a l'ofensiva del marques de Bona en batalla que tingué lloc prop del poble de Tornafort.

## Referències

* 1 2 «Casa del General Josep de Moragues». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Pare

El pare és l'individu mascle dels animals que fertilitza un ou o un òvul que dona lloc a un nou individu, que és el seu fill. En algunes espècies no existeix cap altra relació paternofilial, ni tan sols se sap qui és el pare de cada individu. En d'altres, pot tenir un rol a la família o a la tribu. En molts animals l'interès del mascle consisteix únicament a copul·lar amb femelles, cosa que dona poder, autoritat o popularitat entre la tribu; però després són únicament les femelles les que cuiden la criatura.

## Els pares humans

En el cas dels humans, tradicionalment, en algunes cultures, els individus s'han agrupat en nuclis mínims formats per un pare, una mare i els fills d'ambdós. En altres cultures però l'organització social i familiar és diferent. L'antropòleg Maurice Godelier opina que l'espècie humana és una de les que té més consciència de la paternitat, però pot atorgar aquest títol a diverses figures segons l'esquema de parentiu de cada cultura. Actualment, a la cultura occidental es pot considerar que el pare és el mascle que pot fer de progenitor masculí. Les funcions d'un pare varien segons l'època i la zona però inclouen sobretot l'amor, l'educació, la primera sociabilització i la cura fins a la seva majoria d'edat. Als humans de vegades es diferencia entre pare biològic; l'esperma del qual ha participat, junt a un òvul, a la formació del fetus; i pare adoptiu, putatiu, etc., que s'ocupa del nen i que sovint és la parella de la seva mare.

## Vegeu també

* Mare
Viccionari
# William Fenn Sr

William "Willy" Fenn Sr fou un ciclista estatunidenc, professional des del 1904 fins al 1910. Es va especialitzar en les curses de sis dies.
El seu fill William també es dedicà al ciclisme.

## Palmarès

* 1900
** Campió dels Estats Units amateur en Velocitat
* 1908
** 1r als Sis dies de Pittsburgh (amb Frank Kramer)
* 1910
** 1r als Sis dies de Newark (amb Frank Kramer)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Ministre de Belles Arts

El Ministre de Belles Arts fou un departament oficial del govern de la República Irlandesa, l'estat autoproclamat que fou establit en 1919 pel Dáil Éireann. El càrrec fou abolit al cap de tres mesos.

## Ministre de Belles Arts

| Núm. | Nom | Mandat | Mandat | Partit | President de la República Irlandesa | President de la República Irlandesa |
| 1 | comte Plunkett | 26 d'agost de 1921 | 9 de gener de 1922 | Sinn Féin | | Éamon de Valera |
# Cèlas (Erau)

Cèlas (en francès Celles) és un municipi occità del Llenguadoc, situat al departament de l'Erau i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau
# Paňovce

Paňovce és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Košice, a l'est del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1274.
# Vodafone Ukraine

Vodafone Ukraine és el segon operador mòbil més gran d'Ucraïna amb 23,1 milions d'usuaris i, per tant, una quota de mercat del 38% (el setembre de 2014).
Fundada el 1992 com a UMC Ukraine per Ukrtelecom, TDC, Royal KPN i Deutsche Telekom, el 2003 va ser adquirida per Mobile TeleSystems (MTS), que va canviar el seu nom a MTS Ukraine el 2007. El 2015, es va reforçar l'associació preexistent amb Vodafone que va començar el 2008 i l'empresa va agafar el seu nom actual.

## Referències

* ↑ «Company : About Vodafone : Vodafone Ukraine» (en anglès). [Consulta: 29 abril 2017].

## Vegeu també

* Vodafone

## Enllaços externs

* Vodafone Ukraine - Lloc web oficial
# Miquel González i Sugranyes

Miquel González i Sugranyes (Tarragona, 1838 - Barcelona, 1924) fou un polític i historiador català. De jove treballà com a caixista en una impremta i milità a les files del republicanisme des de ben jove. Donà suport a la revolució de 1868 i s'afilià al Partit Republicà Democràtic Federal de Francesc Pi i Margall. Quan es va proclamar la Primera República Espanyola el 1873 fou escollit alcalde de Barcelona, i entre el 5 i el 7 de març de 1873 va donar suport la Proclamació de l'Estat Català de Baldomer Lostau. Després de la restauració borbònica el 1874 es retirà a la vida privada i a escriure llibres. El 1887 fou regidor de l'ajuntament de Barcelona pels republicans possibilistes. Fou enterrat al Cementiri de Montjuïc.

## Obres

* La República en Barcelona (1896)
* Mendicidad y beneficencia en Barcelona (1903)
* Contribució a la història dels antics gremis dels arts i oficis de la ciutat de Barcelona (1915-18)

## Fons personal

El fons personal de Miquel González i Sugranyes dipositat a l'Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona, està compost per un total de sis carpetes on s'hi guarda la documentació utilitzada per González i Sugranyes en la publicació de les seves obres: Mendicidad y Beneficiencia en Barcelona (1903) i Contribució a la història dels antichs Gremis dels Arts y oficis de la ciutat de Barcelona (1915), juntament amb altres notes inèdites.

## Enllaços externs

* Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.. Fons documentals: inventaris en format pdf. Fons privats
# Autacoide

Els autacoides són factors biològics caracteritzats per la seva acció paracrina local, especialment sobre el múscul llis. No s'ha de confondre aquesta funció amb la d'hormones i parahormones.
Pel que respecta a la musculatura llisa vascular existeixen autacoides vasoconstrictors i vasodilators.
Els autacoides vasodilatadors poden ser alliberats durant l'exercici, permetent la pèrdua d'escalfor a través de la pell.
La paraula autacoide prové de les arrels gregues "auto" (propi) i "akos" (alleujament, remei).
Alguns autacoides destacats són:
* Angiotensina
* Cinines
* Endotelines
* Histamina
* Monòxid de nitrogen (${\ce {NO}}$)
* Prostaglandines i Leucotriens (ambdós formen el subgrup dels Icosanoides)
* Serotonina

## Bibliografia

* William W. Douglas (1988). Autacoides, introducción. pp. 575-576.

## Referències

* ↑ Sobre els autacoides Arxivat 2008-10-07 a Wayback Machine.(castellà)
* ↑ Definició(anglès)

## Enllaços externs

* «Autacoide» (en anglès). Medical Subject Headings.
# Cèfal Molós

Cèfal (en llati Cephalus, en grec antic Κέφαλος "Képhalos") fou un cap dels molossos de l'Epir que juntament a un altre cap de nom Antinous, es va veure abocat a prendre partit per Perseu de Macedònia, degut a les calúmnies de Carops (Charops).
Del relat de Polibi, que explica els fets anteriors, sembla que es va suïcidar per no caure en mans dels romans, però Titus Livi diu va morir durant la conquesta de la ciutat molossa de Tecmon que va defensar obstinadament contra el romà Luci Anici aproximadament el 168 aC.

## Referències

* ↑ Cephalus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 668