OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Roig i Güell

Joan Roig i Güell (segle XX - Tarragona, agost 1999) fou un químic i pedagog tarragoní. Doctor en química en els anys 1930, 1940 i 1950. Va ser el fundador de l'antiga Acadèmia Roig de Tarragona, actualment el Col·legi Joan Roig, que s'ubica al centre de Tarragona, concretament al carrer Cristòfor Colom, 9.
Fou contemporani de l'impressor i bibliòfil Josep Virgili i Sanromà, l'avi Virgili, que portà els seus fills a estudiar a l'“Acadèmia Roig”.

## Referències

* ↑ «Col·legi Joan Roig, més de 80 anys educant de manera integral els alumnes». DiariMes [Tarragona], 23-05-2012, p. 8 [Consulta: 14 gener 2016].
* ↑ «BOE 149» (en castellà). BOE, 23-06-1975. [Consulta: 25 desembre 2021].
# José Manuel Botella Crespo

José Manuel Botella Crespo (Madrid, 16 de juliol de 1949 - Torrevieja, 22 de gener de 2021) va ser un polític madrileny, diputat a les Corts Valencianes en la III, IV i V Legislatures.
Metge cirurgià establert a València, ha estat president de l'Ateneu Mercantil de València i dels Ateneus d'Espanya. Va militar en el Partit Liberal, amb el que fou elegit en coalició amb Alianza Popular per Càceres a les eleccions generals espanyoles de 1986, on fou Vocal de les Comissions de Política Social i de Feina i d'Educació i Cultura.
Posteriorment fou elegit diputat a les eleccions a les Corts Valencianes de 1991, 1995 i 1999. Ha estat president de la Comissió no permanent especial per a l'estudi dels riscs, prevenció i situacions d'emergència i les seues conseqüències a la Comunitat Valenciana (1997-2002)
El 10 de juny de 2003 fou nomenat comissionat de la Conselleria de Sanitat de la Generalitat Valenciana per a l'assistència sanitària a la zona de Torrevella, encara que l'Hospital de Torrevella no estaria enllestit fins al a 2006.

## Referències

* ↑ «Muere José Manuel Botella Crespo» (en castellà). levante-emv.com, 22-01-2021. [Consulta: 22 gener 2021].
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Fitxa de les Corts Valencianes Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., IV Legislatura
* ↑ Fitxa de les Corts Valencianes Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., V Legislatura
* ↑ Sanidad paga 145.000 euros a un comisionado en Torrevieja para que controle un hospital que no existe, El País, 15 de febrer de 20
* ↑ Consejo de Salud en el Hospital de Torrevieja
# Joaquim Torroja Quinzà

Joaquim Torroja Quinzà (Reus, 1846 - segle XX) va ser un diplomàtic català.
Era fill de l'advocat i polític Bernat Torroja, i germà del militar Romàn Torroja. Va estudiar Dret a Barcelona i després va anar a Madrid a l'Escola Superior de Diplomàtica. El 1883 va ser nomenat vicecònsol a la ciutat de Boston i el 1886 era cònsol a Cayo Hueso, a Florida. El 1888 va ser destinat a París i el 1890 era cònsol general a Danzig, on va residir fins al 1912, quan passà a cònsol general a Londres. El 1913 es va jubilar i va ser homenatjat pel cos diplomàtic de la capital anglesa. Va tornar a Reus, on va morir en data desconeguda.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 649.
# José María Sánchez-Ventura y Pascual

José María Sánchez-Ventura y Pascual (Saragossa, 28 de setembre de 1922 - Madrid, 22 de maig de 2017) fou un jurista i polític espanyol. En el moment de la seva mort hi havia sobre ell una ordre de captura internacional per la firma de les últimes sentències de mort del franquisme.

## Biografia

Fill del polític, jurista i periodista saragossà José María Sánchez-Ventura y Gastón, va estudiar Dret a Saragossa, llicenciant-se el 1943. Guanyà per oposició el 1946 la plaça de sotssecretari lletrat del Banc de Bilbao, fundant 3 anys després la Mutualitat General de Previsió de l'Advocacia, que dirigirà durant 25 anys. El 1953 va ganyar per oposició una plaça de Notari i va ocupar despatx en diverses localitats. Entre 1958 i 1961 va dirigir, a més, el Col·legi Major Universitari «San Pablo» i, entre 1966 i 1970 va ser Delegat del Govern en el Canal de Isabel II de Madrid. El 1967 va ser nomenat President del diari “Informaciones”.
Va ser nomenat, al novembre de 1974, sotssecretari d'Informació i Turisme. Al març següent Franco el va nomenar ministre de Justícia, càrrec que ocupava a la defunció del dictador. En condició de Notari Major del Regne, va autoritzar l'acta que acreditava la mort de Franco el 20 de novembre de 1975, la que declarava la constitució del Consell de Regència, la que donava fe del jurament del Rei Joan Carles I i la que certificava la inhumació de les restes del general Franco en el Valle de los Caídos. Així mateix va assistir donant fe del jurament del Rei davant les Corts pocs dies després. Després de cessar com a ministre el 13 de desembre de 1975, va exercir com a notari a Elx fins a 1980. Des de 1983 fins a 1992 va ser notari de Madrid.

## Referències

* ↑ http://foromayorsanpablo.es/fallecimiento-de-jose-maria-sanchez-ventura-y-pascual//
* ↑ Picazo, Belén; Baquero, Juan Miguel «Estos son los 20 españoles acusados de crímenes en el franquismo a los que busca Interpol» (en castellà). eldiario.es, 12-11-2014 [Consulta: 13 novembre 2014].

## Vegeu també

* Querella argentina contra els crims del franquisme

## Enllaços externs

* José María Sánchez-Pascual Arxivat 2014-11-05 a Wayback Machine. a Gran Enciclopedia Aragonesa
* Fitxa del Congrés dels Diputats
# Josep Maria Vidal i Pallejà

Josep Maria Vidal i Pallejà (Reus 1894 - 1968) va ser un escriptor i periodista català.
Corredor de fruits secs, era un actiu col·laborador de diverses publicacions reusenques, sense tenir cap ideologia definida, però proper a postures dretanes. Publicà al Diario de Reus el 1912, 1913 i 1917, també a Foment, del 1913 al 1918, La Justícia Social, el 1915 i 1916, i a la Revista del Centre de Lectura el 1925 i sobretot a partir de 1953. També va col·laborar al setmanari Ceres de Valladolid, una publicació sobre temes d'agricultura. Va publicar la novel·la Flor d'obaga (Barcelona: Impremta Ràfols, 1917) i Contes del cel i de l'infern (Reus: Josep Vila i Sugranyes, 1928)," d'un postmodernisme tronat" diu Pere Anguera. Va ser president de l'Associació d'Iniciatives reusenca, una entitat que col·laborà amb l'Ajuntament per la promoció de la ciutat. En la postguerra (1947 i 1948) va ser regidor de l'Ajuntament.

## Referències

* 1 2 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 671.
* ↑ Recasens, Josep. Vida inquieta. Barcelona: Empúries, 1985, p. 35, nota 52. ISBN 8475960448.
# José Estruch Chafer

José Estruch Chafer (València, 2 de novembre de 1886 - 1930) fou un advocat, propietari agrari i polític valencià, diputat a les Corts Valencianes durant la restauració borbònica.
Es llicencià en dret i exercí com a registrador de la propietat a Cocentaina i Albaida. Membre del Partit Liberal, fou elegit diputat pel districte d'Albaida a les eleccions generals espanyoles de 1910. A les Corts defensà els interessos dels propietaris agraris i fou nomenat president de la Federació Agrària de Llevant. Va ser governador civil d'Osca, Girona i de les Illes Balears (1917).

## Referències

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.198. ISBN 9788495484802.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# José Eulogio Gárate Ormaechea

José Eulogio Gárate Ormaechea (Sarandí, Argentina - 20 d'octubre del 1944) és un exfutbolista basc nascut a l'Argentina que jugà com a davanter a l'SD Eibar, l'Indautxu, l'Atlètic de Madrid i la selecció espanyola.

## Trajectòria

Gárate va néixer a l'Argentina de pares bascos i va créixer a Eibar (Guipúscoa). Va començar la seva carrera com a futbolista al Sociedad Deportiva Eibar, des d'on va marxar a l'Indautxu de Bilbao. El 1966 va fitxar per l'Atlètic de Madrid. Juntament amb Luis Aragonés, Adelardo, Javier Irureta, Enrique Collar i Ufarte, va ser un important jugador del conjunt madrileny de finals dels seixanta i principis dels setanta. Gárate va ajudar el seu equip a guanyar la Primera divisió tres vegades, la Copa dos cops i a arribar a la final de la Copa d'Europa la temporada 1973-74, guanyant la Copa Intercontinental. Va ser un golejador notable, guanyant el trofeu Pitxitxi tres cops consecutius entre 1968 i 1970 i marcant els gols de la victòria a les finals de Copa de 1972 i 1976. Durant la seva estada a l'Atlético de Madrid, jugà 241 partits de lliga i marcà 109 gols.
L'1 de juny de 1977, amb la seva retirada del futbol professional per les complicacions d'una lesió al genoll, se li va concedir la medalla de plata al mèrit esportiu durant un partit homenatge a l'estadi Vicente Calderón.

## Palmarès

* Copa Intercontinental: 1974
* Primera divisió: 1969–70, 1972–73, 1976–77
* Copa del Rei: 1971–72, 1975–76
* Trofeu Pitxitxi: 1968–69, 1969–70, 1970–71

## Referències

* 1 2 3 «Perfil i estadístiques de José Eulogio Gárate» (en anglès). transfermarkt.de. [Consulta: 21 octubre 2012].
* ↑ «'Marca Eibar', imagen de ciudad» (en castellà). Eibar: elcorreo.com, 04-10-2012. [Consulta: 21 octubre 2012].
* ↑ «Notícia a la Vanguardia sobre la concessió de la medalla de plata al mèrit esportiu» (en castellà). La Vanguardia, 28-05-1977. [Consulta: 21 octubre 2012].
# Juan Álvarez de Lorenzana y Guerrero

Juan Álvarez de Lorenzana y Guerrero, (Oviedo, 29 d'agost de 1818 - Madrid, 15 de juliol de 1883), X Vescomte de Barrantes, va ser un polític, periodista i noble espanyol.

## Biografia

Va néixer al carrer de l'Àguila, a El Antiguo. Va cursar estudis de Dret per la Universitat d'Oviedo. En 1856 va ser designat sotssecretari de governació, al costat de José de Posada Herrera. De 1857 a 1883 va ser diputat i senador per Llaviana, Avilés i Salas.
En la seva carrera política, durant el regnat d'Isabel II, Lorenzana va ser membre del Partit Moderat, canviant després a la Unió Liberal de Leopoldo O'Donnell. Va ser nomenat ministre d'Estat de 1868 a 1869, després de la revolució que va enderrocar Isabel II, en un gabinet encapçalat per Francisco Serrano.
En 1874 va ser nomenat ambaixador d'Espanya davant la Santa Seu, i després de la restauració de la monarquia en Alfons XII, va ser conseller d'Estat i senador vitalici des de 1877.
Va ser nomenat cavaller gran creu de l'Orde de Carles III i cavaller gran creu de l'Orde d'Isabel la Catòlica. I havent estat un gran periodista, fou un orador mediocre.

## Referències

* ↑ Juan ÁLvarez de Lorenzana a l'Enciclopedia de Oviedo
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Fitxa del Senat
# Juan Mujica

Juan Mujica (Casa Blanca, 22 de desembre de 1943 - Montevideo, 11 de febrer de 2016) fou un futbolista uruguaià de les dècades de 1960 i 1970.
Fou 22 cops internacional amb la selecció de futbol de l'Uruguai amb la qual participà a la Copa del Món de Futbol de 1970.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Nacional, Lille i Lens.
També destacà com a entrenador de futbol a diversos clubs sud-americans:
* 1980-1981 Nacional
* 1982 Deportes Tolima
* 1983 Millonarios FC
* 1985 Atlético Nacional
* 1987 Grêmio
* 1989 Racing
* 1994 Independiente Medellín
* 1995 Saprissa
* 1999-2000 Alajuelense
* 2003–2004 Alianza F.C.

## Referències

* ↑ «Se fue un grande» (en castellà). ovaciondigital.com.uy, 11-02-2016. Arxivat de l'original el 2016-02-12.
* ↑ Uruguay record international players Arxivat 2011-06-28 a Wayback Machine. at rsssf
* ↑ Juan Mujica a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Ruiz M., Juan Guillermo. «Un día como hoy en el fútbol: Diciembre 22» (en castellà). GolGolGol Futbol, 22-12-2011. Arxivat de l'original el 21 febrer 2013.
* ↑ Muere futbolista Juan Mujica... El Comercio, 11 febrer 2016
# Juan Muñoz

«Juan Muñoz» té aquests significats:
* Juan Antonio Muñoz: Membre de Cruz y Raya
* Juan Muñoz (escultor): Escultor
* Juan Muñoz Muñoz: Futbolista andalús
# Jānis Dūklavs

Jānis Dūklavs (Ķegums, Letònia, 24 de novembre de 1952) és un polític letó, que és l'actual Ministre d'Agricultura de Letònia des del 22 de gener de 2014, dins el segon Gabinet Straujuma.
El 12 de març de 2009, va ser nomenat Ministre d'Agricultura, a proposta de la Unió de Verds i Agricultors (ZZS), de la qual no és membre. Un mes abans, es va negar a tenir aquesta posició. Reelegit després de les eleccions parlamentàries de 2010, va haver d'abandonar el seu lloc el 25 d'octubre de 2011, un mes després de les eleccions parlamentàries anticipades. En aquesta elecció, també va ser elegit diputat de la Saeima i va ocupar l'escó amb el grup ZZS. Novament va ser nomenat ministre d'Agricultura el 22 de gener de 2014, dins el primer Gabinet Straujuma, i va seguir ocupant el càrrec dins el segon Gabinet Straujuma.

## Referències

* ↑ «The Cabinet of Ministers of the Republic of Latvia: Jānis Dūklavss». Cabinet of Ministers of the Republic of Latvia. Arxivat de l'original el 2009-09-15. [Consulta: 17 abril 2010].
# Jānis Lidmanis

Jānis Lidmanis (Riga, 18 de gener de 1910 - Melbourne, 29 de novembre de 1986) fou un futbolista i jugador de basquetbol letó de la dècada de 1930.
Fou 55 cops internacional amb la selecció de Letònia de futbol.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de Rīgas FK, on jugà amb Ēriks Pētersons i Sergejs Maģers. En basquetbol jugà al club JKS Riga i amb la selecció guanyà la medalla d'or a l'EuroBasket 1935 de Suïssa.

## Referències

* ↑ Mamrud, Roberto. «Latvia - Record International Players». RSSSF, 16-12-2010.
* ↑ Perfil a eu-football.info
# József Pálinkás

József Pálinkás (Seghedino, 10 de març de 1912 - Budapest, 24 d'abril de 1991) fou un futbolista hongarès de la dècada de 1930.
Pel que fa a clubs, va jugar al Szeged FC. També fou internacional amb Hongria, amb qui disputà el Mundial de 1938.

## Referències

* ↑ «1938 FIFA World Cup France». Arxivat de l'original el 2013-12-10. [Consulta: 21 maig 2017].
* ↑ FIFA perfil Arxivat 2014-04-11 a Wayback Machine.
# Excel (Alabama)

Excel és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 582 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Excel tenia 582 habitants, 226 habitatges, i 166 famílies. La densitat de població era de 136,2 habitants/km².
Dels 226 habitatges en un 35,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,3% hi vivien parelles casades, en un 12,8% dones solteres, i en un 26,5% no eren unitats familiars. En el 24,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,58 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,09.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,3% tenia menys de 18 anys, un 10,8% entre 18 i 24, un 29,2% entre 25 i 44, un 21% de 45 a 60 i un 12,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones hi havia 92,7 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.214 $ i la renda mediana per família de 41.667 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.058 $ mentre que les dones 22.143 $. La renda per capita de la població era de 16.158 $. Aproximadament el 7,7% de les famílies i el 7,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
# Nodachi

Una Nodachi (野太刀:のだち) és una gran espasa japonesa a dues mans. Nodachi es tradueix aproximadament com "espasa de camp", no obstant això algunes fonts suggereixen que el significat de "nodachi" és bàsicament el mateix que ōdachi que significa "gran espasa". La confusió de termes ha fet que "nodachi" es convertisca pràcticament en un sinònim de la molt més gran "ōdachi". D'aquesta manera, mentre l'ús original del terme es podria referir a qualsevol tipus d'espasa llarga de batalla (daitō), incloent el tachi, s'usa freqüentment de manera incorrecta a qualsevol tipus d'espasa japonesa de gran grandària.

## Història i Ús

Una Nodachi té el mateix aspecte general i disseny que un tachi però són considerablement més llargues. La nodachi la duia la infanteria i estava dissenyada com una arma per a la guerra contra la cavalleria i enfrontaments en camp obert, ja que la seua longitud feia que el seu ús en interiors o a curta distància fóra difícil. Encara que eren una arma efectiva contra la cavalleria no s'usaven habitualment per diverses raons:
* La fulla era més difícil de forjar comparada amb una espasa de grandària normal
* Era necessària una gran força per a esgrimir-la adequadament
* Armes com la naginata o la nagamaki eren més efectives per al mateix ús en el camp de batalla.
Durant temps de pau l'espasa es duia penjada en l'esquena com un símbol d'estatus, al contrari que la majoria de les espases japoneses com la katana, wakizashi, i tachi que s'ajustaven a la cintura o al cinturó; no obstant això no es desembeinava des de l'esquena. La nodachi era més difícil d'esgrimir a causa de la seua anormal grandària i pes, però com qualsevol arma, podia ser extremadament mortal en mans d'un guerrer hàbil. La grandària de la fulla feia de la nodachi una arma terrible en mans d'un mestre. La longitud de l'empunyadura variava entre 30 i 33 centímetres i la longitud de la fulla havia de ser d'almenys 90 cm. La seua capacitat de tall i el seu abast excedien els d'una katana. La llegenda diu que una nodachi podia partir en dos un guerrer i el seu cavall amb un sol colp.
En algunes arts marcials de la Xina, sent Pa Kua Chang potser el millor exemple, s'usen armes de grandària superior al normal amb propòsit d'entrenament per a condicionar a l'executant per a usar una arma de grandària normal de manera més eficient (com és el cas en les arts marcials Japoneses amb el suburitō, una pesada arma de fusta).
El Kage-ryū és una de les poques escoles d'arts marcials japoneses que encara queden, que usa entrenaments amb l'espasa llarga Japonesa (que diuen choken).
Aquesta espasa fou usada també per Sasaki Kojiro, un espadatxí molt hàbil i mortal amb la nodachi. És bastant famós per perdre contra Musashi Miyamoto (que hi ha qui afirma que fou el més gran espadatxí que ha viscut).

## Ficció

La nodachi apareix sovint en videojocs, manga, i anime. És interessant comprovar la proliferació de nodachi en la ficció; no obstant las nodachi foren molt rares històricament. un exemple notable és: Sephirot de Final Fantasy 7

## Enllaços externs

* Choken Battojutsu Kageryu – Longswords of Yanagawa-han
* Nodachi / Ōdachi
# Enneapterygius trisignatus

Enneapterygius trisignatus és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical que viu entre 1-3 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nova Caledònia.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1994. Tripterygiid fishes of Australia, New Zealand and the southwest Pacific Ocean (Teleostei). Theses Zool. 24:1-585.
* Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Dercil·lides

* Per a altres significats, vegeu «Dercil·lides (desambiguació)».
Dercil·lides (en llatí Dercyllidas, en grec antic Δερκυλλίδας "Derkyllídas") fou un militar espartà. Xenofont diu que portava el renom de Scythus, i Ateneu de Nàucratis diu que era Sisyphus. Segurament el segon és una confusió.
A la primavera del 411 aC va ser enviat a l'Hel·lespont per instigar la revolta de les ciutats de la regió contra Atenes i va aconseguir dominar Abidos i Làmpsac, encara que els atenencs, dirigits per Estrombíquides, van recuperar Làmpsac de forma gairebé immediata.
El 399 aC va substituir Tibró en el comandament de l'exèrcit utilitzat per protegir els grecs d'Àsia contra Pèrsia, i va jugar hàbilment amb la rivalitat entre els sàtrapes Farnabazos II i Tisafernes, i després de signar un acord amb al segon, va marxar contra l'altre. Dercil·lides tenia una especial enemistat amb Farnabazos que l'havia derrotat un temps endarrere quan era governador d'Abidos sota ordres de Lisandre. Va conquerir nou ciutats en 8 dies junt amb els tresors de Mània, la darrera satrapessa de la província. Finalment va ajustar una treva amb Farnabazos i es va retirar a Bitínia a passar l'hivern, on va mantenir el seu exèrcit a base de saquejos.
A la primavera del 398 aC va sortir de Bitínia i es va trobar a Làmpsac amb els enviats espartans que li van comunicar que el seu comandament continuava un any més i que el govern estava satisfet amb la disciplina de les seves tropes en comparació al que passava sota Tibró.
Assabentat que algunes ciutats gregues del Quersonès traci havien enviat ambaixadors a Esparta per demanar ajut contra els bàrbars tracis, va renovar la treva amb Farnabazos, va creuar a Europa i va construir un mur de protecció a la península del Quersonès. Llavors va assetjar Atarneu de la que s'havien apoderat alguns exiliats de Quios i el seu general Dracó de Pel·lene la va ocupar després d'una obstinada defensa. Es va erigir així en defensor de les ciutats gregues.
El 397 aC les ciutats jòniques van enviar ambaixadors a Esparta aconsellant un atac a Cària per assegurar la independència de les ciutats gregues. Els èfors van ordenar a Dercil·lides d'atacar a Tisafernes i Farnabazos però aquestos van unir les seves forces; abans de cap enfrontament es van establir negociacions on Dercil·lides va exigir la independència de les ciutats gregues i els sàtrapes la retirada dels espartans. Es va signar una treva provisional a l'espera de la decisió del rei de Pèrsia.
El 396 aC Agesilau va creuar a l'Àsia i va comissionar a Dercil·lides a concertar un acord amb Tisafernes, després del qual sembla que va tornar a Esparta.
El 394 aC va ser l'encarregat de portar notícies de la batalla de Corint a Agesilau, al que va trobar a Amfípolis.

## Referències

* ↑ 1.Dercyllidas a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 993-994
# Grau (orografia)

Un grau és un pas que transcorre per un indret abrupte i normalment de fort pendent, que permet salvar una cinglera o una costa de difícil accés. Els graus poden estar més o menys obrats (habitualment amb parets i talussos per sostenir o eixamplar el camí, graons, etc.), depenent del seu grau d'utilització, importància del lloc a accedir o la dificultat del pas.

## Referències

* ↑ Gran Enciclopèdia Catalana
Viccionari
# Emirat del Baix Asir

Emirat del Baix Asir és el nom dels següents llocs: