OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marmota d'Alaska

La marmota d'Alaska (Marmota broweri) és una espècie de rosegador de la família dels esciúrids. Viu a la serralada Brooks (Alaska) i possiblement al nord-oest del Canadà. S'alimenta d'herba i plantes herboses. El seu hàbitat natural és la tundra àrtica. Hiberna durant els mesos més freds de l'any. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.
Aquest tàxon fou anomenat en honor del caçador de balenes, paranyer, comerciant i cap de correus estatunidenc Charles Dewitt Brower.

## Referències

* ↑ Linzey, A. V.; NatureServe (Hammerson, G.; Cannings, S.). Marmota broweri. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 1 novembre 2015.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 58. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Mascames

Mascames (en grec antic Μασκάμης) va ser un sàtrapa persa, fill de Megadostes o Megalostes.
Xerxes I de Pèrsia el va nomenar governador de Dorisc a Tràcia, càrrec que va exercir amb energia i fidelitat, rebutjant tots els intents dels grecs, després del fracàs de l'expedició persa a la Segona Guerra Mèdica, de fer-lo fora. Xerxes el va honorar amb regals, i més tard Artaxerxes I de Pèrsia va continuar honorant als seus descendents, segons diu Heròdot.

## Referències

* ↑ Heròdot. Històries, VII, 105, 106
* ↑ Smith, William (ed.). «Mascames». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 10 febrer 2022].
# Margny (Marne)

Margny és un municipi francès, situat al departament del Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 109 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Margny era de 109 persones. Hi havia 32 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (8 dones vivint soles i 8 dones vivint soles), 4 parelles sense fills, 16 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 67 habitatges, 41 eren l'habitatge principal de la família, 16 eren segones residències i 10 estaven desocupats. 66 eren cases i 1 era un apartament. Dels 41 habitatges principals, 34 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien dues cambres, 9 en tenien tres, 11 en tenien quatre i 19 en tenien cinc o més. 34 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 16 habitatges hi havia un automòbil i a 19 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Margny el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 4 | 85 a 89 | 8 |
| 4 | 80 a 84 | 4 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 8 | 40 a 44 | 0 |
| 8 | 35 a 39 | 12 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 4 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 8 |
| 0 | 10 a 14 | 8 |
| 4 | 5 a 9 | 8 |
| 4 | 0 a 4 | 8 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 66 persones, 45 eren actives i 21 eren inactives. De les 45 persones actives 39 estaven ocupades (24 homes i 15 dones) i 6 estaven aturades (2 homes i 4 dones). De les 21 persones inactives 8 estaven jubilades, 6 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials i 1 d'una empresa de construcció.
L'any 2000 a Margny hi havia 4 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 500 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Margny a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Margny a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Mariner 9

La Mariner 9 fou una missió espacial no tripulada de la NASA, dins el programa Mariner, amb l'objectiu d'explorar el planeta Mart. Fou llançada el 30 de maig de 1971 i arribà al planeta el 14 de novembre d'aquell mateix any. A diferència de les seves predecessores, la Mariner 9 no realitzà un flyby o sobrevol, sinó que entrà en òrbita al voltant de Mart, convertint-se així en la primera sonda espacial en orbitar un altre planeta. Després de diversos mesos de tempestes de pols, aconseguí registrar nombroses imatges detallades de la superfície planetària.

## Objectius i resultats científics

La Mariner 9 fou dissenyada per prosseguir els estudis atmosfèrics de les Mariner 6 i Mariner 7 i per cartografiar més del 70% de la superfície marciana des de baixa altura (1.500 km) i amb la màxima resolució possible (fins a 1 km per píxel). La sonda també transportava un radiòmetre infraroig per detectar fonts de calor indicatives d'activitat volcànica. També es va considerar la possibilitat d'estudiar les dues llunes de Mart, Fobos i Deimos.
Quan la Mariner 9 arribà a Mart la superfície estava oculta a causa de tempestes de pols, de manera que des de la Terra s'ordenà a la sonda que retardés l'adquisició d'imatges fins que la tempesta hagués passat. Després de 349 dies en òrbita, la Mariner 9 transmeté 7.329 imatges, que cobrien més del 80% de la superfície del planeta. Les imatges, les millors obtingudes fins a la data, revelaren llits fluvials, cràters, volcans apagats (com l'Olympus Mons, el més gran del sistema solar), canyons (com el Valles Marineris), evidència d'erosió eòlica i fluvial i altres dades, També fotografià Fobos i Deimos. El gran sistema de canyons anomenat Valles Marineris rep el seu nom de la Mariner 9.

## Referències

* ↑ «Mariner 9: Trajectory Information». National Space Science Data Center. [Consulta: December 28, 2011].
* ↑ «Mariner Mars 1971 Project Final Report». NASA Technical Reports Server. Arxivat de l'original el 2022-10-09. [Consulta: December 28, 2011].
* ↑ «Mariner 9: Details». National Space Science Data Center. [Consulta: December 28, 2011].
* ↑ «NASA Programs & Missions Historical Log». Arxivat de l'original el 2014-11-13. [Consulta: 12 desembre 2011].
* ↑ Pyle, Rod. Destination Mars. Prometheus Books, 2012, p. 73–78. ISBN 978-1-61614-589-7. «It was the first spacecraft to enter orbit around another world. ... [It] continues to orbit Mars to this day, sailing around the planet deaf and dumb in the cold darkness.»
* ↑ NASA.gov
* ↑ «Mariner 9: First Spacecraft to Orbit Mars». Space.com, 08-11-2018.
* ↑ Mars Exploration Program: Mariner 8 & 9
* ↑ Hartmann, W. O. Raper. 1974. The New Mars. The Discoveries of Mariner 9. With the Cooperation of the Mariner 9 Science Experiment Team. Prepared for the NASA Office of Space Science.
* ↑ Pyle, Rod. Destination Mars. Prometheus Books, 2012, p. 73–78. ISBN 978-1-61614-589-7. «It was the first spacecraft to enter orbit around another world. ... [It] continues to orbit Mars to this day, sailing around the planet deaf and dumb in the cold darkness.»

## Enllaços externs

* Llista de missions d'exploració de Mart
# Marià Martínez i Vallès

Marià Martínez i Vallès (Barcelona, 22 de setembre de 1899 - Barcelona, 26 de juliol de 1972), conegut futbolísticament com a Rini, fou un futbolista català de la dècada de 1920.

## Trajectòria

Va néixer al barri barceloní de Les Corts. Començà a jugar l'any 1912 a l'infantil del New Catalonia com a davanter centre, passant a continuació a la posició d'extrem dret. Passà la major part de la seva vida futbolística a Sants, primer al Centre d'Esports i després a la Unió Esportiva, després de la fusió del primer amb l'FC Internacional. Debutà al Centre d'Esports el 1916, i després d'apartar-se del futbol en contraure matrimoni, retornà a l'equip el 1920. Ja a la UE Sants coincidí amb homes com Carulla i Sancho. La temporada 1927-1928 defensà els colors del RCD Espanyol, El 1928 ingressà al Patria Aragón de Saragossa, on també feu d'entrenador. A començaments de 1929 fitxà pel Zaragoza CD, on acabà la seva carrera. A Saragossa, el 22 de juny de 1930 es va fer un partit en homenatge a Rini entre dues seleccions d'Aragó i Catalunya. Els aragonesos van vèncer 3 a 1.
Fou convocat amb la selecció catalana de futbol per jugar enfront París, Praga i Zuric, disputant la segona part d'aquest darrer partit. També jugà la final de la Copa Princep d'Astúries enfront Astúries al camp del Molinón el 5 de setembre de 1926. Un cop retirat treballà a la Mutual Esportiva de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Don Mariano Martínez Vallés Rini». La Vanguardia, 27-07-1972.
* ↑ «Siluetas futbolísticas». Mundo Deportivo, 21-07-1926.
* ↑ «En el Español juega Oramas - Debuta Rini, el ex sansense en el segundo equipo». Mundo Deportivo, 23-10-1927.
* ↑ «Los cuadros de jugadores de los distintos clubs». Mundo Deportivo, 03-09-1928.
* ↑ «¿Jugadores del Patria al Zaragoza?». Mundo Deportivo, 15-02-1929.
* ↑ «En Zaragoza». Mundo Deportivo, 23-06-1930.
* ↑ «El hermoso final de Zurich». Mundo Deportivo, 12-07-1926.
* ↑ «Viejos ídolos». Mundo Deportivo, 15-12-1968.
# Marsdenia australis

Marsdenia australis, amb els noms comuns en anglès de bush banana, silky pear o green vine és una planta nativa d'Austràlia. Es troba a Austràlia Central i Austràlia Occidental.
Els seus petits fruits són comestibles. També les flors i les rels es poden menjar.
Tradicionalment la consumeixen els aborígens australians.

## Notes

* ↑ «Marsdenia australis». Australian Plant Name Index (APNI), IBIS database. Centre for Plant Biodiversity Research, Australian Government, Canberra. [Consulta: 11 juliol 2009].
* ↑ Peter Kenneth Latz, Jenny Green, "Bushfires & Bushtucker: Aboriginal Plant Use in Central Australia", IAD Press, 1995, ISBN 0-949659-83-5
* ↑ Aboriginal Symbols. Bush Banana - Indigenous Australia - Iconography and Symbols

## Enllaços externs

* Alice Springs Town Council Arxivat 2011-05-24 a Wayback Machine.
* Leichhardtia australis
# Marciano Sigüenza

Marciano Sigüenza fou un dirigent anarcosindicalista espanyol.
Cap al 1944 era vicesecretari del comitè peninsular de la Federació Ibèrica de Joventuts Llibertàries dirigit per Manuel Amil Barciá. Exiliat a França després de la guerra civil espanyola, en el Ple Intercontinental de Marsella d'agost de 1973 fou escollit Secretari General de la CNT, càrrec que ocupà fins al 1975.
Durant la transició democràtica tornà a Espanya, i el 1982 fou dirigent del Sindicat Tèxtil de la CNT a Madrid. El 1983 fou nomenat secretari d'exteriors del Comitè Nacional de la CNT i col·laborà a les publicacions CNT, Apeadero i Solidaridad Obrera.

## Enllaços externs

* Marciano Sigüenza a Enciclopedia del Anarquismo Español, part 5, p. 54
# Mare de Déu del Pla

Mare de Déu del Pla és una capella del terme de Corró d'Amunt, al municipi de les Franqueses del Vallès (Vallès Oriental). Està al costat del Mas Carbó (Corró d'Amunt), avui Can Viure. És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Capella romànica de planta rectangular, amb una sola nau i absis rodó. A l'exterior presenta arcuacions llombardes. A l'interior hi ha dues arcades apuntades, de pedra, a banda i banda de la nau. La volta és apuntada i arrebossada, possiblement fruit d'una reforma de l'època gòtica, existia també un retaule d'estil gòtic cremat a la guerra del 1936.
A la cara de migdia hi ha l'antiga porta, tapiada, d'arc de mig punt, descoberta durant la restauració. A ponent hi ha la porta allindanada, amb una mena de timpà al damunt. Una petita finestra d'ull de bou i campanar d'espadanya (posterior).
Està situada prop del Mas Viure, orientada a llevant. A l'interior hi havia una imatge de la Mare de Déu també destruïda el 1936.
L'ermita té uns Goigs dedicats a la Mare de Déu del Pla que canten: "Puix la llum de l'alba clara, té l'orient en vostre altar: Demostreu-nos que sou Mare, Santa Maria del Pla".

## Història

Apareix documentada per primer cop l'any 1077 (testaments dels cònjuges Ermengol Samarell i Tuitgarda, morts el 1077 i 1094 respectivament). També apareix en algun document de Can Viure, casa situada al costat de l'ermita. L'any 1026, Bernat Carbó, habitant de Can Viure, fa una donació a l'ermita, l'any 1243 Ramón Carbó fa una altra donació. Tot i pertànyer al bisbat, a Can Viure sempre han tingut cura de l'edifici.
Probablement existia una església anterior al segle xi coberta amb fusteria, que a finals del mateix segle se li va afegir l'absis, substituint un d'anterior i se li canvia la coberta edificant-la de pedra amb els arcs formers que reforcen les parets antigues.
Probablement es va edificar al segle xi i va ser modificada al segle xv o XVI tal com indica el retaule que existia i la volta apuntada. L'any 1953 va ser restaurada pel bisbat, mantenint l'estructura original i posant al descobert la porta i els arcs.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Mare de Déu del Pla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
* ↑ «Goigs a la Mare de Déu del Pla de Corró d'Amunt». [Consulta: 2016].
# Mare de Déu del Prat

* Per a altres significats, vegeu «Mare de Déu del Prat de Figuerola d'Orcau».
La Mare de Déu del Prat és una capella de Sant Joan de les Abadesses (Ripollès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'oratori de la Mare de Déu del Prat és una antiga capelleta o reposador situada a la vora de l'antic camí ral a Camprodon, és a dir al NE, molt a prop de la vila, erigida vers el 1435 per iniciativa de dos menestrals de la població. S'hi venerava una imatge d'alabastre de tipus gòtic, donada pel canonge donat del monestir Enric Valeric. La capella actual fou feta el 1602, i l'altra el 1623. Restà sense culte entre 1936 i el 1970, que fou novament oberta.
És una capella de reduïdes mides situades als afores de Sant Joan. És de planta quadrangular amb un petit porxo obert a migdia i ponent. La fàbrica és de pedra treballada i pedres de riu, la coberta és a dues aigües. L'any 1935 inicia les obres de restauració l'arquitecte Raimon Duran i Reynals que queden parades fins que a finals dels anys 60 del segle xix es torna a refer amb una fidelitat admirable (Ramon Vila, Francesc Fajulas...). A partir del 1970 fou novament oberta al culte.

## Referències

* 1 2 «Mare de Déu del Prat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2014].
# Maria José de Santana

Maria José de Santana, primera baronessa de Santana, (? - Juiz de Fora, 5 de juny de 1870) va ser una noble brasilera.
Estava casada amb Mariano José Ferreira, que va morir abans que la baronessa rebés el seu títol. Era la mare de Mariano Procópio Ferreira Lage.
Va ser agraciada amb el títol de Baronessa de Santana el 20 de juny de 1861, per l'emperador Pere II del Brasil. Segons algunes fonts, hauria estat recompensada per haver ofert al monarca, durant un dels seus viatges a Minas Gerais, tres mòmies indígenes que es van trobar a la seva granja de Rio Novo. Altres fonts esmenten que el seu fill, Mariano Procópio, en ser agraciat, va declinar de l'honor a favor de la seva mare. Mitjançant la carta de nominació, el monarca hauria deixat clar que, «en vista dels serveis prestats per Mariano Procópio Ferreira Lage; i voler donar-li un testimoniatge de particular distinció: Haig de fer Mercé a la seva mare».
Era la propietària de la granja Fortaleza de Sant'Anna, comprada per Cândido Tostes del seu fill, Mariano. La granja va ser ocupada pel MST (Movimento dos Trabalhadores Rurais Sem Terra) el març de 2010 i va ser expropiada el 2013 per l'INCRA (Instituto Nacional de Colonização e Reforma Agrária).
És citada per Artur Azevedo, en la seva història curta Pobres liberais.

## Referències

* ↑ Grafia original, Maria Joze de Sant'Anna.
* ↑ Grafia original, baroneza de Sant'Anna.
* ↑ Archivo nobiliarchico brasileiro (portuguès)
* ↑ A Família Ferreira Lage Arxivat 2011-04-04 a Wayback Machine. (portuguès)
* ↑ Dantas, Regina «Um museu dentro de casa» (en portuguès). Revista de História da Biblioteca Nacional, 01-06-2008. Arxivat de l'original el 2008-07-12 [Consulta: 16 setembre 2018].
* ↑ Moritz, Lilia; Dantas, Regina «SCHWARCZ O Museu do Imperador: quando colecionar é representar a nação» (en portuguès). Revista do Instituto de Estudos Brasileiros, 46 [São Paulo], 2008.
* ↑ GENOVEZ, Patrícia Falco. A viagem enquanto forma de poder: a viagem de Pedro II e a inauguração da rodovia União e Indústria, em 1861. Revista Tempo, Rio de janeiro, Vol. 3, n° 5, 1998, pp. 161-180.
# Maria João Pires

Maria João Pires (Lisboa, 23 de juliol de 1944) és una pianista portuguesa que resideix a Bèlgica. Va començar els estudis al Conservatori de la seva ciutat natal, Lisboa, i els va prosseguir a Alemanya amb Karl Engel, de qui va rebre importants impulsos per a la seva evolució. La seva consagració internacional va arribar el 1970, quan va guanyar el Concurs Beethoven a Brussel·les.
Des de llavors ha actuat amb les orquestres i directors més rellevants, llaurant-se un important nom com a intèrpret mozartiana, però destacant també en la interpretació d'altres autors clàssics i romàntics, en particular: Bach, Beethoven, Schumann, Schubert, Mozart, Brahms i Chopin. També ha conreat la música de cambra, destacant sempre per l'efusió natural i l'encant que desprenen les seves versions.
En la seva carrera discogràfica han destacat els discos Moonlight (amb sonates de Beethoven, Le voyage magnifique (integral dels impromptus de Schubert), els d'obres de Chopin. de sonates de Grieg i els trios de Mozart, amb Augustin Dumay (violí) e Jiang Wang (violoncel).
En 1999, va fundar el Centro de Belgais para o Estudo das Artes, a Castelo Branco, institució dedicada a l'ensenyament i la difusió de la música entre nens i, en general, la població rural, amb un mètode pedagògic innovador. S'hi feien festes musicals amb concerts a l'aire lliure, oberts a tothom, on participaven Pires i altres artistes vinguts d'arreu. Pires va trobar molts entrebancs i manca de suport i ajuts per part de l'administració pública, com també crítiques d'un sector de la població que no aprovava el mètode d'ensenyament. Aquesta manca de suport va provocar que deixés el centre en 2006, que continuà obert fins 2009. i que, com a mostra de disconformitat, marxés a viure al Brasil en 2006: des de 2008, visqué en Lauro de Freitas (Salvador, Bahia) i obtingué la doble nacionalitat brasilera i portuguesa.
Entre 2012 i 2016, ha estat mestra resident en la Queen Elisabeth Music Chapel (Waterloo, Bèlgica), fent classes de piano a joves pianistes. En aquest marc, va iniciar el "projecte Partitura" amb la Chapelle Musicale de Brussel·les per tal d'impulsar la carrera de joves talents, dins del qual està participant el pianista barcelonès Ignasi Cambra. Arran d'aquesta estada, ha establert la residència a Bèlgica.
En 2017, va anunciar que deixava la interpretació en concerts i gires. No obstant, ha seguit oferint concerts per tot el món, incloent interpretacions al Palau de la Música Catalana.

## Referències

* ↑ «Maria João Pires. Piano» (en anglès). Calouste Gulbenkian Foundation, 23-09-2019. [Consulta: 27 maig 2020].
* ↑ Gramophone Recommended Recordings
* ↑ Belgais resiste à saída de Maria João Pires
* ↑ «Maria João Pires troca Belgais por nova vida no Brasil 27 de julho de 2006, publico.clix.pt/». Arxivat de l'original el 2007-05-05. [Consulta: 9 febrer 2018].
* ↑ Cervantes, Xavier «Ignasi Cambra: “L'ensenyament musical a les escoles per a nens cecs sovint és un desastre”». Diari ARA, 09-03-2016 [Consulta: 9 març 2016].
* ↑ «Pires, Orquestra Gulbenkian & Castro». [Consulta: 2 juny 2022].
# Maria João Ganga

Maria João Ganga (Huambo, 1964) és una directora de cinema angolesa.
Es va formar en l'École supérieure d'études cinématographiques de París. Va treballar com a assistent del director en diversos documentals, entre els quals destaca Rostov-Luanda d'Abderrahmane Sissako. També ha escrit i dirigit obres de teatre.
La seva principal obra cinematogràfica és Na Cidade Vazia (2004), el guió de la qual també va escriure. És un drama sobre un grup de nens en la Luanda de la postguerra. Va ser el primer llargmetratge angolès dirigit per una dona.
Amb Na Cidade Vazia va obtenir premis en el Paris Film Festival, el Festival de Cinema Africà, Àsia, Amèrica Llatina de Milà, el Festival du Film de Femmes de Créteil i el Festival Vues d'Afrique de Mont-real en 2004.

## Referències

* 1 2 «Maria Joao Ganga» (en anglès). IFFR, 04-09-2015.
* ↑ «NA CIDADE VAZIA – Festival de Cine Africano» (en castellà). www.fcat.es. Arxivat de l'original el 2018-03-02. [Consulta: 1r març 2018].
# Maria João Rodrigues

Maria João Rodrigues (Lisboa, 25 de setembre de 1955) és una acadèmica i política portuguesa especialitzada en assumptes de política europea. Va ser ministra de Formació i Ocupació de Portugal al primer govern del primer ministre António Guterres (1995-1997).
Peça clau en l'estratègia de Lisboa, ha estat experta en economia política de la UE i ha treballat sobretot com a assessora especial de polítics portuguesos i europeus, en particular de l'exprimer ministre Guterres, de diversos comissaris europeus i de l'expresident del Partit Socialista Europeu Poul Nyrup Rasmussen. El 2014 va ser escollida eurodiputada, integrant l'Aliança Progressista de Socialistes i Demòcrates, que la va triar com a vicepresident d'assumptes econòmics i socials.
El desembre de 2015 va ser nomenada membre del Consell d'Estat de Portugal.

## Referències

* 1 2 «Maria João RODRIGUES» (en anglès). European Parliament. [Consulta: 29 juliol 2020].

## Enllaços externs

* Maria João Rodrigues - Lloc web oficial
# Matenadaran

El Matenadaran (Մեսրոպ Մաշտոցի անվան հին ձեռագրերի ինստիտուտ en el seu nom original complet) és el museu - dipòsit de manuscrits d'Erevan, destacable per la seva extensa col·lecció medieval. El fons es va iniciar al segle V però va patir nombrosos saquejos en les diferents guerres que va patir Armènia. No va ser fins al 1959 que va ser traslladat a l'edifici actual.
El Matenadaran conté documents en més de 2000 idiomes, entre els quals es troben els manuscrits medievals il·luminats en armeni dedicats a diverses matèries, entre elles la historiografia de l'època.

## Referències

* ↑ Chookaszian, Babken L. and Levon Zoryan. «Մատենադարան» (Matenadaran). Armenian Soviet Encyclopedia. Yerevan: Armenian Academy of Sciences, 1981