OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 378 aC

El 378 aC va ser un any del calendari romà prejulià. En aquell temps, era conegut com a any del tribunat de Fidenat, Medul·lí, Lanat, Sícul, Pulvil i Macerí (o, més rarament, any 376 ab urbe condita o de la fundació de la ciutat). L'ús del nom «378 aC» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini va ser el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments
### Antiga Grècia

* El general i estadista Epaminondes assumeix el control de Tebes i Pelòpides és elegit beotarca (magistrat suprem) de la ciutat.
* Cleòmbrot I, rei d'Esparta, va a Beòcia al front d'un exèrcit per sufocar la rebel·lió que l'any anterior (379 aC) havia iniciat la ciutat de Tebes. Va rondar 16 dies per Beòcia sense combatre i retorna deixant com a governador (harmost) a Esfòdries a la ciutat de Tèspies. Els espartans desaproven la seva conducta i les dues següents expedicions contra Tebes les va dirigir l'altre rei, l'europòntida Agesilau II.
* Esfòdries, harmost de Tèspies, va ser induït a envair territori atenenc. Segons Diodor de Sicília ho va fer per ordes rebudes secretament de Cleòmbrot I, sense l'autorització dels èfors, mentre que Xenofont i Plutarc diuen que va ser convençut per Pelòpides i Gòrgides de Tebes que volien enemistar Atenes i Esparta, i el van subornar.
* Quan Agesilau es retira de Beòcia després de la campanya d'aquest any, Fèbides, un militar espartà, es va quedar com harmost de Tèspies. Fa contínues incursions al territori de Tebes i segons Xenofont, els tebans, com a represàlia, ataquen la ciutat però Fèbides els rebutja amb les seves tropes lleugeres, i els empaita pressionant la seva rereguarda.

### Antiga Roma

* Aquest any són elegits tribuns amb potestat consular: Quint Servili Fidenat, Espuri Furi Medul·lí, Luci Meneni Lanat, Publi Cleli Sícul, Marc Horaci Pulvil i Luci Gegani Macerí.
* Espuri Furi Medul·lí va dirigir una guerra contra els volscs a Àntium.
* Aquest any es crea un impost especial (tributum) per finançar la construcció de la Muralla Serviana.

## Necrològiques

* Fèbides, harmost de Tèspies. Els tebans van contraatacar amb la cavalleria de la persecució que dirigia, i van rebutjar als espartans. Febides i dos o tres oficials més van fer front amb valentia a l'atac i van morir en la lluita. Segons Diodor de Sicília els tebans van atacar la ciutat i Febides va morir en una sortida.

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* ↑ Plutarc. Vides paral·leles vol. VIII. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 1937, p. 82. ISBN 9788472259423.
* ↑ Xenofont. Hel·lèniques, V, 4-5
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XV, 29
* ↑ Xenofont. Hel·lèniques, V, 15
* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Agesilau, IX, 24
* ↑ Xenofont. Hel·lèniques, V, 24
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, VI, 31
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XXVI, 35
* ↑ Xenofont. Hel·lèniques, V, 41
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XV, 33
# Can Puig (Castellbell i el Vilar)

Can Puig és una obra de Castellbell i el Vilar (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Masia de planta irregular situada al carrer Vilar, al nucli del mateix nom. Es tracta d'una masia del segle xvi, tot i que ha sofert diferents remodelacions al llarg dels segles que han causat l'edificació d'altres construccions al seu voltant, de diferents dimensions i nivells.
El volum principal destaca de la resta de construccions tant per les seves dimensions com pels elements que el conformen. Està precedit per un cos annex de planta quadrada i una coberta inclinada, des del qual s'estén un mur que tanca el recinte i presenta l'accés principal al conjunt. Aquest accés, que dona a un petit pati d'entrada, queda emfatitzat gràcies a una teulada d'un sol aiguavés de teula àrab que serveix d'aixopluc.
L'edifici principal és de planta rectangular, amb planta baixa, dos pisos i golfes a la part central. Al lateral que dona al carrer Vilar destaca una galeria constituïda per una arqueria de quatre arcs de mig punt emmarcats per maó vist. La teulada és a dues aigües i amb carener perpendicular a la façana principal. Les golfes formen un cos independent sobre la coberta, amb un entaulament a dos aiguavessos amb carener paral·lel a la façana principal.
El volum principal combina el parament arrebossat i pintat amb paredat de pedra vista.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Puig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 maig 2020].
# Barrera menorquina

Les barreres menorquines són portes de fusta d'ullastre utilitzades en el medi rural de l'illa de Menorca i que constitueixen un element del patrimoni cultural d'aquesta. Les barreres menorquines han servit per controlar el pas pels portells oberts en els murs de pedra seca que limiten les tanques (cada tanca és un recinte aproximadament quadrat amb al voltant d'una hectàrea d'extensió, cercat per un mur, que constitueix una parcel·la d'explotació agrícola a Menorca; el paisatge rural de l'illa es troba totalment parcel·lat per aquests murs, que limiten les tanques). També s'han utilitzat per protegir l'entrada als camins particulars que porten fins als habitatges rurals. Consten habitualment de vuit travessers horitzontals.
El procés de fabricació ha estat tradicionalment artesanal, i ha estat a càrrec dels araders, artesans que fabricaven les eines del camp, entre les quals es trobaven les barreres (que es solien realitzar també amb ullastre). Actualment el seu ús s'ha estès més enllà del medi rural.
L'ullastre (Olea Europea L. var. sylvestris) és una olivera silvestre. Es tracta d'una planta termòfila amb gran resistència a la sequera, que creix en les costes mediterrànies. La seva fusta és molt dura i resistent, però de creixement lent i retorçat, motiu pel qual fa difícil la seva mecanització. Gràcies a la fusta utilitzada, una barrera menorquina pot aconseguir els vint anys de vida.

## Referències

* ↑ Vidal Bendito, 1998-99, p. 37.
* ↑ Vidal Bendito, 1998-99, p. 36.
* 1 2 3 Fundació Destí Menorca. «Barreres d'ullastre», 2008.
* 1 2 Centre Artesanal de Menorca. «Els oficis del camp (presentació)».
* ↑ Miquel Sintes Llopis. «Detall d'una barrera d'ullastre», 2003.
* ↑ «Olea europaea L.». Herbari Virtual del Mediterrani Occidental. Àrea de Botànica, Departament de Biologia, Universitat de les Illes Balears. [Consulta: 30 novembre 2015].

## Bibliografia

* Vidal Bendito, Tomàs (1998-99). «El paisatge rural de l'illa de Menorca». Revista de Geografia (en català). XXXII-XXXIII: 23-44. ISSN 0048-7708.
# El Raurell

«El Raurell» té aquests significats:
* El Raurell (Folgueroles), masia a Osona
* El Raurell (la Quar), masia al Berguedà
* El Raurell (Tavèrnoles), masia a Osona
# Eudidimita

L'eudidimita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom de les paraules gregues per "bé" i "germà", en al·lusió a la seva aparició habitual formant macles.

## Característiques

L'eudidimita és un silicat de fórmula química Na₂Be₂Si₆O$_{15}$·H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6. És una espècie dimorfa de l'epididimita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'eudidimita pertany a «09.DG - Inosilicats amb 3 cadenes senzilles i múltiples periòdiques» juntament amb els següents minerals: bustamita, ferrobustamita, pectolita, serandita, wol·lastonita, wol·lastonita-1A, cascandita, plombierita, clinotobermorita, riversideïta, tobermorita, foshagita, jennita, paraumbita, umbita, sørensenita, xonotlita, hil·lebrandita, zorita, chivruaïta, haineaultita, epididimita, elpidita, fenaksita, litidionita, manaksita, tinaksita, tokkoïta, senkevichita, canasita, fluorcanasita, miserita, frankamenita, charoïta, yuksporita i eveslogita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Lille Arøya, a Langesundsfjorden, al municipi de Larvik (Vestfold, Noruega). També ha estat descrita a diversos altres indrets de Noruega, així com al Brasil, al Canadà, Dinamarca, Anglaterra, la República Txeca, Rússia, Malawi i al Pakistan.

## Referències

* ↑ «Eudidymite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 agost 2018].
# Alfredo Moreira Júnior

Alfredo Moreira Júnior, conegut com a Zezé Moreira, (16 d'octubre de 1907 - 10 d'abril de 1998) fou un futbolista brasiler i entrenador.

## Selecció del Brasil

Va formar part de l'equip brasiler a la Copa del Món de 1954 com a entrenador.

## Palmarès
### Jugador
#### Flamengo

* Campionat carioca (2): 1925, 1927

#### Palmeiras

* Campionat paulista (1): 1934

### Entrenador
#### Botafogo

* Campionat carioca (1): 1948

#### Fluminense

* Campionat carioca (2): 1951, 1959
* Copa Rio (1): 1952

#### Brasil

* Campionat Pan-americà (1): 1952

#### Vasco da Gama

* Taça Guanabara (1): 1965
* Torneio Rio-São Paulo (1): 1966

#### São Paulo

* Campionat paulista (1): 1970

#### Cruzeiro

* Campionat mineiro (1): 1970
* Copa Libertadores (1): 1976

#### Bahia

* Campionat baiano (2): 1978, 1979

#### Nacional

* Campionat uruguaià de futbol (2): 1963, 1969

## Referències

* ↑ Zezé Moreira, ex-técnico da Seleção, morre no Rio - Jornal do Commercio Online (April 11, 1998) (portuguès)
* ↑ Perfil a Sambafoot
# Coen Boerman

Coen Boerman (Almelo, 11 de novembre de 1976) va ser un ciclista neerlandès, professional de 2000 a 2002.

## Palmarès

* 1996
** 1r a la Volta a Colònia amateur
* 1997
** Vencedor d'una etapa a l'Olympia's Tour
* 1998
** 1r a la Kattekoers
** 1r a l'Internatie Reningelst
* 1999
** Vencedor d'una etapa al Circuit des Mines
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Lleida
* 1999
** Vencedor d'una etapa als Dos dies dels Esperons d'or

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2000. Abandona

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
# CSMA

L'accés múltiple amb sentit de portadora (amb acrònim anglès CSMA) és un protocol de control d'accés mitjà (MAC) en el qual un node verifica l'absència d'un altre trànsit abans de transmetre en un mitjà de transmissió compartit, com ara un bus elèctric o una banda de l'espectre electromagnètic.
CSMA és un protocol que opera a la capa d'enllaç de dades (capa 2) del model OSI.
Sota la CSMA, un transmissor utilitza un mecanisme de detecció de portadora per determinar si hi ha una altra transmissió en curs abans d'iniciar una transmissió. És a dir, intenta detectar la presència d'un senyal portador d'un altre node abans d'intentar transmetre. Si es detecta una portadora, el node espera que finalitzi la transmissió en curs abans d'iniciar la seva pròpia transmissió. Mitjançant CSMA, diversos nodes poden, al seu torn, enviar i rebre en el mateix mitjà. Les transmissions d'un node generalment les reben tots els altres nodes connectats al mitjà.
Les variacions del CSMA bàsic inclouen l'addició de tècniques d'evitació de col·lisions (CSMA/CA), detecció de col·lisions (CSMA/CD) i tècniques de resolució de col·lisions.
Les variacions de CSMA utilitzen diferents algorismes per determinar quan iniciar la transmissió al mitjà compartit. Una característica distintiva clau d'aquests algorismes és la seva agressivitat o persistent a l'hora d'iniciar la transmissió. Un algorisme més agressiu pot començar la transmissió més ràpidament i utilitzar un percentatge més gran de l'ample de banda disponible del mitjà. Això sol ser a costa d'una major probabilitat de col·lisió amb altres transmissors (1-persistent, No persistent, P-persistent, O-persistent).

## Referències

* ↑ «Carrier Sense Multiple Access (CSMA)» (en anglès). https://www.geeksforgeeks.org,+21-05-2018.+[Consulta: 17 novembre 2022].
* ↑ «Multiple access protocols - ALOHA, CSMA, CSMA/CA and CSMA/CD - javatpoint» (en anglès). https://www.javatpoint.com.+[Consulta: 17 novembre 2022].
* ↑ «Carrier Sense Multiple Access (CSMA)» (en anglès). https://ecomputernotes.com,+24-01-2013.+[Consulta: 17 novembre 2022].
# Abdoulaye Wade

Abdoulaye Wade (Kébémer, 29 de maig de 1926) és un polític francès i senegalès que va ser president del Senegal del 2000 al 2012. També és el secretari general del Partit Demòcrata Senegalès (PDS), havent dirigit el partit des que es va fundar el 1974. Líder de l'oposició durant molt de temps, es va presentar a la presidència quatre vegades, començant el 1978, abans de ser elegit el 2000. Va guanyar la reelecció el 2007 amb majoria a la primera volta, però el 2012 va ser derrotat en una polèmica candidatura a un tercer mandat.

## Referències

* 1 2 Profiles of People in Power: The World's Government Leaders (2003), page 457.
* ↑ «Profile of Wade» (en francès). [Consulta: 4 juliol 2007].
# Can Roca de Dalt

Can Roca de Dalt és una obra del municipi de Castelldefels (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta basilical formada per planta baixa, un pis i golfes, que ha sofert, al llarg del temps, afegits d'estructura vertical a banda i banda del cos principal, motiu pel qual es va pujar el nivell del ràfec de la coberta. La porta principal és d'arc rebaixat i està coronada per un balcó típicament setcentista amb baranes de ferro forjat i per sota ceràmica. El vestíbul és cobert per una volta rebaixada, les estances de la planta baixa amb voltes de mocador i les del pis tenen embigat de fusta. La façana té esgrafiats, salmó i blanc, destacant un rellotge de sol, que es repeteix a la façana lateral amb el lema: "Bada, badoc que sense sol no fa bon jock" i la data 1792.

## Història

Al medalló de la façana consta l'any 1792 com a data de construcció. L'any 1988 era el seu propietari Jesús Velasco Merino que la va anar restaurant. L'any 2000 semblava deshabitada.

## Referències

* 1 2 3 «Can Roca de Dalt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 abril 2015].

## Enllaços externs

* Can Roca de Dalt Arxivat 2010-06-21 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Barres asimètriques

Les barres asimètriques, també anomenades paral·leles asimètriques, és un dels quatre aparells que s'utilitza en la gimnàstica artística.
És usat només en categoria femenina. Està format per dues barres horitzontals situades a diferent alçada. La rutina d'exercicis d'aquest aparell consisteix en el fet que la gimnasta realitza diversos moviments fluids (salts, cercles, balancejos...) entre ambdues barres. La rutina s'inicia des de terra, amb un salt cap a les barres, normalment amb un trampolí, i s'acaba amb un salt acrobàtic des de les barres de nou cap a terra.

## Dimensions

Les mesures de l'aparell són publicades per la FIG a l'opuscle Apparatus Norms.
* Altura: 245 cm i 165 cm
* Diàmetre de la barra: una polzada i mitja aproximadament
* Longitud: 240 cm

## Evolució

Les barres asimètriques originalment eren les mateixes paral·leles de les proves masculines però disposades a diferents altures. En conseqüència, les barres estaven molt juntes i les gimnastes passaven d'una a una altra amb poca dificultat. Els exercicis de principis dels anys cinquanta consistien en cercles simples, kippes i elements d'equilibri estàtic. A la fi de 1950 es va evolucionar cap a moviments més fluids i les gimnastes van començar a realitzar rutines compostes per voltes amb un grau de nivell mes elevat, kippes, moviments amb rebot del cos a la barra baixa, o embolicar el cos al voltant de la barra baixa. A la fi de 1960 i principis de 1970, es van començar a emprar aparells de barres asimètriques específiques que permetien ajustar la separació entre les barres, el que va donar peu al naixement de nous exercicis.
En els anys setanta, els exercicis de gimnastes com la soviètica Olga Kórbut i la romanesa Nadia Comaneci van manifestar l'evolució d'aquest aparell. De totes les disciplines de la gimnàstica artística femenina, les barres asimètriques és probablement el que s'ha vist els canvis més radicals. La majoria dels elements de la dècada dels cinquanta es troben completament obsolets al segle XXI i gairebé mai són utilitzats; altres són impossibles d'executar donada l'actual separació entre les barres i altres han quedat prohibits amb els codis actuals de valoració.

## Vegeu també

* Gimnàstica artística

## Enllaços externs

* Codi de puntuació Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
* Explicacions bàsiques Arxivat 2005-12-15 a Wayback Machine.
# El Rasillo de Cameros

El Rasillo de Cameros és un municipi de la Rioja, a la regió de la Rioja Mitjana. Forma part de la subcomarca Camero Nuevo, un lloc situat al sud de la comunitat. Al costat del nucli de població principal transcorre el Rierol de San Mamés que duu les seves aigües fins al Pantà González Lacasa situat a 2 km. S'accedeix al mateix per la carretera N-111, entre Logronyo i Sòria, bé per l'encreuament de Nieva de Cameros, o bé arribant fins a Villanueva, en l'encreuament d'Ortigosa.

## Història

Tot i que la primera cita documentada del Rasillo data del segle xii, quan Sanç III i Blanca donaren l'ermita de San Mamés de la localitat al bisbe de Calahorra, restes trobades en la zona demostren que aquestes terres ja van estar habitades en l'edat del bronze i en l'època romana. Va pertànyer a Ortigosa de Cameros fins que, sota el regnat de Ferran VII, es va constituir com a vila independent en 1817, després del pagament de 12500 reals a Ortigosa de Cameros. Va formar part de la província de Burgos fins a la creació de la província de Logronyo (avui La Rioja), el 30 de novembre de 1833.

## Referències

* ↑ Govern de La Rioja. «Listado de municipios» (en castellà), 2016. Arxivat de l'original el 20 de gener 2022. [Consulta: 15 febrer 2021].

## Enllaços externs

* El Rasillo a Google Maps
* Club Nàutic El Rasillo
* Previsió del tempe per a El Rasillo Arxivat 2008-03-28 a Wayback Machine.
* Fitxa d'El Rasillo al Canal Pueblos de la Rioja
# Alfredo Matas Salinas

Alfredo Matas Salinas (Barcelona, 1920-22 de juny de 1996) va ser un productor i distribuïdor de cinema espanyol, fundador d'empreses cinematogràfiques com Cinesa i Jet Films.

## Biografia

Va néixer el 1920, en el si d'una família vinculada a la indústria tèxtil. Durant la guerra civil espanyola va abandonar el país i va residir en diversos llocs com Suïssa, Marsella i París, on va treballar com trompetista en una banda de jazz.
Després de tornar a Espanya i el 1944, va conèixer al empresari Josep Arquer, qui en aquest moment estava construint a Barcelona un complex luxós. El Windsor, nom amb el qual va ser inaugurat l'11 d'octubre de 1946, posseïa un cinema del qual Matas es va fer càrrec i al qual van seguir altres locals en la mateixa ciutat. Uns anys després, Matas es va desplaçar a París amb la finalitat de portar a Espanya un nou sistema de projecció i so, el Cinerama. Amb el suport econòmic de la família Sainz de Vicuña i l'empresari Jaume Castell, Matas va crear el 1958 l'empresa distribuïdora Cinesa (Compañía de Iniciativas y Espectáculos, S. A.), que es faria càrrec de l'explotació d'aquest nou sistema a Espanya i que amb els anys augmentaria el seu nombre de sales per tot el país. Tres anys després va crear també la productora Jet Films, amb la finalitat de produir la pel·lícula Plácido (1961) al costat de Luis García Berlanga. Després d'un temps de retir, va crear el 1968 l'empresa In-Cine S. A. i un any més tard es va casar amb la actriu Amparo Soler Leal. Des de llavors i durant poc menys de trenta anys, es va dedicar a produir pel·lícules com La escopeta nacional (1978), El crimen de Cuenca (1980) i Patrimonio nacional (1981).
Va ser una de les figures que va impulsar la creació de la Acadèmia de les Arts i les Ciències Cinematogràfiques d'Espanya el 1985 i temps després, el 1994, va rebre la seva Medalla d'Or. Va morir el 22 de juny de 1996 a Barcelona a causa d'un càncer de pulmó.

## Filmografia

* Plácido (1961)
* La vil seducción (1968)
* Un diablo bajo la almohada (1968)
* Estudio amueblado 2. P. (1969)
* El monumento (1970)
* The Light at the Edge of the World (1971)
* La muerte incierta (1973)
* Tamaño natural (1974)
* La adúltera (1975)
* Jo, papá (1975)
* Nosotros que fuimos tan felices (1976)
* La escopeta nacional (1978)
* El crimen de Cuenca (1980)
* Patrimonio nacional (1981)
* Hablamos esta noche (1982)
* Nacional III (1982)
* Bearn o La sala de las muñecas (1983)
* El jardín secreto (1984)
* Las bicicletas son para el verano (1984)
* La vaquilla (1985)
* Cara de acelga (1987)
* Barrios altos (1987)
* El invierno en Lisboa (1991)
* Retrato de familia (1992)
* Tierno verano de lujurias y azoteas (1993)
* Amor e Dedinhos de Pé (1993)
* Puede ser divertido (1995)

## Referències

* 1 2 «1994 - Alfredo Matas (productor)». Acadèmia de les Arts i les Ciències Cinematogràfiques d'Espanya. Arxivat de l'original el 31 de gener de 2012. [Consulta: 1r juliol 2010].
* ↑ «Cinesa ayer y hoy». Cinesa. Arxivat de l'original el 15 de juliol de 2010. [Consulta: 1r juliol 2010].
* ↑ LÓPEZ SANCHO, Lorenzo. «Matas conocía el final de su guion». ABC, 24-06-1996. [Consulta: 1r juliol 2010].
# Clorur de nitrosil

El clorur de nitrosil és el compost químic amb la fórmula NOCl. És un gas groc que es troba freqüentment com a producte de descomposició de l'aigua règia, una barreja d'àcid clorhídric i àcid nítric. És un agent electròfil i oxidant fort. De vegades se l'anomena reactiu de Tilden.
# Brusasco

Brusasco és un comune (municipi) de la ciutat metropolitana de Torí, a la regió italiana del Piemont, situat a uns 30 quilòmetres al nord-est de Torí. A 1 de gener de 2019 la seva població era de 1.528 habitants.
Brusasco limita amb els següents municipis: Brozolo, Cavagnolo, Crescentino, Monteu da Po, Moransengo, Verolengo i Verrua Savoia.

## Referències

* ↑ «Resident population on 1st january» (en anglès). ISTAT. [Consulta: 9 abril 2020].
# Abdoulaye Soulama

Abdoulaye Soulama (Ouagadougou, 29 de novembre de 1979 - Burkina Faso, 27 d'octubre de 2017) fou un futbolista de Burkina Faso de la dècada de 2000. Va morir el 27 d'octubre de 2017.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Burkina Faso.
Pel que fa a clubs, destacà a Denizlispor, Asante Kotoko i Hearts of Oak SC.

## Referències

* ↑ Etalons : Abdoulaye Soulama n'est plus (francès)
* ↑ «African football mourns death of Burkina Faso goalkeeper Soulama Abdoulaye» (en anglès). BBC Sport, 29-10-2017.
* ↑ Abdoulaye Soulama a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Burkinabe National Goalie joins Kotoko». Asante Kotoko FC, 16-08-2007. Arxivat de l'original el 23 desembre 2010.
* ↑ Top of the Onetouch Premier League Class
# Cambra de Comerç i Indústria (Girona)

La Cambra de Comerç i Indústria és un edifici a la ciutat de Girona inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'edifici fou construït per a seu de la Cambra de Comerç de Girona, que actualment ocupa la planta baixa i les dues plantes pis. La resta de l'edifici és ocupat per despatxos i pisos residencials.
És un edifici de planta rectangular que ocupa, desenvolupat en planta baixa i sis pisos. Les façanes exteriors presenten obertures quadrades que a les dues primeres plantes remarquen la seva monumentalitat amb elements escultòrics al·legòrics, motllures ornamentals al perímetre dels forats i guardapols superiors. La part corresponent a la planta baixa és revestida amb peces de pedra de Girona. Els paraments d'obra de les plantes superiors són acabats exteriorment amb mosaic de petites dimensions.

## Referències

* ↑ «Cambra de Comerç i Indústria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Cambra de Comerç i Indústria, fitxa del catàleg de l'Ajuntament