OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa Babylon

Casa Babylon és el quart i darrer àlbum d'estudi de Mano Negra, publicat poc després de la finalització de Colòmbia, on va estar-hi uns mesos en l'anomenada gira d'Un tren de hielo y fuego.
Probablement, és el disc que queda a cavall entre la Mano Negra dels anys vuitanta i els treballs d'en Manu Chao en solitari (Clandestino, Próxima Estación: Esperanza), ja que s'inicia en l'ús d'elements característics del compositor, com ara el sampler (fragments de peces, com ara diàlegs).

## Llista de cançons

* "Viva Zapata" – 2:04
* "Casa Babylon" - 2:34
* "The Monkey" - 2:47
* "Señor Matanza" - 4:06
* "Santa Maradona" - 3:27
* "Super Chango" - 2:53
* "Bala Perdida" - 2:13
* "Machine Gun" - 4:25
* "El Alakran" - 3:50
* "Mama Perfecta" - 1:54
* "Love And Hate" - 2:28
* "Drives Me Crazy" - 3:38
* "Hamburger Fields" - 3:14
* "La Vida" - 2:41
* "Sueño De Solentiname" - 3:51
* "This Is My World" - 4:57
# Arenigobius frenatus

Arenigobius frenatus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 11 cm de longitud total.

## Depredadors

És depredat per Arripis truttaceus, Trachurus declivis, Muraenichthys breviceps, Platycephalus bassensis, Platycephalus laevigatus i Asymbolus vincenti.

## Hàbitat

És un peix de clima temperat i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic occidental: l'est i el sud d'Austràlia.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ «Arenigobius frenatus». Catalogue of Life. (anglès)
* 1 2 3 4 «Arenigobius frenatus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Kuiter, R.H., 1993. Coastal fishes of south-eastern Australia. University of Hawaii Press. Honolulu, Hawaii. 437 p.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Edgar, G.J. i C. Shaw, 1995. The production and tropic ecology of shallow-water fish assemblages in Southern Australia. II. Diets of fishes and tropic relationships between fishes and benthos at Western Port, Victoria. J. Exp. Mar. Biol. Ecol. 194:83-106.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.
* ↑ Johnson, J.W., 1999. Annotated checklist of the fishes of Moreton Bay, Queensland, Australia. Memoirs of the Queensland Museum 43(2):709-762.
* ↑ Larson, H.K. i E.O. Murdy 2001. Gobiidae. Gobies. p. 3578-3603. A K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the Western Central Pacific. Vol. 6. Bony fishes part 4 (Labridae to Latimeriidae). FAO, Roma, Itàlia.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Lliga iraquiana de futbol

La Lliga iraquiana de futbol (àrab: الدوري العراقي الممتاز, oficialment Premier League Iraquiana, en àrab: دوري النخبة العراقي, Dawri Al-Nokhba) és la màxima competició futbolística de l'Iraq. Va ser creada el 1974 i és governada per l'Associació Iraquiana de Futbol.

## Lliga de la Federació Central

Fins 1973 existien lligues regionals a l'Iraq, la lliga de la Federació Central (Bagdad), Bàssora, Kirkuk, creades el 1948, i Mossul, creada el 1950. La primera lliga nacional es disputà la temporada 1973–74, anomenada Lliga dels Instituts Nacional. La Federació va decidir aleshores substituir la competició per una nova Lliga Nacional de Clubs que només estaria oberta a clubs inscrits formalment i no a equips representatius d'instituts.

## Historial

Font:

### Lliga dels Instituts de l'Iraq

* 1973-74: Al-Tayaran (1)

### Lliga Nacional

* 1974-75: Al-Tayaran (2)
* 1975-76: Al-Zawraa (1)
* 1976-77: Al-Zawraa (2)
* 1977-78: Al-Minaa (1)
* 1978-79: Al-Zawraa (3)
* 1979-80: Al-Shorta (1)
* 1980-81: Al-Talaba (1)
* 1981-82: Al-Talaba (2)
* 1982-83: Salahaddin FC (1)
* 1983-84: Al-Jaish (1)
* 1984-85: Abandonat
* 1985-86: Al-Talaba (3)
* 1986-87: Al-Rasheed (1)
* 1987-88: Al-Rasheed (2)
* 1988-89: Al-Rasheed (3)
* 1989-90: Al-Tayaran (3)
* 1990-91: Al-Zawraa (4)
* 1991-92: Al-Quwa Al-Jawiya (4)
* 1992-93: Al-Talaba (4)
* 1993-94: Al-Zawraa (5)
* 1994-95: Al-Zawraa (6)
* 1995-96: Al-Zawraa (7)
* 1996-97: Al-Quwa Al-Jawiya (5)
* 1997-98: Al-Shorta (2)
* 1998-99: Al-Zawraa (8)
* 1999-00: Al-Zawraa (9)
* 2000-01: Al-Zawraa (10)
* 2001-02: Al-Talaba (5)
* 2002-03: Abandonat
* 2003-04: Abandonat
* 2004-05: Al-Quwa Al-Jawiya (6)
* 2005-06: Al-Zawraa (11)
* 2006–07: Arbil FC (1)
* 2007–08: Arbil FC (2)
* 2008–09: Arbil FC (3)
* 2009-10: Dohuk FC (1)
* 2010-11: Al-Zawraa (12)
* 2011-12: Arbil FC (4)
* 2012-13: Al-Shorta (3)
* 2013-14: Abandonat
* 2014-15: Naft Al-Wasat (1)
* 2015-16: Al-Zawraa (13)
* 2016-17: Al-Quwa Al-Jawiya (7)
* 2017-18: Al-Zawraa (14)
* 2018-19: Al-Shorta (4)
* 2019-20: Abandonat
* 2020-21: Al-Quwa Al-Jawiya (8)
* 2021-22: Al-Shorta (5)
* 2022-23: Al-Shorta (6)

## Notes

* ↑ Al-Quwa Al-Jawiya fou conegut com Al-Tayaran entre 1974 i 1991.
* ↑ Abandonat per la guerra Iran-Iraq.
* 1 2 Abandonat per la invasió de l'Iraq.
* ↑ La lliga fou abandonada el 18 de juny, amb unes tres quartes parts dels partits jugats, a causa de la situació de guerra al país; la FA iraquiana va utilitzar la classificació el 18 de juny per determinar l'accés a les competicions de l'AFC, amb Al-Shorta, primer classificat i el segon classificat, Arbil, admès a la Copa AFC 2015; no hi va haver campió nomenat i el descens es va suspendre.
* ↑ Abandonat per la pandèmia de la COVID-19.

## Referències

* 1 2 «Iraq - List of Champions». RSSSF.
* ↑ «Football leagues set up in Iraq's main centres». The Iraq Times, 16-10-1948.
* ↑ «Mosul forms new football group». The Iraq Times, 11-12-1950.
* ↑ Al-Sabti, Ali. Iraqi League History 1956-1974, 2018.
* ↑ Al-Sabti, Ali. Iraqi League History 1974-2011, 2014.

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2018-10-05 a Wayback Machine.
* RSSSF
* Goalzz
# Hisonotus leptochilus

Hisonotus leptochilus és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Jacuí.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H. & Eigenmann R. S. 1889. Preliminary notes on South American Nematognathi. II. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 2. 28-56.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Cope, E. D. 1894. On the fishes obtained by the Naturalist Expedition in Rio Grande do Sul. Proc. Am. Philos. Soc. v. 33: 84-108, Pls. 4-9.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Mastic

Mastic és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 15.436 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Mastic tenia 15.436 habitants, 4.451 habitatges, i 3.761 famílies. La densitat de població era de 1.330,3 habitants per km².
Dels 4.451 habitatges en un 49,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,9% hi vivien parelles casades, en un 16,8% dones solteres, i en un 15,5% no eren unitats familiars. En el 10,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,67.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 32,7% tenia menys de 18 anys, un 9,3% entre 18 i 24, un 32,5% entre 25 i 44, un 20% de 45 a 60 i un 5,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 31 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 53.657 $ i la renda mediana per família de 54.047 $. Els homes tenien una renda mediana de 41.721 $ mentre que les dones 28.468 $. La renda per capita de la població era de 18.275 $. Entorn de l'11% de les famílies i el 13% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Mastic». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Mastic». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Casa Aymat

La Casa Aymat és un edifici del municipi de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. En aquest obrador treballà l'artista Tomàs Aymat (1920-1944). Va ser la seu del Museu del Tapís Contemporani fins al seu trasllat definitiu a la masia de Cal Quitèria com a Centre Grau-Garriga d'Art Tèxtil Contemporani.

## Descripció

La Casa Aymat, és l'edifici amb el que popularment es coneix l'antiga manufactura de catifes i tapissos Aymat, un negoci de catifes que va explorar les possibilitats dels tapís basant-se en els models artístics que van transcórrer a Catalunya des del 1926 fins al 1981, data del seu tancament definitiu.
Amb la nova configuració de l'equipament, conviuran durant un temps els tallers d'art, abans ubicats a la Casa Mònaco, amb l'exposició permanent de tapís contemporani, després trasllats l'any 2019 a Cal Quitèria.
La casa i l'obrador estan dins del conjunt de la fàbrica Aymat de tapissos. Aquest edifici fou bastit segons un projecte de xalet o casa familiar i obrador annex. És un xalet tradicional amb una bella façana formada per relleus d'obra i arrebossat d'inspiració clàssica que es componen amb coberta a dues aigües de l'edifici i el frontó davanter. L'interior és de notable decoració, singularment les motllures que emmarquen les portes els sostres ornamentals i l'escala d'accés al pis i el paviment. La casa té adossat l'obrador que és una nau industrial, construïda recolzada en un pòrtic de tres arcs de mig punt, sobre pilars, que supleixen l'encavallada formant un espai interromput pels plans de les arcades.

## Referències

* 1 2 «Casa Aymat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 abril 2015].
* 1 2 Vallès, Ajuntament de Sant Cugat del. «La Casa Aymat. Un espai per la creativitat». [Consulta: 15 abril 2020].
# Arenillas de Riopisuerga

Arenillas de Riopisuerga és un municipi de la província de Burgos a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca d'Odra-Pisuerga.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2006 |
| 241 | 235 | 228 | 221 | 202 |
# Duryea (Pennsilvània)

Duryea és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 4.634 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Duryea tenia 4.634 habitants, 1.984 habitatges, i 1.297 famílies. La densitat de població era de 324,7 habitants per quilòmetre quadrat.
Dels 1.984 habitatges en un 24% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 49% hi vivien parelles casades, en un 12,1% dones solteres, i en un 34,6% no eren unitats familiars. En el 32% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,32 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,1% tenia menys de 18 anys, un 6,5% entre 18 i 24, un 27,2% entre 25 i 44, un 26,5% de 45 a 60 i un 20,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.207 $ i la renda mediana per família de 41.775 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.715 $ mentre que les dones 25.786 $. La renda per capita de la població era de 17.598 $. Entorn del 6,3% de les famílies i el 8,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Duryea». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Duryea». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Hisonotus luteofrenatus

Hisonotus luteofrenatus és una espècie de peix de la família dels loricàrids i de l'ordre dels siluriformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,1 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Tapajós.

## Referències

* ↑ Eigenmann C. H. & Eigenmann R. S. 1889. Preliminary notes on South American Nematognathi. II. Proc. Calif. Acad. Sci. (Ser. 2) v. 2. 28-56.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Britski H.A. & J.C. Garavello. 2007. Description of two new sympatric species of the genus Hisonotus Eigenmann i Eigenmann, 1889, from upper Rio Tapajós, Mato Grosso state, Brazil (Pisces: Ostariophysi: Loricariidae). Braz. J. Biol., 67(3): 413-420.
* Burgess, W. E. An Atlas of Freshwater and Marine Catfishes: A Preliminary Survey of the Siluriformes (en anglès). TFH Publications, 1989. ISBN 9780866221313.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Ferraris, C.J. Jr. 2003. Loricariidae - Loricariinae (Armored catfishes). p. 330-350. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre, EDIPUCRS, Brasil.
* Fisch-Muller, S. 2003. Loricariidae-Ancistrinae (Armored catfishes). p. 373-400. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Schaefer, S.A. 2003 Loricariidae - Hypoptopomatinae (Armored catfishes). p. 321-329. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Weber, C. 2003. Loricariidae - Hypostominae (Armored catfishes). p. 351-372. A: R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ocho apellidos catalanes

Ocho apellidos catalanes és una pel·lícula espanyola dirigida per Emilio Martínez-Lázaro que es va estrenar el 20 de novembre de 2015 a Espanya. És la seqüela de la pel·lícula Ocho apellidos vascos, amb Dani Rovira, Clara Lago, Karra Elejalde i Carmen Machi repetint els seus papers i la incorporació de Belén Cuesta, Berto Romero i Rosa Maria Sardà. Està produïda per Telecinco Cinema.

## Argument

Després que Rafa (Dani Rovira) trenqués la seva relació amb Amaia (Clara Lago), el pare d'ella, Koldo (Karra Elejalde), es presenta a Sevilla per anunciar els nous plans de casament de la seva filla amb un català. Penedit per haver provocat la ruptura, Rafa acompanya Koldo a la masia gironina del pretendent, Pau (Berto Romero), que ha mobilitzat el seu poble per fer creure a la seva àvia, Roser (Rosa Maria Sardà), que Catalunya ha aconseguit la independència i que el seu casament serà el primer que albergui el nou país.
Convidada per Amaia, Merche (Carmen Machi), que es presenta aquesta vegada amb el nom de Carme, retreu a Koldo no haver sabut fer front al compromís, encara que aquest realment segueix enamorat d'ella. Merche, d'altra banda, anima Rafa a recuperar l'amor d'Amaia. Quan el sevillà s'assabenta que la Judit (Belén Cuesta), la dona que organitza el casament, està perdudament enamorada de Pau, tots dos s'uniran a Koldo i Merche per intentar frenar l'enllaç i aconseguir que Amaia i Rafa acabin junts per sempre.

## Repartiment

| Actor/actriu | Personatge |
| Clara Lago | Amaia Zugasti |
| Dani Rovira | Rafael "Rafa" Quirós |
| Carmen Machi | Mercedes "Merche" |
| Karra Elejalde | Koldo Zugasti Zabala |
| Alberto López | Joaquín |
| Alfonso Sánchez | Curro |
| Belén Cuesta | Judit ("Maruxiña") |
| Berto Romero | Pau Serra |
| Rosa María Sardà | Roser |
| Agustín Jiménez | Anselmo |
| Txabi Franquesa | Andreu |

## Localització

La pel·lícula es va rodar a Monells (Baix Empordà)

## Referències

* 1 2 «'Ocho apellidos catalanes' en exclusiva para EL MUNDO».
* ↑ «Ficha de ocho apellidos catalanes» Arxivat 2015-11-24 a Wayback Machine..
* ↑ «La república independent de Monells».
# Marcs verbal i satèl·lit

En lingüística, els marcs verbal i satèl·lit són una distinció creada per Leonard Talmy el 1985 entre les llengües que opten per estratègies contraposades quant a la lexicalització del moviment. Existeixen dos patrons bàsics centrats en la seva preferència per l'expressió del trajecte i direcció o la modalitat de moviment, respectivament.
Les llengües que anomena de "marc verbal", com per exemple les romàniques, l'hebreu o el turc, solen fer servir verbs monomorfèmics (és a dir, que no incorporen més d'un morfema al lexema com fa, per exemple, l'alemany) que indiquen la naturalesa del trajecte, com ara entrar, sortir, baixar i creuar. Per contraposició, les llengües de marc satèl·lit, com ara les germàniques i les eslaves, mostren més saliència pel que fa a la manera i s'estimen més els verbs de modalitat (com tiptoe o waltz), rellegant la funció del trajecte/direcció a ser codificat per preposicions com són up, into, i out of. A l'inrevés, els verbs de marc verbal requereixen alguna expressió adjunta, com nixnas b'rica en hebreu (entrar a la carrera, en el sentit de "corrents").
La classificació de llengües com verbal o satèl·lit no és definitiva ni tancada. En anglès hi ha verbs de trajecte com enter i exit, que provenen del llatí. El xinès és de marc equipotent: és a dir, els verbs expressen el trajecte i la modalitat alhora. El lingüista Dan I. Slobin, juntament amb Schwarze, esmenten que l'italià suggereix una evolució envers solucions de marc verbal en el se ús d'adverbials amb verbs de manera. Així mateix, en moltes llengües ameríndies, com en l'extingit atsugewi, no trien verbs de moviment que es basin en el trajecte o la modalitat. En el seu lloc, els verbs de moviment contenen l'informació específica del tipus d'objecte que es mou o que està sent mogut.

## Referències

* ↑ Felix K. Ameka i James Essegbey, Serialising languages: satellite-framed, verb-framed or neither, Ghana Journal of Linguistics 2.1: 19-38 (2013)
* ↑ Cifuentes Pérez, Paula. La traducción de manera de movimiento en textos narrativos del inglés al español (Tesis). Universidad de Murcia. Consultat el 6 d'octubre de 2023.
* ↑ Slobin, Dan I. Relating Narrative Events in Translation (p. 2), a: D. Ravid & H. B. Shyldkrot (Eds.) (2005). Perspectives on language and language development: Essays in honor of Ruth A. Berman (pp. 115-129). Dordrecht: Kluwer.
* ↑ Slobin, D. I. (2004). The many ways to search for a frog: Linguistic typology and the expression of motion events. A: S. Strömqvist & L. Verhoeven (Eds.), Relating events in narrative: Typological and contextual perspectives (pp. 219-257). Mahwah, NJ: Lawrence Erlbaum Associates.
* ↑ Zheng, M.; Goldin-Meadow, S. (2002). «Thought before language: How deaf and hearing children express motion events across cultures». Cognition (en anglès) 85: 145-175.
# Hausson

Hausson és el nom artístic de l'il·lusionista català Jesús Julve i Salvadó (Barcelona, 1955).
Als nous anys ja es va iniciar en l'art de la prestidigitació. Progressivament es va interessar per la màgia escènica..
La coneixença amb Joan Brossa donà un tomb radical als seus espectacles. El poeta escrigué per a ell la Gran Sessió de Màgia en dues parts estrenada al Teatre Romea de Barcelona el 1991, i des d'aleshores la màgia de Hausson derivà cap a la poesia escènica i la performance, sovint en col·laboració amb prestigiosos directors. També ha sovintejat la televisió i el cinema, i durant divuit anys ha actuat setmanalment a un restaurant de Barcelona (probablement un rècord mundial).
El 1996 Joan Brossa escrigué per a ell l'espectacle Poemància, que ha presentat arreu i a tota mena de públics. Hausson, efectivament, ha exhibit el seu art màgic i poètic a bona part d'Europa i d'Amèrica.

## Premis

Entre els guardons que ha rebut cal esmentar:
* Premi FAD Sebastià Gasch de music-hall.
* 1er. Premi Nacional de Manipulació
* 1er Premi Internacional de manipulació Monte Carlo
* As de plata Certamen Mágico de Madrid
* Medalla d'Or al Mèrit Màgic.
* Premi Nacional de Cultura

## Espectacles

* Gran sessió de màgia en dues parts (1991) de Joan Brossa
* Personatges (1995) de Haussonn
* Poemància (1996) de Joan Brossa
* 21 mirades: as de cors (1998) de Xavier Olivé i Hausson
* El combat de les sorpreses o El misteri de l'estoig xinès (2000) d'Hermann Bonnín
* El criptograma vermell (2001) d'Hermann Bonnín
* Musica per a una il·lusió univers Chomón (2003) de Jordi Sabatés i Hausson
* Tempesta a les mans (2004) de Jordi Coca
* Style Galant. Polifonia màgica (2006) de Hausson
* Piso de charol (2009) de Hausson
* Près de vous (2010) de Hausson
* Carnaval de Màgia en dues parts de Hausson(2013)
* Magic Tribute de Hausson (2015)
* Jugant amb la Màgia de Hausson (2017)
* Top Magic (2019)

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Hausson