OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ambilobe

Ambilobe és una ciutat, commune en francès, kaominina, en malgaix, de Madagascar. Pertany al districte d'Ambilobe que forma part de Regió Diana. Segons el cens de 2011 tenia 56.000 habitants.

## Geografia

Està situada a la riba del riu Mahavavy, a 47 m d'altitud, i en la intersecció de les Route nationales 6 i 5 a la Regio Sava.
Té escoles i hospitals. Els conreus més importants de la zona són la canya de sucre, el cotó l'arròs i el tomàquet. La indústria proporciona feina al 13% dels seus habitants.
Albert Zafy, el president de Madagascar des de 1993 a 1996 hi va néixer.
Té un aeroport.

### Clima

Té un clima tropical monsònic, Segons la classificació de Köppen desgnat com Am.

## Referències

* 1 2 «ILO census data». Cornell University, 2002. [Consulta: 13 febrer 2008].
* ↑ Airport information for Ambilobe Airport (FMNE) Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.. DAFIF. October 2006.
* ↑ «Climate Summary for Ambilobe». Weatherbase.com. [Consulta: 17 desembre 2013].
# Andre Begemann

Andre Begemann (Lemgo, Alemanya Occidental, 12 de juliol de 1984) és un tennista professional alemany.
És especialista de dobles, ha arribat al número 36 del rànquing de dobles hi ha acumulat quatre títols de dobles masculins.

## Palmarès
### Dobles masculins: 11 (4−7)

* Llegenda
* Grand Slams (0−0)
* ATP Finals (0−0)
* ATP World Tour Masters 1000 (0−0)
* ATP World Tour 500 (0−0)
* ATP World Tour 250 (4−7)
* Títols per superfície
* Dura (1−4)
* Gespa (1−1)
* Terra batuda (2−2)
| Resultat | Núm. | Data | Torneig | Superfície | Parella | Oponents | Marcador |
| Guanyador | 1. | 21 d'octubre de 2012 | Viena, Àustria | Dura (i) | Martin Emmrich | Julian Knowle Filip Polášek | 6−4, 3−6, [10−4] |
| Finalista | 1. | 6 de gener de 2013 | Chennai, Índia | Dura | Martin Emmrich | Benoît Paire Stanislas Wawrinka | 2−6, 1−6 |
| Guanyador | 2. | 25 de maig de 2013 | Düsseldorf, Alemanya | Terra batuda | Martin Emmrich | Treat Conrad Huey Dominic Inglot | 7−5, 6−2 |
| Finalista | 2. | 22 de juny de 2013 | 's-Hertogenbosch, Països Baixos | Herba | Martin Emmrich | Max Mirnyi Horia Tecău | 3−6, 6−7(4) |
| Guanyador | 3. | 15 de juny de 2014 | Halle, Alemanya | Gespa | Julian Knowle | Marco Chiudinelli Roger Federer | 1−6, 7−5, [12−10] |
| Guanyador | 4. | 27 de juliol de 2014 | Gstaad, Suïssa | Terra batuda | Robin Haase | Rameez Junaid Michal Mertiňák | 6−3, 6−4 |
| Finalista | 3. | 19 d'octubre de 2014 | Viena | Dura (i) | Julian Knowle | Jürgen Melzer Philipp Petzschner | 6−7(6), 6−4, [7−10] |
| Finalista | 4. | 27 d'agost de 2016 | Winston-Salem, Estats Units | Dura | Leander Paes | Guillermo García López Henri Kontinen | 6−4, 6−7(6), [8−10] |
| Finalista | 5. | 25 de setembre de 2016 | Sant Petersburg, Rússia | Dura (i) | Leander Paes | Dominic Inglot Henri Kontinen | 6−4, 3−6, [10−12] |
| Finalista | 6. | 15 d'abril de 2018 | Houston, Estats Units | Terra batuda | Antonio Šančić | Max Mirnyi Philipp Oswald | 7−6(2), 4−6, [9−11] |
| Finalista | 7. | 18 de juliol de 2021 | Båstad, Suècia | Terra batuda | Albano Olivetti | Sander Arends David Pel | 4−6, 2−6 |

## Trajectòria
### Dobles masculins

| Torneig | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 | 2020 | 2021 | Títols | V − D |
| Open d'Austràlia | A | A | 1R | 1R | 1R | A | 1R | A | A | A | 1R | 0 / 5 | 0 – 5 |
| Roland Garros | A | A | 2R | 3R | 2R | A | 1R | 1R | A | A | 1R | 0 / 6 | 5 – 6 |
| Wimbledon | A | 1R | 2R | 2R | 2R | A | 1R | 1R | A | NC | 1R | 0 / 7 | 3 – 7 |
| US Open | A | A | 2R | 1R | 1R | 1R | 1R | A | A | A | | 0 / 5 | 1 – 5 |
| Victòries − Derrotes | 0−0 | 4−2 | 22−22 | 28−20 | 17−26 | 7−8 | 8−17 | 7−11 | 2−4 | 2−2 | | 98 – 115 | 98 – 115 |
| Rànquing a final d'any | 160 | 80 | 49 | 41 | 61 | 106 | 83 | 114 | 109 | 92 | | | |
| Llegenda: G: Guanyador; F: Finalista; SF: Semifinalista; QF: Quarts de final; Q: Qualificació; A: Absent; RR: Round Robin; ||||||||||||||

## Enllaços externs

* Andre Begemann - Lloc web oficial (anglès)
* Andre Begemann a l'ATP (anglès)
* Andre Begemann a la Copa Davis (anglès)
* Andre Begemann a la Federació Internacional de Tennis (anglès)
# Obaba

Obaba és una pel·lícula de coproducció hispano-alemanya del 2005 dirigida per Montxo Armendáriz. Està ambientada a Asteasu i a la vall d'Erreka de la Tolosaldea. Va ser candidata espanyola a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa, però al final no va ser seleccionada.

## Argument

Lourdes, amb tot just 23 anys, emprèn un viatge cap als territoris d'Obaba. A l'equipatge hi porta una petita càmera de vídeo amb què vol atrapar la realitat d'Obaba, del seu món, de la seva gent. Vol captar el present, mostrar-lo tal com és. Però Obaba no és el lloc que Lourdes ha imaginat i aviat descobreix que els que hi viuen, com Merche, Ismael o Tomás, estan ancorats en un passat del qual no poden –no volen– escapar-se. A través d'ells i de Miguel, un jove desimbolt i alegre amb qui entaula amistat, Lourdes va coneixent retalls de les seves vides: d'abans, de quan van ser nens o adults, i d'ara, de quan alguns encara continuen mantenint il·lusions.

## Repartiment

* Bárbara Lennie (Lourdes)
* Pilar López de Ayala (mestra)
* Eduard Fernández (Lucas)
* Juan Diego Botto (Miguel)
* Héctor Colomé (Ismael)
* Lluís Homar (Esteban adult)
* Mercè Sampietro (mare de Miguel)
* Txema Blasco (Tomás adult)
* Peter Lohmeyer (pare d'Esteban)
* Ryan Lee Cameron (Esteban)
* José María Asin (capellà)
* Álvaro Corvillo (Lucas)

## Comentaris

Basada en la novel·la Obabakoak, de Bernardo Atxaga, la pel·lícula tracta de la naturalesa del misteri, de la cerca del desconegut, de les coses no dites i, també, de les que diem i fem: mirades, gestos i actituds que, unes vegades de manera conscient i moltes altres sense pretendre-ho, determinen el sentit de la nostra existència.

## Palmarès cinematogràfic

* 1 Goya al millor so en la 20a edició (10 nominacions).
* 1 nominació a la Conquilla d'Or. Va obrir el Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 2005.
* 5 nominacions als Premis del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics.
* 1 nominació als Premis Butaca de teatre i cinema de Catalunya.
* 1 nominació als Fotogramas de Plata 2005.
* 2 premis en el Lliurament Anual de Premis ACE (2 nominacions).
* 1 nominació als Premis Unión de Actores en 2006.

## Referències

* ↑ Ficha técnica de Obaba Arxivat 2020-03-25 a Wayback Machine. La Butaca (Revisado 2011)
* ↑ Los tesoros de los caminos de Obaba, Diario Vasco, 27 d'abril de 2018
* ↑ La película «Obaba» de Montxo Armendáriz competirá por el Oscar, Levante-EMV, 30 de setembre de 2005
* ↑ 'Obaba', de Montxo Armendáriz, no estará en los Oscar, Canarias 7, 31 de gener de 2006
* ↑ Obaba a Fotogramas
* ↑ Obaba a Auñamendi Eusko Entziklopedia
* ↑ Obaba al web dels Goya
* ↑ Armendáriz abre con 'Obaba' el festival de cine donostiarra, El País, 23 de juliol de 2005
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 2005». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2020-10-02. [Consulta: 6 setembre 2019].
* ↑ 'La vida secreta de las palabras' y 'Million dollar baby', premios Fotogramas de Plata 2005, Europa Press, 21 de gener de 2006
# Ana Cepinska

Ana Cepinska (Caracas, 11 d'abril de 1978) és una actriu, model i reina de bellesa veneçolana, reconeguda per haver representat al seu país en el certamen de Miss Món 1996 i per la seva posterior carrera com a actriu en el cinema mexicà.

## Carrera professional

Cepinska va competir el 1996 com Miss Nueva Esparta en el concurs de bellesa nacional del seu país, Miss Veneçuela, obtenint el títol de Miss Món Veneçuela. Com a representant oficial del seu país en el certamen Miss Món de 1996, celebrat a Bangalore (Índia), el 23 de novembre de 1996, va guanyar el premi Miss Fotogénica i va quedar en quart lloc com a finalista de l'eventual guanyadora Irene Skliva de Grècia.

### Després de Miss Món

Ella ha viscut a Mèxic des de 2004 i ha treballat com a actriu de cinema i televisió, apareixent en produccions com Alta infidelidad (2006), Un sueño en la piel (2010) i Libre para amarte (2013). Va aparèixer a la portada de la revista Playboy Mèxic a l'abril de 2007.

## Referències

* ↑ «Miss World crowned as inidans protest» (en anglès). New York Times.
* ↑ «The nom naked Playboy Mexico». El Universal.
# Anabel Colazo

Anabel Colazo (Eivissa, 23 de març de 1993) és una il·lustradora i dibuixant de còmics eivissenca. Va estudiar Belles Arts a la Universitat de València i resideix a la ciutat de València.

## Obres

* NIMIO (fanzine)
* El Cristal Imposible
* Teen Wolf
* Pizza y Sofa
* Paranoid Land
* Encuentros cercanos
* Medievo; Medievo

## Referències

* ↑ «La ibicenca Anabel Colazo publica el cómic ‘Encuentros cercanos'». Nou Diari Eivissa i Formentera [Consulta: 10 abril 2018].
* ↑ «Anabel Colazo» (en castellà). Underbrain Mgz, 24-02-2016.
* ↑ «Anabel Colazo». Goodreads. [Consulta: 5 febrer 2023].
* ↑ «Anabel Colazo - Ficha de autor en Tebeosfera» (en castellà). [Consulta: 10 abril 2018].

## Enllaços externs

* Pàgina a Behance
* Pàgina a Tumblr
# Anabel Torres

Anabel Torres (Bogotá, 1948) és una poetessa i traductora colombiana. És llicenciada en llengües modernes per la Universidad de Antioquia de Medellín i Master en Gènere i Desenvolupament de l'Institut d'Estudis Socials de La Haia. Va ser subdirectora de la Biblioteca Nacional de Colòmbia.

## Obres

* Casi poesía (1975)
* La mujer del esquimal (1981)
* Las bocas del amor (1982)
* Poemas (1987)
* Medias nonas (1992)
* Poemas de guerra (Barcelona, 2000)
* En un abrir y cerrar de hojas (Zaragoza, España, 2001)
* Agua herida (2004)
* El origen y destino de las especies de la fauna masculina paisa (2009)

## Premis

* Premio nacional de poesía Universidad de Nariño, 1974
* Premio nacional de poesía Universidad de Antioquia, 1980
* Premio nacional de poesía de Roldanillo, Ediciones Embalaje, Museo Rayo, 1987

## Referències

* TORRES, Anabel. Medias Nonas. Editorial Universidad de Antioquia, Colección Celeste. 242 páginas, Medellín, 1992. ISBN 958-655-034-6
* TORRES, Anabel. Agua herida. Ediciones Árbol de papel, Bogotá, 2004. ISBN 958-33-6111-9

## Enllaços externs

* http://www.jornaldepoesia.jor.br/ag34torres.htm Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* http://www.festivaldepoesiademedellin.org/pub.php/es/Revista/ultimas_ediciones/62_63/torres.html Arxivat 2009-08-01 a Wayback Machine.
# Nomi

Nomi és un municipi italià, dins de la província de Trento. L'any 2007 tenia 1.278 habitants. Limita amb els municipis d'Aldeno, Besenello, Calliano, Pomarolo i Volano.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Gianfranco Zolin | Llista cívica |
Viccionari
# Andreas Metaxàs

Andreas Metaxàs (en grec: Ανδρέας Π. Μεταξάς) (Cefalònia, 1790 - Atenes, 8 de setembre de 1860) fou un polític grec.
Durant l'última part de la guerra d'independència (1824-1827) va acompanyar Ioannis Kapodístrias a Grècia, que el va nomenar Ministre de Guerra. Era un partidari devot de Kapodístrias i després del seu assassinat el 1831, Metaxàs va ser membre del Govern provisional existent fins a l'accés del Rei Otó I de Grècia el 1833. Durant el regnat d'Otó I va ser conseller i ambaixador a Madrid i Lisboa. El 1840 va ser nomenat Ministre de Guerra. Durant el 1843 i 1844 va presidir el Consell de Ministres, i més tard va ser ambaixador a Constantinoble de 1850 a 1854.

## Vegeu també

* Primer Ministre de Grècia
# Andreu Martínez

Andreu Martínez (Barcelona, 18 de febrer de 1978) és un guitarrista, compositor, cantant i productor barceloní de blues.
Ha creat un estil propi que ha anomenat com a "bluepop". Va començar a tocar la guitarra als 12 anys. Als 22, acabà els estudis del Conservatori Superior de Música del Liceu i l'any següent va viatjar a Nova York durant sis mesos per ampliar els seus coneixements musicals. També ha signat sota el nom d'Andreu Martínez Project i Andreu Martínez Band. Algun mitjà el considera com un dels músics més eclèctics i carismàtics del panorama català de música blues.
Colors (2010) és el primer disc cantat i conté 11 temes en anglès i un en català ("Balerina"). Cal destacar que tots els temes de Colors estan cantats per ell mateix, ja que els anteriors projectes eren instrumentals. En aquesta nova etapa musical de l'artista s'encamina cap a l'estil "bluepop", interpretant en anglès i afegint un grau d'eclecticisme del repertori, arranjaments, presentant un disc en el qual desdibuixa el concepte clàssic de blues-rock amb mixtures actualitzades provinents d'altres gèneres com el pop i el jazz, d'aquí el bateig de l'estil amb el nom de "bluepop". El disc s'ha gravat i mesclat als estudis de MusicLan d'Avinyonet de Puigventós (Alt Empordà) per Jordi Solé i l'assistent Jose Luis Molero, i masteritzat i produït per Steve Fallone a Sterling Studios de Nova York.

## Discografia

* Senyals de Vida (2003)
* Live at the XI International Jazz Festival Lleida (2005)
* Fast Food (2007)
* Colors (2010)
* Live at Jazzman (2011)

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Addicció a la guitarra». El món a RAC 1, 05-07-2011. [Consulta: 2 març 2012].
* 1 2 3 «Andreu Martínez presenta su disco Colors en el Polisònic» (en castellà). elperiodic.com, 17-08-2011. [Consulta: 2 març 2012].
* ↑ «Andreu Martínez se estrena como cantante con ‘Colors' musicales» (en castellà). La Mañana, 17-02-2011. [Consulta: 2 març 2012].
* ↑ «Andreu Martínez presenta 'Colors' en Gandia». Levante-EMV, 18-08-2011. [Consulta: 2 març 2012].
* ↑ «Andreu Martínez Trio» (en castellà). Distrito jazz. [Consulta: 4 març 2012].
* ↑ «Live at the XI International Jazz Festival Lleida». Apecat. Arxivat de l'original el 2016-03-04.
* ↑ «Martínez Project Fast Food» (en anglès). MP3 Downloads. Amazon.com. [Consulta: 4 març 2012].
* ↑ «Mengual, Cuevas i Roca». Enderrock, 04-04-2011. [Consulta: 4 març 2012].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial
# Obertura Ware

L'obertura Ware (o obertura del peó de torre dama), és una obertura d'escacs poc comuna, que comença amb el moviment:
    1.a4
S'anomena així en honor del jugador d'escacs estatunidenc Preston Ware, qui sovint jugava obertures inusuals. La Ware es considera una obertura irregular, i es classifica sota el codi A00 a l'Enciclopèdia d'Obertures d'Escacs.

## Idea de l'obertura

L'obertura Ware ataca la casella b5 i prepara el camí per portar la torre d'a1 al joc. La casella b5 no és essencial, i si el negre fa 1...e5, l'alfil de f8 evita el desenvolupament de la torre blanca de moment. La resposta 1...e5 també guanya espai per a les negres al centre, un objectiu típic de moltes obertures, però completament ignorat per l'obertura Ware. Per tot això, aquesta obertura és normalment jugada només per jugadors completament novells.
Un jugador experimentat que faci servir l'obertura Ware contestarà normalment a 1...d5 o 1...e5 amb 2.d4 o 2.e4, respectivament, ja que una defensa escandinava o un gambit Englund revertits serien dolents aquí. En algun punt posterior es jugarà el moviment a5, seguit de Ta4 (ja que Ta3?? convidaria a ...Axa3 Cxa3 amb un avantatge definitiu per a les negres).
Al Campionat del món d'escacs ràpids de 2012, 1.a4 es va fer servir, com una broma, per Magnus Carlsen contra Teimur Radjàbov, qui durant el campionat de dos anys enrere li havia dit: "tothom s'està cansant. Podries començar amb 1.a4 i encara els podries vèncer." La partida aviat es convertia en una mena d'obertura dels quatre cavalls on Carlsen finalment s'imposà.

## Variants

Hi ha unes quantes variants de l'obertura Ware amb nom propi. Les més conegudes són:
* 1...e5 2.h4 - la variant Crab. No fa res per ajudar les blanques, sinó que més aviat debilita la seva posició encara més.
* 1...e5 2.a5 d5 3.e3 f5 4.a6 - el gambit Ware.
* 1...b6 2.d4 d5 3.Cc3 Cd7 – el gambit Cologne.
* 1...b5 2.axb5 Ab7 - el gambit de l'ala de l'obertura Ware.
* 1...a5 - la rarament vista variant simètrica.

## Notes i referències

* ↑ «Grischuk wins 2nd World Blitz title in Astana». ChessVibes, 10-07-2012 [Consulta: 11 juliol 2012]. Arxivat 2012-07-12 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-07-12. [Consulta: 21 desembre 2012]. (anglès)

## Bibliografia

* Hooper, David and Kenneth Whyld. The Oxford Companion to Chess. Oxford University, 1996. ISBN 0-19-280049-3.
* Dunnington, Angus. Winning Unorthodox Openings. Everyman Chess, 2000. ISBN 978-1-85744-285-4.
* Eric Schiller. Unorthodox Chess Openings. Second. Cardoza, 2002, p. 506–508. ISBN 1-58042-072-9.
# Ansur Fernández

Ansur Fernández (ca. 929 - ?) fou comte de Castella (944-947).
La primera aparició del títol de comte de Monzón de Campos (Palència) data del 943, en una donació d'Ansur Fernández i la seva esposa Gontruda al monestir de San Pedro de Cardeña sobre terres situades entre Peñafiel i Sacramenia. Per aquesta raó sembla que Ansur en aquells temps ja era comte de Monzón.
La zona d'actuació d'aquest comtat entrava en conflicte amb els dominis de Ferran González, que també intentava actuar en aquesta zona; i també va entrar en conflicte amb el comte Diego Muñoz de Saldaña, que va veure frenada la seva expansió vers el sud.
Ansur Fernández apareix per primer cop en un document del 929, al costat del seu pare Ferran Ansúrez i del mateix comte castellà Ferran González. A partir del 941 s'establirà a Lleó al costat del rei Ramir II de Lleó i li donarà suport contra la rebel·lió dels comtes de Castella. Així, Ansur fou nomenat comte opositor el 944. Si bé el seu mandat efectiu va durar poc, fins a l'any següent, en el qual Ramir II de Lleó es va reconcilar amb Ferran González, la seva oposició al comte castellà serà efectiva fins al 947.

## Referències

* ↑ «Ansur Fernández». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Oròbia

Oròbia (Uròbea en llombard oriental) és una regió històrica corresponent a la part nord-est de la Llombardia i que habitualment es refereix a la regió dels Alps de Bèrgam (anomenats en italià Alpi Orobie); tanmateix, en el context autonomista el nom s'ha utilitzat més àmpliament per indicar tot el territori entre el riu Adda (després de la Pau de Lodi de 1454, la frontera occidental de la República de Venècia) i la frontera oriental de Llombardia, sovint contrastant amb Insúbria, regió que inclou l'oest de la Llombardia.

## Territori
### Oròbia lingüística

Des del punt de vista lingüístic, Oròbia es pot considerar la zona on es parlen les variants orientals del llombard, és a dir, la província de Bèrgam, part de la província de Brescia i la zona de Cremasca.
De l'Oròbia lingüística en quedarien excloses les províncies de Cremona i Màntua, en les quals es parlen dialectes de transició llombard-emilians o pròpiament emilians, que en canvi de vegades s'inclouen en la definició geogràfica més àmplia. De la mateixa manera que, al nord, quedaria exclosa l'alta Val Camonica (l'anomenada Oròbia bresciana, on es parla un dialecte llombard de transició al retoromànic) i la Valtellina (la Valtellinesi Orobie, el dialecte de la qual s'adscriu generalment al llombard occidental).

### Mencions històriques i geogràfiques

El nom d'Oròbia derivaria del nom per l'antiga població deriva de l'antiga tribu gal·la o celto-lígur dels Orobis, establerta en temps prehistòrics a les valls de Bèrgam, Lecco i Como.
Històricament, el territori havia format part de la República de Venècia després del tractat de Lodi.

## Referències

* ↑ «Padanian Flag of Orobia». Flags of the World, 18 luglio 2003. Arxivat de l'original el 2022-11-29. [Consulta: 29 desembre 2023].
* ↑ «lombardi, dialetti - Treccani» (en italià). [Consulta: 29 desembre 2023].
* ↑ (anglès) William Carew Hazlitt, History of the Venetian Republic V.3, p.193

## Vegeu també

* Insúbria
# Osaka Tower

La Osaka Tower (大阪タワー, Ōsaka Tawā) fou una torre de telecomunicacions construïda al costat de l'antiga seu de l'Asahi Broadcasting Corporation (ABC), al districte urbà de Kita, a Osaka, Japó. A més de prestar servei com a torre de radiodifusió, també funcionà com a antena de ràdio per als taxistes de la ciutat.
La torre tenia una alçada de 160 metres. Construïda l'any 1966, es va construir amb tubs metàl·lics en una estructura de gelosia quadràtica, dissenyat per poder patir vibracions i una velocitat del vent de fins a 90 metres per segon. 102 metres més amunt, hi havia una plataforma d'observació de dos pisos. A la part superior, la torre estava pintada de blanc i, més amunt, de roig i blanc.
El cost econòmic total de la torre va ser de 400 milions de iens, i l'obra fou finalitzada l'any 1966. Hi va haver un escensor que podia conduir fins a 30 persones alhora a la plataforma d'observació al dalt de la torre, que a la vegada, podia acollir 270 persones. Fins a 4000 visitants van assistir a la inauguració de la torre. L'any 1979 es va instal·lar un plateau al pis superior de la plataforma d'observació des d'on es retransmetia un programa matinal amb informació metorològica i del trànsit. La plataforma d'observació va ser tancada al públic l'any 1997 per tal de reforçar les mesures de seguretat degut a, entre altres coses, l'avís de bomba de 1994. L'any 2008 es va decidir la destrucció de la torre a causa del trasllat de la seu d'ABC fins al districte de Fukushima, també a Osaka. La torre va ser finalment demolida el 2009.

## Referències

* ↑ https://www.emporis.com/buildings/132363/osaka-tower-osaka-japan
* ↑ http://tower-fan.nishimitsu.com/osaka.htm
* ↑ http://www7.plala.or.jp/tower/lost/osakatower/osakatower.html
# Osakaïta

L'osakaïta (en japonès: 大阪石) és un mineral de la classe dels sulfats. Cristal·litza en el sistema triclínic i la seva fórmula és: Zn₄(SO₄)(OH)₆·5H₂O. Va ser descoberta l'any 2006 a la seva localitat tipus: mina Hirao, Onsen-cho, Minoo, Prefectura d'Osaka, Regió de Kinki, Illa de Honshu, Japó. Va ser anomenada així per la seva localitat tipus; nom derivat d'Osaka. Es forma en zones d'oxidació hidrotermal en vetes que tallen pissarres del Juràssic en mines de zinc abandonades (és l'ambient de formació de la localitat tipus).
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'osakaïta pertany a «07.DE: Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana només; sense classificar» juntament amb els següents minerals: mangazeïta, carbonatocianotriquita, cianotriquita, schwertmannita, tlalocita, utahita, coquandita, wilcoxita, stanleyita, mcalpineïta, hidrobasaluminita, volaschioita, zaherita, lautenthalita i camerolaïta.

## Referències

* 1 2 «Osakaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 juliol 2015].
* 1 2 «Osakaite Mineral Data» (en anglès). Webmineral. [Consulta: 20 juliol 2015].