OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cadw

Cadw (Gal·lès:per mantenir/per protegir, pronunciació gal·lesa:[ˈkadu]) és el servei de patrimoni del Govern gal·lès i part del departament de Turisme i Cultura. L'òrgan treballa per protegir el patrimoni natural, històric i monumental de Gal·les, i per fer-lo accessible i comprensible a la societat.

## Objectius

La missió de l'organització és
* Conservar el patrimoni de Gal·les .
* Mantenir el caràcter distintiu dels paisatges i les ciutats de Gal·les.
* Ajudar les persones a entendre i respectar l'espai i la seva història i el rol de Gal·les en el món.
* Fer una diferència real en el benestar de les persones a Gal·les.

### Conservació i protecció

El 2011 hi havia tres espais considerats Patrimoni Mundial de la Humanitat a Gal·les, 29,939 monuments llistats (493 de Grau I, 2.124 de Grau II* i 27.319 de Grau II); també hi havia 4.175 monuments planificats, 6 espais històrics i 523 Àrees de Conservació. També s'està realitzant un registre dels espais de batalla significatius.
Cadw té responsabilitat específica per a 127 espais històrics, de propietat estatal. Molts dels grans castells de Gal·les i altres monuments, com els palaus del bisbe, cases històrics i algunes abadies, són protegides i gestionades pel govern de Gal·les. Cadw És l'organisme successor dins Gal·les del Ministry of Works del Regne Unit
Els 5 espais més visitats el 2010-2011 van ser:
* Castell de Caernarfon (192.695 visites),
* Castell de Conwy (190.031 visites),
* Castell de Caerphilly (94.707 visites),
* Castell de Harlech (93.242 visites),
* Castell de Beaumaris (80,660 visites).

## Organitzacions equivalents

* Anglaterra — English Heritage
* Escòcia — Historic Scotland
* Irlanda del Nord— Northern Ireland Environment Agency
* Illa de Man — Manx National Heritage

## Referències

* 1 2 3 Cadw Historic Environment Position Satatement 2010-11 Arxivat 2013-10-04 a Wayback Machine. Accessed 1 October 2013
* ↑ Introducing Cadw Arxivat 2014-05-29 a Wayback Machine. accessed 31 August 2013
# Cafè Modern (Castellnou de Seana)

Cafè Modern és un monument del municipi de Castellnou de Seana (Pla d'Urgell) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Local de dimensions importants que consisteix en dues sales: una destinada a local (amb escenari, sala de cinema) de 28 x 16m, l'altra és el cafè de 22 x 12m. Les dues sales estan unides per una de més petita que els dies de diari s'usa per a cafè. Arquitectònicament parlant, allò que resulta més interessant és la façana de l'edifici que malgrat la seva senzillesa és molt característica d'un període artístic i històric determinat

## Història

Al març de 1932 s'inicià la construcció d'aquest local, pertanyent a la gent d'esquerres de la població (els rics de Castellnou de Seana, per aquest motiu susdit local era conegut com el Casal dels rics). En aquell moment portava el nom de Joventut Republicana. Es construí amb diners de contribuents, normalment de gent de família acomodada i adinerada com Cal Perxe… Fou projectat per un paleta de Mollenssa mentre que els tapiadors foren d'Ivars així com els fusters, els enguixadors de Golmés. Fou inaugurat l'any 1933 i a partir del 1956 el local passà a mans d'un únic propietari, el sr. Sanfeliu Valls, acabant amb la dualitat d'esquerres i dretes. Des d'aleshores quan s'anomenarà com a Cafè Modern.

## Referències

* 1 2 «Cafè Modern». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2013].
# Cala de les Ampolles

La cala de les Ampolles és una petita platja seminatural del municipi de l'Ametlla de Mar (Baix Ebre), situada davant de la urbanització Les Tres Cales, entre la cala Forn, al nord, i la Punta de Cala Mosques, que la separa de la cala Mosques, al sud. Té una longitud de 32 metres i una amplada mitjana de 14 metres, formada per còdols i roques.

## Referències

* ↑ «Cala de les Ampolles». Diputació de Tarragona.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
# Bull de fetge

El bull de fetge és un embotit de porc típic de les comarques dels Pirineus (l'Alt Urgell, la Cerdanya, el Ripollès i el Berguedà) que està fet amb els mateixos ingredients emprats en l'elaboració del popular pa de fetge, i que avui dia fan a moltes cansaladeries d'aquestes comarques. Presenta la forma allargassada i boteruda. El color extern és beix fosc, mentre que la carn del farcit és rosada fosca, trencada per taques més o menys grosses de greix. Els trossos de carn són visibles i la textura, suau i tendra, però consistent.
Es venen a les mateixes empreses elaboradores. També en trobem en alguns dels restaurants que l'inclouen a la seva oferta. Normalment es ven tendre, però alguns elaboradors deixen que s'assequi una mica, perquè hi ha qui el prefereix més gustós, amb un gust més intens. S'empra sobretot com a entremès, per fer entrepans o per menjar amb torrades.
És un aliment molt energètic, ric en greix i colesterol, però, alhora, ric en proteïnes d'alt valor biològic i vitamines del grup B. Pel fet que conté fetge del porc, també es converteix en una excel·lent font de vitamines A i D. També té un contingut important de ferro. Dins d'una alimentació variada i equilibrada, el seu consum ocasional és totalment aconsellable.

## Elaboració

S'empra carn del cap, carn magra, papada, cansalada, fetge, cotnes, sal, pebre, all, julivert i ou. El primer que cal fer és trinxar les carns i s'amaneixen amb sal i pebre. Es fa bullir una mica el fetge, que agafi un punt de cocció però sense que s'acabi de fer. Quan ja està a punt, es pica petit el greix del porc juntament amb el fetge, se salpebra i es barreja. Després s'hi afegeixen els ous, amb els quals es lliga tota la pasta, l'all i julivert ben picats, i la carn trinxada. Finalment, s'emboteix la mescla en el budell cec i es cou a la caldera durant algunes hores.

## Referències

* 1 2 3 Contreras. pàg 27.
* ↑ Gastroteca (bull de fetge).

## Bibliografia

* Contreras, Jesús; Juanjo Cáceres, Elena Espeitx. Els Productes de la terra. Generalitat de Catalunya. Departament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca, 2003. ISBN 84-393-6213-7.
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Companatges i condiments :
# Bull Hollow

Bull Hollow és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 84 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Bull Hollow tenia 84 habitants, 31 habitatges, i 20 famílies. La densitat de població era de 6,1 habitants per km².
Dels 31 habitatges en un 32,3% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,4% hi vivien parelles casades, en un 12,9% dones solteres, i en un 32,3% no eren unitats familiars. En el 29% dels habitatges hi vivien persones soles el 22,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,71 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,43.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25% tenia menys de 18 anys, un 10,7% entre 18 i 24, un 31% entre 25 i 44, un 20,2% de 45 a 60 i un 13,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 103,2 homes.
La renda mediana per habitatge era d'11.875 $ i la renda mediana per família de 13.194 $. Els homes tenien una renda mediana de 51.250 $ mentre que les dones 13.750 $. La renda per capita de la població era de 6.736 $. Entorn del 60% de les famílies i el 58,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Bull Hollow». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Bull Hollow». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Campana (l'Aleixar)

La Campana és una muntanya de 384 metres que es troba entre els municipis de l'Aleixar i Maspujols, a la comarca catalana del Baix Camp.
Viccionari
# Buchy (Mosel·la)

Buchy és un municipi francès, situat al departament del Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 114 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Buchy era de 114 persones. Hi havia 40 famílies, de les quals 4 eren unipersonals (4 homes vivint sols), 12 parelles sense fills i 24 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 42 habitatges, 39 eren l'habitatge principal de la família i 3 estaven desocupats. 41 eren cases i 1 era un apartament. Dels 39 habitatges principals, 33 estaven ocupats pels seus propietaris, 5 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 1 estava cedit a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 1 en tenia tres, 10 en tenien quatre i 27 en tenien cinc o més. 30 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 18 habitatges hi havia un automòbil i a 17 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Buchy el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 8 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 12 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 8 | 30 a 34 | 8 |
| 8 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 4 | 5 a 9 | 4 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 78 persones, 58 eren actives i 20 eren inactives. Les 58 persones actives estaven ocupades(31 homes i 27 dones).. De les 20 persones inactives 7 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 8 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 5 establiments que hi havia el 2007, 3 eren d'empreses de construcció, 1 d'una empresa financera i 1 d'una entitat de l'administració pública.
Dels 2 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era un guixaire pintor i 1 lampisteria.

## Equipaments sanitaris i escolars

El 2009 hi havia una escola maternal integrada dins d'un grup escolar amb les comunes properes formant una escola dispersa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Buchy a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Buchy a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Buchs (Argòvia)

Buchs és un municipi del cantó d'Argòvia (Suïssa), situat al districte d'Aarau.

## Enllaços externs

* Web oficial del municipi
Viccionari
# Bust de Bacus

El Bust de Bacus és una escultura en forma de bust realitzada per l'escultor Venanci Vallmitjana i Barbany (1830-1919), al voltant de la segona meitat del segle xix. El bust de terracota representa la divinitat grecoromana juvenil de Bacus. Actualment l'obra es conserva en el Museu Abelló de Mollet del Vallès.

## Context històric

Venanci Vallmitjana va cursar els seus estudis a l'Escola de la Llotja de Barcelona entre els anys 1847-1848 i 1852-1853. A la dècada dels seixanta, es consolida el grup de germans escultors format per Venanci Vallmitjana i Agapit Vallmitjana. En aquesta dècada, són evidents les diferències, quant a interessos estètics, entre les obres dels dos germans. L'obra de Venanci es considera per ser una obra renovadora, amb ell, els patrons clàssics desapareixen completament. El germà gran dels Vallmitjana se'l reconeix per tenir un esperit propi de tot gènere escultòric. Es troba captivat per la pluralitat de les formes vives, animades, criatures somrients i juganeres. Trobem que a París, les obres realitzades en terracota de Venanci van obtenir una fama considerable, moltes d'elles decoraven les sales i els salons de les cases de la burgesia.

## Sobre l'obra

A l'obra veiem la representació de la divinitat grecoromana Bacus. Col·locada sobre una petita peanya. Aquest té el cap lleugerament inclinat cap a baix a l'esquerra, clavant la mirada cap aquesta direcció. El cap està cobert de fulles de parra i de raïms, que li cauen pel coll.
Més enllà dels encàrrecs directes i de les obres de caràcter més monumental, Venanci va desenvolupar tota una producció especialment de temàtica més popular, anecdòtica, de vegades amb toc de mitologia que, en petit format, estaven destinades a poder-se reproduir i vendre a un ventall de públic més ampli. Venanci comença a executar aquest tipus de peces després de la creació de l'obra escultòrica anomenada Fígaro. És a París quan va ser el moment clau en el qual Venanci experimentà un clar interès per aquest món i començà a créixer la producció de figures de majes i de tipus populars. Un altre de les temàtiques relacionades amb aquests èxits comercials són les imatges de nens, o personatges juvenils, com es pot veure a l'obra mateixa. En posicions diverses i amb actituds expressives, les figures de curta edat de Venanci són força habituals i se solen ubicar a la segona meitat del segle xix.

### Altres reproduccions semblants

Al llarg de la web podem trobar fins a un total de 7 figures escultòriques semblants a l'obra en qüestió, realitzades en terracota, que es troben actualment a la venda. A l'article "L'escultura catalana a la biblioteca museu Víctor Balaguer als seus inicis" escrit per Clara Creixell Ferré, podem trobar la menció d'una peça de Venanci amb el títol de Bacus.

## Referències

* ↑ Martí i Freixa, Ramon i Maria. Els Vallmitjana i l'escultura moderna a Catalunya. UBe, 2020.
* ↑ Codola, Manuel. Venancio y Agapito Vallmitjana Barbany. Edicions patrocinades per la direcció general de belles arts.
# Bust de Manolo Avello

L'escultura urbana coneguda pel nom Bust de Manolo Avello, ubicada al Campo de San Francisco, a la rodalia de la zona de jocs infantils i a la vista del carrer Conde Toreno, a la ciutat d'Oviedo, Principat d'Astúries, Espanya, és una de les més d'un centenar que adornen els carrers de l'esmentada ciutat espanyola.
El paisatge urbà d'aquesta ciutat, es veu adornat per obres escultòriques, generalment monuments commemoratius dedicats a personatges d'especial rellevància en un primer moment, i més purament artístiques des de finals del segle xx.
L'escultura, feta a bronze, amb acabat oxidat, és obra de Vicente Menéndez Prendes "Santarúa", i està datada el 2003.
Es tracta d'un bust de considerables dimensions, col·locat sobre una peanya de pedra. A cada cara del pedestal hi ha una placa on figuren monuments de la ciutat: la Universitat d'Oviedo, el mercat del Fontán, San Isidoro El Real, la Foncalada, San Julián de los Prados, Santa María del Naranco, la Cruz de los Ángeles i el desaparegut carbayón, amb el seu nom en relleu i la seva traducció al braille. A més, al frontal, apareix una inscripció, signada per la cronista de la ciutat i successora de Avello en el càrrec, Carme Ruiz-Tilve, i amb el nom de l'autor: «Gracias a su sensibilidad y fino humor conocimos otro Oviedo».
L'obra és un homenatge al que va ser cronista oficial de la ciutat d'Oviedo durant 23 anys, el periodista i radiofonista Manuel Fernández Rodríguez-Avello, qui va morir el 24 d'abril de 2002, a la ciutat d'Oviedo. L'homenatjat és representat escrivint una de les seves cròniques, un dels seus braços convertit en un diari.

## Referències

* 1 2 Escultura «Manolo Avello» Arxivat 2014-12-16 a Wayback Machine. a vivirasturias.com
* 1 2 3 Oviedo (Asturias) Arxivat 2014-07-17 a Wayback Machine. a esculturaurbana.com
* ↑ Turisme d'Oviedo
# Cal Marçal de la Figuerosa

Cal Marçal és una casa de la Figuerosa, al municipi de Tàrrega (Urgell), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa subdividida en diverses estances diferenciades. Per una banda té la galeria o terrassa, formada per dos pisos horitzontals. Un primer pis, dotat de dues arcades de mig punt sostingudes per una columna central de pedra amb basament i capitell decorat. Aquestes arcades estan formades amb dovelles de pedra camuflades en el mur arrebossat. Condueixen a una galeria amb balconada i sostre allindat amb bigues de fusta. El segon pis presenta una segona terrassa però amb arcades molt rebaixades i sense columna central. El sostre, sota teulada, torna a ser allindanat amb bigues de fusta.
La casa consta de planta baixa i dos pisos. La porta d'entrada, a la planta baixa, està emmarcada en pedra i allindanada. Cal destacar, en aquest cas, la llinda de Cal Marçal, ja que porta una inscripció referent a la data de construcció de l'edifici: 1798.
Tant la primera com la segona planta tenen dues obertures a la façana, una damunt de l'altra. Són dues finestres allargassades emmarcades amb pedra i les quals desemboquen en una balconada. L'única diferència és que aquest balcó, en la primera planta ocupa tota l'amplada. La finestra del segon pis aporta una llinda referent a la família Marsal: "Marsal Ortis".
Cal destacar l'arc de pas que separa el carrer Major amb la plaça de l'Església. Està format per una arcada de mig punt rebaixat de pedra on a sobre té lloc tres finestrals seguits que donen llum a l'interior. Està cobert amb teula àrab.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Marçal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 gener 2017].
# Cal Marçol

Cal Marçol és una casa pairal del nucli de Polig, al municipi de la Baronia de Rialb (Noguera), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya

## Descripció

Casa pairal que forma part de l'antiga fortalesa de Polig, amb accés principal per un portal dovellat, de mig punt i amb cantonades bisellades. Té cellers, baixos amb quadres, planta noble i planta sota coberta. Destaquen les finestres amb motllures i escacats a la façana principal i amb bisellats, escuts i símbols a la façana.

## Referències

* ↑ «Cal Marçol». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Cal Marçol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2014].
# Cal·límac (metge)

Cal·límac (en llatí Callimacus, en grec Καλλίμαχος) fou un metge grec deixeble d'Heròfil de Calcedònia que va viure al segle ii aC.
Zeuxis el menciona, segons diu Galè. Va escriure un llibre sobre Hipòcrates, ara desaparegut però citat per Erotià. Probablement és la mateixa persona de la que Plini el Vell diu que va escriure una obra titulada De Coronis a Naturalis Historia (21.9).

## Referències

* ↑ Callimachus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 572
# Cal·línic IV

Cal·línic IV (en grec Καλλίνικος Ε') va ser patriarca de Constantinoble de l'any 1801 al 1806 i del 1808 al 1809.
Havia nascut a Mudanya, i les seves activitats com a patriarca van girar en torn a l'organització i al dret de les parròquies.

## Referències

* ↑ «Εγκυκλοπαίδεια Μείζονος Ελληνισμού, Μ. Ασία». [Consulta: 9 gener 2021].
* ↑ «Καλλίνικος Δ´» (en grec). Ecumenical Patriarchate of Constantinople. [Consulta: 19 agost 2023].
# Camanongue

Camanongue (fins 1975 Vila do Buçaco) és un municipi de la província de Moxico. Té una extensió de 2.783 km² i 32.587 habitants. Comprèn la comuna de Camanongue. Limita al nord amb el municipi de Dala, a l'est amb el municipi de Lumeje, al sud amb el municipi de Léua, i a l'oest amb el municipi de Moxico.

## Referències

* ↑ Camanongue al web del cens d'Angola
# Camarenilla

Camarenilla és un municipi de la província de Toledo a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa. Limita amb Arcicóllar, Recas, Bargas, Villamiel de Toledo i Fuensalida.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 549 | 525 | 516 | 512 | 533 | 518 | 521 | 516 | 544 | 563 |

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | Anselmo Puebla Toledo | UCD | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | Anselmo Puebla Toledo | AP/PDP/UL | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Miguel Ángel Bargueño Bargueño | CDS | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Julián Sánchez Páramo | Independent | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Antonio Barahona Bravo | Independent | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Ana M. Bargueño Pantoja | PP | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Ana M. Bargueño Pantoja | PP | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Ana M. Bargueño Pantoja | PP | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |
# Campionat d'Europa d'enduro (desambiguació)

«Campionat d'Europa d'enduro» té aquests significats:
* Campionat d'Europa d'enduro FIM, denominació que rebia l'actual Campionat del Món d'enduro fins al 1989 inclòs.
* Campionat d'Europa d'enduro, instaurat per la UEM el 1993, anomenat oficialment European Enduro Championship.
# Cal Gabàs

Cal Gabàs és una obra de Torre-serona (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici sòlid que ocupa tot un sector de la plaça central de la vil·la. Malgrat les múltiples vivendes i afegits, el bloc manté a la façana un aire clàssic. Els porxos són els únics de la vil·la. La verticalitat de les portes i façanes s'equilibren amb la cornisa de pedra que separa les plantes i dona horitzontalitat al volum.

## Referències

* ↑ «Cal Gabàs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 octubre 2018].
# Can Vila-rasa

Can Vila-rasa és una masia de Taradell (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular, coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana, situada a ponent. Consta de planta baixa i primer pis. La casa presenta una annexió a la part sud, la qual es de més alçada que la resta de l'edifici i presenta un portal rectangular a la planta i un porxo i una finestra al primer pis. La façana nord presenta un portal rectangular i una finestreta al primer pis, mentre que la principal ostenta un portal rectangular amb la llinda datada ("AVE MARIA PURÍSIMA/17 IHS 91") i una altra que forma una semicircumferència i al primer pis s'hi obren tres finestres. Els escaires i les obertures són de gres de Folgueroles i els ampits de pedra de St. Vicenç. La resta de l'edifici és arrebossat i emblanquinat. Fou restaurada i no respectà la fesomia primitiva d'aquesta.

## Història

Can Vilarrasa fou una masoveria de l'antic mas el Vivet. Possiblement fou construïda al segle xviii segons la llinda del portal. D'altra banda, no la trobem registrada en els fogatges anteriors al nomenclàtor de la província de Barcelona de l'any 1860 on sí que consta.

## Referències

* 1 2 «Can Vila-rasa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].