OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan August de Saxònia-Gotha-Altenburg

Joan August de Saxònia-Gotha-Altenburg (en alemany Johann August von Sachsen-Gotha-Altenburg) va néixer a Gotha (Alemanya) el 17 de febrer de 1704 i va morir a Stadtroda el 8 de maig de 1767. Era el cinquè fill del duc Frederic II (1676-1732) i de Magdalena Augusta d'Anhalt-Zerbst (1679-1740).
Va entrar al servei de l'exèrcit Imperial el 1725 i va intervenir en missions militars a Itàlia i a Hongria. A la batalla de Grock va ser ferit, cosa que l'obligà aretirar-se una temporada a Altenburg. Després, va reprendre la seva carrera i va prendre part en la Guerra de Successió d'Àustria, a Silèsia, Bohèmia i Baviera. Finalment, va assolir el grau de mariscal del Reich i va comandar un regiment de dragons.

## Matrimoni i fills

El 6 de gener de 1752 es va casar a Stadtroda amb Lluïsa de Reuss-Schleiz (1726-1773), vídua del seu germà petit Cristià Guillem i filla d'Enric I de Reuss-Schleitz (1695-1744) i de Juliana Dorotea de Löwenstein-Wertheim (1694-1734). El matrimoni va tenir quatre fills:
* Augusta Lluïsa (1752-1805), casada amb Frederic Carles I de Schwarzburg-Rudolstadt.
* Un fill nascut mort el 1753.
* Un fill nascut mort el 1754.
* Lluïsa (1756-1808) casada amb el duc Frederic Francesc I de Mecklenburg-Schwerin (1756-1837).

## Bibliografia

* Johann Samuel Ersch (Hrsg): Allgemeine Encyclopädie der Wissenschaften und Künste, 2. Sektion, Leipzig, 1842, S. 240 (format digital)

## Enllaços externs

* thepeerage.com
* genealogy.euweb.cz
# Joaquim de Sarriera i de Milans

Joaquim de Sarriera i de Milans fou un aristòcrata i polític català, diputat pel districte de Gandesa a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.
Era fill de Joaquim de Sarriera i de Larrard, VIII comte de Solterra. Aquest va morir el 1912 i va heretar el comtat la seva neboda Clotilde, que va morir el 1912 sense descendents. Llavors Joaquim esdevingué X comte de Solterra. Fou elegit diputat pel districte de Gandesa dins les llistes del Partit Liberal a les eleccions generals espanyoles de 1898.

## Vegeu també

* Comtat de Solterra

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
# Johann Silberschlag

Johann Esaias Silberschlag (16 de novembre de 1721, Aschersleben - 22 de novembre de 1791, Berlín) fou un teòleg alemany i científic natural d'Aschersleben, Principat de Halberstadt.
El 760 es convertí en un membre extern de l'Acadèmia Prussiana de les Ciències a Berlín, conseller privat de la recent fundada Oficina d'Obres Públiques, Secció d'Enginyeria Mecànica i Enginyeria Hidràulica. El 1780 Silberschlag observà i descrigué l'Espectre de Brocken. Al seu llibre Geogonia o Explicació del Mosaic de la Creació segons fonaments físics i matemàtics intentà reconciliar la teologia amb la ciència.

## Bibliografia

* Martin Wiehle. Magdeburger Persönlichkeiten. imPuls Verlag Magdeburg 1993, ISBN 3-910146-06-6
* Paul Tschackert. Silberschlag, Johann Esaias. En: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Vol. 34, Duncker & Humblot, Leipzig 1892, pp. 314–316
# Johann Georg von Hahn

|Johann Georg von Hahn (Frankfurt del Main, 1811 - Jena, 1869) era un diplomàtic i filòleg austríac especialista en la cultura i la història d'Albània. Va ser cònsol d'Àustria a Ioannina, Siros i Atenes i és considerat el fundador dels estudis albanesos. Va aprendre albanès i va demostrar la pertinença d'aquesta llengua a la família indoeuropea.

## Obres

* "Albanesische Studien", Bd. 1-3, Jena 1854
* "Reise von Belgrad nach Salonik. Von J. G. v. Hahn, K. K. Consul für östliche Griechenland". Wien 1861, Mit 2 Karten
* "Griechische und albanesische Märchen", Bd. 1-2, Leipzig 1864, München/Berlin 1918
* "Reise durch die Gebiete von Drin und Wardar", Wien 1867

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine. (alemany)
# John H. Smith (matemàtic)

John Howard Smith és un matemàtic americà, professor retirat de matemàtiques a Universitat de Boston. Va rebre el seu Ph.D. De l'Institut de Massachusetts de Tecnologia dins 1963, sota la supervisió de Kenkichi Iwasawa. Dins votant teoria, és sabut pel conjunt de Smith, el més petit no buit posat de candidats tal que, en cada elecció entre només un membre i un no-membre, el membre és el guanyador per regla majoritària, i pel criteri de Smith, una propietat de sistemes d'elecció segura en quin el guanyador és garantit per pertànyer al conjunt de Smith. Ha també va fer contribucions a teoria de grafs espectral i teoria de número additiu.

## Referències

* ↑ Math faculty listing, Boston College, retrieved 2011-03-28.
* ↑ John H. Smith (matemàtic) al Mathematics Genealogy Project.
* ↑ Econometrica. DOI: 10.2307/1914033.
* ↑ Journal of Number Theory. DOI: 10.1016/0022-314X(71)90005-9.
# Joaquín Domínguez Bécquer

Joaquín Domínguez Bécquer (Sevilla, 25 de setembre de 1817 - 26 de juliol de 1879) va ser un pintor espanyol.

## Biografia

Format en l'Escola de Belles Arts de Sevilla, va ser encarregat per la cort d'Isabel II de la direcció dels treballs pictòrics realitzats en ocasió de la restauració dels Reales Alcázares de Sevilla, el que li va valer ser nomenat pintor honorari de cambra i mestre de dibuix dels nebots de la reina.
Reconegut exponent de la pintura costumista sevillana entre la seva producció pictòrica poden citar-se obres amb tema sevillà com La Plaza de la Maestranza de Sevilla, la Vista de Sevilla desde la Cruz del Campo y La Feria de Sevilla. També va realitzar retrats i obres amb temàtica històrica. La seva obra es troba representada al Museu de Belles Arts de Sevilla i, en més petita mesura, al Museu del Prado, el Museu de Romanticisme de Madrid i el Museu Thyssen de Màlaga.
Era cosí del també pintor costumista José Domínguez Bécquer i, per tant oncle dels seus fills, el poeta Gustavo Adolfo Bécquer i el pintor Valeriano Domínguez Bécquer.

## Obres

* El baile de gitanos (Palacio Real, Madrid)
* El día de carnaval al pie de la Lonja (Museo del Romanticisme, Madrid)
* La Feria de Sevilla Museu Thyssen de Màlaga
* Baile en el exterior de una venta Museu Thyssen de Màlaga

## Referències

* 1 2 3 Pérez Calero, Gerardo. «[https://web.archive.org/web/20151119033521/http://www.carmenthyssenmalaga.org/es/artist/24 Joaquín Domínguez Bécquer Sevilla, 1817 - Sevilla, 1883]» (en castellà). Arxivat de l'original el 2015-11-19. [Consulta: 27 desembre 2015].
* 1 2 3 «Domínguez Bécquer, Joaquín» (en castellà). Museu del Prado. Enciclopèdia. [Consulta: 27 desembre 2015].

## Enllaços externs

* Biografía
# Josep Brengaret i Pujol

Josep Brengaret i Pujol (Sant Jordi Desvalls, 18 de gener de 1913 - Barbastre, 13 d'agost de 1936) fou un religiós claretià. És venerat com a beat per l'Església Catòlica.
Va estudiar al col·legi claretià de Cervera. Després continuà la seva formació a Barbastre, Vic i Solsona. A l'inici de la Guerra civil espanyola, fou executat, juntament amb els seus companys de comunitat, per milicians anarquistes.
El 25 d'octubre de 1992 fou beatificat pel Papa Joan Pau II.

## Referències

* ↑ «José Brengaret Pujol». martiresdebarbastro.org. [Consulta: 19 setembre 2019].
* ↑ «13 d'agost. Beats Màrtirs Claretians de Barbastre». claretians.cat. [Consulta: 17 setembre 2019].
* ↑ «Felipe de Jesús Munárriz Azcona y 50 compañeros, Beatos». catholic.net. [Consulta: 17 setembre 2019].
* ↑ «Blessed Josep Brengaret Pujol». catholicsaints.info. [Consulta: 19 setembre 2019].

## Vegeu també

* Beats màrtirs claretians de Barbastre
# New Castle (Pennsilvània)

New Castle és una ciutat ubicada al comtat de Lawrence a l'estat nord-americà de Pennsilvània. L'any 2000 tenia 26.309 habitants i una densitat de població de 1.190 persones per km².

## Demografia

Segons l'Oficina del Cens de l'any 2000 els ingressos mitjans per llar en la localitat eren de 25.598 dòlars i els ingressos mitjans per família eren de 32.539. Els homes tenien una renda mitjana de 30.112 dòlars enfront dels 20.754 de les dones. La renda per capita de la població era de 13.730 dòlars. Al voltant del 20,8% de la població estava per sota del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «The City of New Castle, Pennsylvania» (en anglès americà). [Consulta: 19 desembre 2020].
# Johninnesita

La johninnesita és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la deerita-howieïta. Rep el seu nom en honor de John Innes, mineralogista de la Corporació Tsumeb, per les seves contribucions a la mineralogia de les mines Tsumeb i Kombat.

## Característiques

La johninnesita és un silicat de fórmula química Na₂Mn²⁺₉Mg₇(OH)₈[AsO₄]₂[Si₆O₁₇]₂. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5 i 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la johninnesita pertany a «09.DH - Inosilicats amb 4 cadenes senzilles periòdiques, Si₄O₁₂» juntament amb els següents minerals: leucofanita, ohmilita, haradaïta, suzukiïta, batisita, shcherbakovita, taikanita, krauskopfita, balangeroïta, gageïta, enigmatita, dorrita, høgtuvaïta, krinovita, makarochkinita, rhönita, serendibita, welshita, wilkinsonita, safirina, khmaralita, surinamita, deerita, howieïta, taneyamalita i agrel·lita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Kombat, a la localitat homònima del districte de Grootfontein, a la regió d'Otjozondjupa, a Namíbia. També ha estat descrita a Schmorrasgrat-South, a la localitat d'Ausserferrera, a la vall de Ferrera, al cantó de Grisons (Suïssa). Només ha estat descrita en aquests dos indrets.

## Referències

* ↑ «Johninnesite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 juny 2017].

## Enllaços externs

* Galeria d'imatges
# Luci Publili Filó Volsc

Luci Publili Filó Volsc (antiga Roma, segle V aC - valor desconegut, segle IV aC) (en llatí: Lucius Publilius L. F. Volero N. Philo Volscus) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Publília, i era de la família dels Publili Filó.
Va ser nomenat tribú amb potestat consolar l'any 400 aC. Titus Livi l'esmenta diu que es deia Luci Publili Volsc i que pertanyia a una família patricia, però això és segurament un error, ja que els Publili Filó eren sens dubte plebeus. El nom complet el donen els Fasti Capitolini.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 297.
# Regino Sainz de la Maza

Regino Sainz de la Maza (Burgos, 7 de setembre de 1896 - Madrid, 26 de novembre de 1981) fou un guitarrista i compositor castellà.
Sobre una base de formació autodidàctica, seguí cursos a Burgos, Madrid i Barcelona. A part de la guitarra també estudia piano, el coneixement del qual influí poderosament en les seves interpretacions. Molt jove, amb setze anys, es va presentar com a guitarrista a Bilbao, amb un estimable èxit. Seguint els consells de Manuel de Falla, que en aquells temps es trobava en plena tasca de crear un renaixement musical espanyol, estudià les obres espanyoles antigues (segles xiii al xviii) del repertori de viola de mà i guitarra, interpretacions i arranjaments en les que Sainz de la Maza es mostrà un mestre consumat, ja que unia al virtuosisme tècnic una depurada i sucosa inspiració.
Fou col·laborador de Manuel de Falla y Matheu a la Sociedad Nacional de Música. Va viatjar per Europa i Amèrica fent concerts de guitarra i actuant com a solista amb grans orquestres. Figurà com a professor de guitarra al Conservatori Nacional de Música a Madrid, on entre els molts alumnes tingué el penedesenc Josep Calvet Blanch. També hi exercí la crítica musical. La seva obra com a compositor, si bé no és copiosa, és selecta. La seva labor com a transcriptor per a la guitarra és molt important, per tal com va ressuscitar tot un tresor de velles peces de corda d'autors espanyols de l'edat mitjana i el renaixement, d'incalculable valor arqueològic i musical. Però la seva obra de compositor restà subordinada a la de concertista.
Com a especialista de guitarra segueix la línia dels grans intèrprets espanyols. L'erudició, el rigor tècnic i la seva expressiva intuïció serveixen de llera a la seva vigorosa inspiració. Amb Andrés Segovia i Narciso Yepes fou el millor intèrpret espanyol de guitarra, aplaudit pels públics espanyol i americà.
Entre les seves peces originals cal citar: Boceto andaluz, Zambra gitana, etc.
Entre els reconeixements rebuts es troben els títols de «muntanyenc distingit» per l'Ateneu de Santander, i la distinció pel Consell de Govern de Cantàbria a títol pòstum de «fill adoptiu de Cantàbria», proposta que havia estat formulada per la Conselleria de Cultura després d'estudiar les peticions rebudes de diverses entitats i associacions culturales.

## Referències

* ↑ «Falleció Regino Sainz de la Maza, un intelectual de la musica». El País, 27-11-1981 [Consulta: 17 gener 2018].
* 1 2 Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana. Suplemento anual, 1959-1960.. 1964. Madrid: Espasa-Calpe, cop. 1964, p. 326. ISBN 84-239-4594-4.
* ↑ Padrosa i Gorgot, Inés. Diccionari biogràfic de l'Alt Empordà. Girona: Diputació de Girona, 2009, p. 167. ISBN 978-84-96747-54-8. OCLC 804397427.
* ↑ «Regino Sainz de la Maza». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Delgado, Jesus «Cantabria rinde homenaje a Regino Sainz de la Maza». El País, 18-06-1988 [Consulta: 17 gener 2018].
# Longitud elèctrica

La longitud elèctrica Λ (també anomenada dimensió elèctrica) d'un circuit és una mesura de la capacitat del circuit de radiar o de rebre ones electromagnètiques caracteritzada per una longitud d'ona λ (i una freqüència f):
$\Lambda ={\frac {L}{\lambda }}=f{\frac {L}{c_{0}}}$
on L és la dimensió màxima del circuit considerat (per exemple el circuit més llarg que l'ona electromagnètica considerada ha de recórrer).
Si Λ és molt petita (per regla general, menor de 0,1) aleshores el circuit s'anomena elèctricament petit, no irradia i no és susceptible a radiacions electromagnètiques de longitud d'ona semblants a λ. Si Λ no és negligible però segueix sent menor d'1, es pot utilitzar en l'anàlisi del circuit l'aproximació de línia de transmissió de paràmetres concentrats. Si Λ és aproximadament 1 o més gran aleshores en l'anàlisi del circuit és necessari seguir la teoria de les línies de transmissió de paràmetres distribuïts.
En cada cas, la longitud elèctric d'un circuit serveix com a simple indicació; per obtenir resultats més acurats és necessari fer ús de les equacions de Maxwell.

## Vegeu també

* Radiació electromagnètica

## Bibliografia

* Clayton R. Paul, Introduction to Electromagnetic Compatibility, Wiley.
# Josep Ferré Gendre

Josep Ferré Gendre (Tortosa, 1876 - Reus, 1918) va ser un comerciant i escriptor català.
Va fer cap a Reus de molt jove, on muntà una papereria de material escolar i d'oficina amb el nom de "La Esfera", ciutat on es casà el 1901. Aquell mateix any era director del diari catalanista Lo Somatent. Des del 1895 havia col·laborat en diverses publicacions reusenques, com ara El Veloz, Las Circunstancias, El Eco del Centro de Lectura i Lo Ventall, i estava vinculat amb els modernistes reusencs. Va publicar un llibre de poemes castellans, Plañidos, el 1898, i va escriure diverses obres de teatre, com "La pau trobada", "La tornada del fugit" i "Mestre d'escola", no publicades però si representades, i lletres per a sarsueles. El 1900 va publicar un poema per a ser cantat amb la música d'Els Segadors, cosa que li comportà processament i presó.
L'any 1908 va ser secretari del jurat dels Jocs Florals reusencs, presidits per Josep Pin i Soler. Josep Carner va guanyar la Flor Natural.

## Referències

* 1 2 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 254.
* ↑ «Plañidos: poesías íntimas». CCUC. [Consulta: 11-V-2015].
* ↑ Fort Prats, Jaume. Anales de Reus desde 1860 a nuestros días: años 1908 a 1915. Reus: Artes Gráficas Rabassa, 1934, p. 15.
# Josep Ferré Revascall

Josep Ferré Revascall (Vilaplana, 3 de febrer de 1907 - Reus, 2001) va ser un pintor català.
Després d'estudiar i viure uns quants anys a Barcelona, amb professors com Fèlix Mestres i Lluís Labarta, s'establí a Reus el 1934, i hi va instal·lar el seu estudi. Va ser professor de dibuix de l'Escola del Treball, de la que va ser director el 1937. Va fer exposicions a Reus, Barcelona i Madrid, i a Tànger, Tetuan, Casablanca i diverses ciutats de França i Anglaterra. Se'l conegué com "El Príncep de les Roses" pel seu mestratge en representar-les, però la seva obra també inclou paisatges, natures mortes i retrats, molt apreciats pel públic i la crítica. La seva filla, Sefa Ferré, també es dedicà a la pintura.
La ciutat de Reus li ha dedicat un carrer al barri Niloga.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 255-256.
* ↑ Tricaz, Enric. Homes i dones pels carrers de Reus. Valls: Cossetània, 2010, p. 76-77. ISBN 9788497916929.

## Bibliografia complementària

* Ramon Oteo: Josep Ferré Revascall. Pels camins del pintor. Barcelona: Viena Edicions, 2001, pàg. 119.

## Enllaços externs

* Josep Ferré Revascall. Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona
# Josep Ferrer i Ferrer

Josep Ferrer i Ferrer, també conegut com El Nen, (Barcelona, 1941) és un filòleg, escriptor i activista polític independentista català. Treballa als Serveis Lingüístics del Parlament de Catalunya.
L'any 1962 ingressà com a militant del Front Nacional de Catalunya (FNC), juntament amb Joan Josep Armet. Durant el seu pas pel FNC llogà un estudi a les Rambles, a prop del Gran Teatre del Liceu, que s'emprà com a amagatall per a l'organització. Just abans de consumar-se l'escissió al FNC, participà a Sant Just Desvern de la darrera reunió de militància jove predisposada a la separació orgànica, en la qual també hi foren presents Joan Josep Armet, Carles Castellanos, Rafael Castellanos i Carles-Jordi Guardiola. En conseqüència, esdevingué fundador i ideòleg del Partit Socialista d'Alliberament Nacional.
També fou membre de Nacionalistes d'Esquerres i la Crida a la Solidaritat. Fou secretari de redacció de la Gran Enciclopèdia Catalana (1965-1972) i autor de Per l'alliberament nacional i de classe (1978). L'any 1994 fou el ponent de la xerrada «La fundació del PSAN», en ocasió del cicle de conferències de l'exposició commemorativa al Palau Moja de Barcelona sobre el 50è aniversari de vida del FNC. També és soci de l'Assemblea Nacional Catalana.

## Referències

* 1 2 Surroca, 2006, p. 145.
* 1 2 Surroca, 2006, p. 88.
* ↑ Surroca, 2006, p. 99.

## Bibliografia

* Surroca, Robert (coord.). Memòries del Front Nacional de Catalunya. Cavalcant damunt l'estel. Barcelona: Arrel editors, 2006 (La flama). ISBN 84-96044-70-X.
# Jeanne Hersch

Jeanne Hersch (nascuda a Ginebra el 13 de juliol de 1910, morta el 5 de juny de 2000 a la mateixa ciutat) fou una filòsofa de nacionalitat suïssa i d'orígens polonesos, l'obra de la qual versa principalment entorn el concepte de llibertat.

## Biografia i obra

Filla d'immigrants jueus polonesos, Jeanne Hersch es va criar en un ambient acadèmic. El seu pare, Liebmann Hersch, era professor de demografia i estadística a la Universitat de Ginebra, mentre que la seva mare Liba Lichtenbaum era metgessa. Hersch va estudiar en primer lloc a la seva ciutat natal, i després es traslladà a Heidelberg, Freiburg i París. El 1936 va escriure la seva primera obra, L'Illusion philosophique. Va redactar la seva tesi sota la direcció del filòsof existencialista Karl Jaspers a Alemanya a començaments de la dècada del 1930, autor que la va influir profundament. Després d'una època donant classes de filosofia als Estats Units d'Amèrica, el 1956 va aconseguir una plaça de professora a la Universitat de Ginebra, com una de les primeres dones a aconseguir una posició de professorat en una universitat suïssa. Va mantenir la seva docència fins a 1977. Del 1966 a 1968 va dirigir el departament de filosofia de la UNESCO i va ser una membre del seu comitè executiu de 1970 a 1972 com a representant de Suïssa.
El 1968 va publicar Le droit d'être un homme, une anthologie mondiale de la liberté en llengua francesa, que consisteix en una antologia d'escrits sobre els drets humans, tornat a publicar en francès els anys 1984 i 1990. El 1987 li va ser atorgada la Medalla Albert Einstein a Berna. Hersch va morir l'any 2000 i es troba enterrada al Cementiri dels Reis de la ciutat de Ginebra.

## Bibliografia

* 1936: L'illusion philosophique
* 1940: Temps alternés, Ed.: Metropolis, 1990, ISBN 2-88340-009-1
* 1946: L'être et la forme
* 1956: Idéologies et réalité
* 1956: Traducció del polonès al francès de Sur les bords de l'Issa, de Czeslaw Milosz
* 1968: Le droit d'être un homme
* 1978: Karl Jaspers, Ed.: L'Age d'Homme, poche, 2007, ISBN 2-8251-1727-7
* 1981: L'étonnement philosophique (De l'école Milet à Karl Jaspers, Poche, Ed: Gallimard, 1993, ISBN 2-07-032784-1)
* 1981: L'ennemi c'est le nihilisme
* 1985: Textes
* 1986: Éclairer l'obscur
* 1986: Traducció al francès de Philosophie, de Karl Jaspers
* 1986: Temps et musique
* 1991: et coll.: La Suisse, état de droit : Le Retrait d'Elisabeth Kopp, Ed.: L'Age d'Homme, 1991, ISBN 2-8251-0186-9
* 2008: L'exigence absolue de la liberté. Textes sur les droits humains (1973-1995), Ed.: MētisPresses, 2008, Coll.: Voltiges, ISBN 2-940406-06-5

## Referències

* ↑ Obituari a Los Angeles Times, 8 de juny del 2000
* ↑ Versió en anglès del llibre (PDF)
* ↑ Pàgina a Aidh.org sobre Hersch
* ↑ Persones que han rebut el premi

## Enllaços externs

* Biografia i obres
# Jerónimo Saavedra Acevedo

Jerónimo Saavedra Acevedo (Las Palmas de Gran Canaria, 3 de juliol de 1936 - Las Palmas de Gran Canaria, 21 de novembre de 2023) fou un polític espanyol que fou President de les Canàries en dues ocasions així com ministre de l'últim govern govern presidit per Felipe González.

## Biografia

Va néixer el 3 de juliol de 1936 a la ciutat de Las Palmas de Gran Canaria. Va estudiar dret a la Universitat de La Laguna, ampliant els seus estudis a Colònia i Florència i diplomant-se posteriorment en administració d'empreses. Ha estat professor de la Universitat de Madrid i de La Laguna.
L'any 2000 va revelar la seva homosexualitat en el pròleg del llibre "Outing en España".

## Activitat política

L'any 1972 començà a militar al Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE) i la Unió General de Treballadors (UGT), sent escollit el 1977 Secretari General del Partit Socialista Canari (PSC-PSOE) i entre 1976 i 1983 membre del Comitè Executiu de la UGT.
En les eleccions generals de 1977 va ser escollit diputat al Congrés per la província de Las Palmas, sent novament escollit en les eleccions generals de 1979, 1982 i 1996.
El maig de 1983 va abandonar el seu escó del Congrés per esdevenir President de les Canàries, el primer de l'etapa autonòmica. L'any 1987 cedí la presidència a Fernando Manuel Fernández Martín del CDS, però posteriorment tornà a presidir la comunitat autònoma entre 1991 i 1993.
Després de perdre la reelecció a la presidència canària, que passà a mans de Coalició Canària, el juny de 1993 fou designat senador al Senat en representació de la seva comunitat autònoma, abandonat aquest càrrec el juliol de 1993 per ser nomenat Ministre d'Administracions Públiques durant l'últim govern de Felipe González. El juliol de 1995 es produí un canvi en el govern, esdevenint Saavedra Ministre d'Educació i Ciència.
El juliol de 1999 novament fou escollit senador en representació de les Illes Canàries, càrrec que va desenvolupar fins al juliol de l'any 2003.
En les eleccions municipals del 27 de maig de 2007 es presentà com a cap de cartell pel PSOE a l'alcaldia de Las Palmas de Gran Canaria, esdevenint alcalde per majoria absoluta.

## Referències

* ↑ El exministro Saavedra cree "que ocultar la homosexualidad lleva al psicoanalista"
* ↑ «Jerónimo Saavedra, nuevo alcalde de Las Palmas de Gran Canaria». Arxivat de l'original el 2007-09-27. [Consulta: 14 març 2021].

## Enllaços externs

* (castellà) Informació de Jerónimo Saavedra al Senat espanyol