OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francesco Albertini

Francesco Albertini (Florència, 1469 - mort després del 30 d'agost de 1510), fou un clergue, humanista, i arqueòleg italià. Va ser canonge de la Basílica de Sant Llorenç de Florència, i capellà del cardenal Fazio Santoro a Roma.
El 1510 va escriure tres llibres: Opusculum de mirabilibus novae & veteris urbis Romae, Septem mirabilia orbis et urbis Romae et Florentinae i Memoriale di molte picture e statue sono nella inclyta cipta di Florentia.
Opusculum de mirabilibus novae & veteris urbis Romae fou "La guia més popular de l'antiga Roma al segle XVI". Albertini la presentà com la nova i actualitzada Mirabilia "sense de les seves faules i ximpleries", i hi va incloure una descripció substancial de la reconstrucció de Roma començada pel papa Sixt IV.
Memoriale di molte picture e statue sono nella inclyta cipta di Florentia és generalment considerat com la primera guía de Florència. D'acord amb Klein i Zerner, és "una peça superficial i bastant pobre d'escriptura" de molt dubtós valor, però que es destaca com un monument d'esperit artístic, que ressalta l'orgull i l'auto-consciència de la gent de Florència. No obstant això, De Boer demostra que Albertini va fer alguns errors d'atribució i el llibre, encara que breu, és una de les fonts més valuoses sobre l'art de Florència abans de Vides dels més excel·lents pintors, escultors i arquitectes de Giorgio Vasari.

## Referències

* ↑ De Boer, p. 11.
* ↑ El llibre Set miracles de Roma i de Florència describia 21 edificis: les set meravelles del món, set edificis de Roma i set de Florència. - Stinger, p. 70.
* ↑ Stinger, p. 70.
* ↑ Stinger, pp. 70-71.
* ↑ Klein and Zerner, p. 30
* ↑ De Boer, pp. 11-37.

## Bibliografia

* Charles L. Stinger (1998). The Renaissance in Rome. Indiana University Press. ISBN 0253334918.
* Robert Klein, Henri Zerner (1989). Italian art, 1500-1600: sources and documents, Volume 1500. Northwestern University Press. ISBN 0810108526.
* Waldemar H. de Boer (2010). Memorial of Many Statues and Paintings in the Illustrious City of Florence by Francesco Albertini (1510), edited by Michael W. Kwakkelstein. Centro Di. ISBN 9788870384925.
# Juan Bautista Romero Almenar

Juan Bautista Romero Almenar (1807 - 1872), Marqués de San Juan, va ser un comerciant i filantrop valencià conegut per les seves obres de beneficència i arquitectura: Hort de Romero i Plaça de Bous de València.

## Referències

* ↑ La trista història oculta dels Jardins de Romero, aka Jardins de Monforte
# Belesis

Belesis (Belesys) fou un militar i governador persa.
Era sàtrapa de Síria i juntament amb Mazeu, el sàtrapa de Cilícia, va combatre els fenicis revoltats contra Artaxerxes III de Pèrsia Ocus (358-338 aC), mentre el rei preparava un exèrcit per anar en persona a combatre els rebels.
# Linares de la Sierra

Linares de la Sierra és un poble de la província de Huelva (Andalusia), que pertany a la comarca de Sierra de Huelva. Es troba entre Alájar i Aracena, en el centre del Parc Natural de la Sierra de Aracena i els Picos de Aroche, un dels espais protegits més importants de la Comunitat i que ocupa tot el nord de la província amb les seves deveses i petites elevacions cobertes, predominantment, de boscos de quercus ilex, sureres, castanys i foresta baixa, per on cursen nombrosos rierols, ideal per a la ramaderia, especialment per al porc ibèric, que troba aquí unes condicions ideals.
Del poble, cap destacar els seus carrers empedrats, l'Església Parroquial de San Juan Bautista, el safareig públic i les cases. Es va separar d'Aracena en temps de Ferran VI, per la Real Cèdula de 27 de maig de 1724.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 |
| 301 | 300 | 309 | 316 | 307 | 293 | 300 | 303 | 295 |

## Enllaços externs

* Linares de la Sierra - Sistema d'Informació Multiterritorial d'Andalusia
# Torrent de Junyent

El torrent de Junyent és un afluent per la dreta de la Riera de Canalda.
Neix a 1.365 m d'altitud, sota la roca de Canalda i pren la direcció N-S. 150 m després creua la carretera de Coll de Jou a Cambril d'Odèn a l'alçada del km 37,2 i 175 m més avall passa per l'oest de la Casanova de Canalda que li queda a 200 m a vol d'ocell. Poc menys de mig km més avall és el poble deCanalda el que deixa a l'est distant a uns 650 m tot agafant la direcció NE-SW. 600 m després arriba a l'alçada del bosc de Cavallera que deixa a la seva dreta.
Uns 1.200 m després, quan ja porta recorreguts uns dos km i mig, rep per la seva dreta les aigües de la rasa d'Esplugapalla, a 940 m d'altitud i torna a agafar la direcció N-S però uns 800 m més avall topa amb el cingle de Sant Julià, a l'estrep meridional de la serra de Canalda que l'obliga a agafar de nou la direcció NE-SW (amb alguns trams de direcció E-W). Quan porta mig km resseguint la base del cingle, passa a 250 m (vol d'ocell) al nord de la masia de Soldevila que s'aixeca dalt la cinglera. Poc menys d'un km després deixa enrere el cingle i torna a agafar la direcció N-S. Soldevila li queda a l'est a uns 350 m (sempre calculats a vol d'ocell) i la masia de Junyent que li dona nom, a l'altra banda a uns 450 m de distància. Llavors només li queda poc més de 250 m per a desguassar a la riera de Canalda, a Fonts Caldes, a 786 m d'altitud.
# Parisades III

Parisades III (grec antic: Παιρισάδης, 'Parisades') va ser rei del Bòsfor Cimmeri.
Va regnar a la segona meitat del segle ii aC, entre els anys 180 aC i 170 aC. No es coneix el seu origen, i es creu que podria ser un fill d'Espàrtoc V i (mig)germà i marit de la reina Camasarie Filotecnos, o potser un fill de Leucó Higainó, casat amb Camasarie Filotecnos.
Va regnar conjuntament amb la seva esposa que potser era la seva mitja germana i la seva dona, com era costum entre els reis hel·lenístics d'aquella època i en particular dels làgides d'Egipte amb els que el regne del Bòsfor mantenia vincles diplomàtics i econòmics i compartia el quasi monopoli del subministrament de blat.
L'any 177 aC/176 aC, tal com havia fet la seva dona l'any anterior, va dedicar al temple d'Apol·lo Didimaios prop de Milet un objecte daurat que pesava 200 χρυσόι (monedes d'or).
Es pensa que Parisades III va ser el pare de Parisades IV Filomètor, que va regnar conjuntament amb la seva mare quan va morir cap a l'any 170 aC.

## Referències

* 1 2 Grabrielsen, Vincent (et al.) (eds.). The Black Sea in antiquity: regional and interregional economic exchanges. Aarhus: Aarhus University Press, 2007, p. 277. ISBN 9788779342668.
* ↑ Truhart, Peter. Regents of nations : systematic chronology of states and their political representatives in past and present: a biographical reference book. Munic: Saur, 1984-1988, p. 2635. ISBN 9783598104916.
* ↑ Schmitt, Hatto H; Ernst Vogt. Lexikon des Hellenismus. Wiesbaden: Harrassowitz, 2005, p. col. 207. ISBN 9783447048422.
# Juan Bautista Romero

«Juan Bautista Romero» té aquests significats:
* Juan Bautista Romero (pintor) (1756-c.1804), pintor valencià.
* Juan Bautista Romero i Almenar, Marqués de San Juan (1807-1872), comerciant i filantrop valencià.
# La Crosilha

«La Crosilha» té aquests significats:
* La Crosilha (occità) o Lacroisille (francès), municipi al departament del Tarn (regió d'Occitània, França)
* La Crosilha (Alta Viena), municipi al departament de l'Alta Viena (regió de Nova Aquitània, França)
* La Crosilha (Puèi Domat), municipi al departament del Puèi Domat (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
* Marcilhac la Crosilha, municipi al departament de la Corresa (Nova Aquitània)
# La Crosse (Florida)

La Crosse és una població dels Estats Units a l'estat de Florida. Segons el cens del 2000 tenia 143 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, La Crosse tenia 143 habitants, 62 habitatges, i 37 famílies. La densitat de població era de 41,2 habitants/km².
Dels 62 habitatges en un 19,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 45,2% hi vivien parelles casades, en un 8,1% dones solteres, i en un 40,3% no eren unitats familiars. En el 32,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,31 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,89.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 17,5% tenia menys de 18 anys, un 10,5% entre 18 i 24, un 25,9% entre 25 i 44, un 31,5% de 45 a 60 i un 14,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 110,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 22.750 $ i la renda mediana per família de 29.583 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.286 $ mentre que les dones 31.250 $. La renda per capita de la població era de 13.633 $. Entorn del 22,9% de les famílies i el 28,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- La Crosse». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- La Crosse». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Kalmik-Abdràixevo

Kalmik-Abdràixevo (en rus: Калмык-Абдрашево) és un poble de l'óblast de Kurgan, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 254 habitants. Pertany al districte de Safakúlevo.

## Referències

* ↑ Форсирование реки Тобол красной 5-й дивизией у г. Курган и взятие станции Варгаши
# Kalmar FF

El Kalmar Fotbollsförening, també anomenat Kalmar FF, Kalmar o KFF, és un club de futbol suec de la ciutat de Kalmar. Disputa els seus partits al Guldfågeln Arena.

## Història

El club va néixer l'any 1910 amb el nom IF Göta, passant el 1912 a anomenar-se IF Gothia. El 1918 IF Gothia i Kamraterna es fusionaren en Kalmar Idrotts Sällskap, mentre que Kalmar IK es fusionà amb Falken formant Kalmar AIK. El 1927 Kalmar Idrotts Sällskap canvià el nom per Kalmar FF. El seu major títol fou la lliga sueca guanyada l'any 2008. A més, el club també ha guanyat tres copes els anys 1981, 1987 i 2007.

## Palmarès

* Lliga sueca de futbol:
** 2008
* Copa sueca de futbol:
** 1980-81, 1986-87, 2007
* Supercopa sueca de futbol:
** 2009

## Futbolistes destacats

Números retirats:
* 8 - Henrik Rydström, centrecampista (1993-2013)
* 15 - Johny Erlandsson, centrecampista (1973-1988)

## Referències

* ↑ «Kontaktuppgifter och tävlingar - Smålands Fotbollförbund - Svenskfotboll.se» (en suec). [Consulta: 13 gener 2011].
* ↑ «Svenska mästare 1896-1925, 1931-» (en suec). svenskfotboll.se. The Swedish Football Association. [Consulta: 22 agost 2012].
* ↑ «Sweden - List of Cup Finals». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].

## Enllaços externs

* Kalmar FF - lloc_web
* Röda Bröder - seguidors
# Karl Ueberhorst

Karl Ueberhorst (Hagen, 19 de setembre de 1823 - Dresden, 5 de novembre de 1899) va ser un cantant d'òpera (baríton) alemany, director d'òpera i escriptor.

## La vida

Ueberhorst provenia d'una antiga família d'agricultors de Westfàlia. Originalment estudiant dret, va entrar a l'escenari per primera vegada el 15 de gener de 1842, com a membre d'una companyia itinerant. Després que la seva mare l'hagués format musicalment, va ser utilitzat repetidament en papers d'òpera.
El compositor Conradin Kreutzer el va escoltar cantar a Mainz i el va enviar a Viena per a una formació addicional a Giovanni Gentiluomo. El 1845 va aconseguir el seu primer compromís com a baríton al teatre de la ciutat de Chemnitz. Després van seguir compromisos a Ballenstedt-Bärenburg (1846, 1848), Rostock i Königsberg (1849 a 1852), Bremen (1853 a 1855), Wiesbaden (1855 a 1857), Detmold (1857 a 1860), Stettin, a Neustrelitz, Würzburg, Düsseldorf i Kiel (1862 a 1864), al Volkstheater de Múnic (1865), al Thaliatheater Hamburg (1866 a 1869) i al Carltheater de Viena (1870 a 1871).
El 1872 va anar al teatre de la ciutat de Nuremberg, on va dirigir principalment, i el 1881 al teatre de Dresden Court, on va romandre fins a la seva mort.
Karl Ueberhorst també va escriure periòdicament per a les revistes Gartenlaube, Westermannsmonthshefte i la correspondència d'Alemanya i per a ella.
Estava casat amb l'actriu i soubrette Minna Wagner.

## Obra escrita

* Götz von Berlichingen
* Wallensteins Studentenjahre
* Die frommen Landsknechte
* Nürnbergs mittelalterliche Belustigungen
* Das Plattengewerbe
* Hans Georg Derfflinger. Ein Reitersang aus alter Zeit', Berlin 1858. Volltext in der Google-Buchsuche

## Bibliografia

* Ludwig Eisenberg: Großes biographisches Lexikon der Deutschen Bühne im XIX. Jahrhundert. Verlag von Paul List, Leipzig 1903, S. 1056, (Textarchiv – Internet Archive).

## Enllaços externs

* A Bayerischen Musiker-Lexikon Online
* A Operissimo auf der Basis des Großen Sängerlexikons
# Juan Córdoba Roda

Juan Córdoba Roda (26 de juliol de 1934 - Barcelona, 21 de novembre de 2020) va ser catedràtic de Dret Penal de la Universitat de Barcelona, conegut per haver defensat Jordi Pujol durant el cas Banca Catalana i José María Ruiz-Mateos en diverses causes. Era casat i pare de quatre fills. Va ser membre numerari de l'Acadèmia de Jurisprudència i legislació de Catalunya, membre del consell de redacció de la Revista Jurídica de Catalunya i autor de diverses obres de dret penal.

## Biografia

De jove va estudiar a la Universitat de Múnic durant dos anys, fet que el va influenciar. Durant tota la seva carrera mostraria referents de l'escola alemanya. També va estudiar un any a Itàlia. Va començar a treballar el 1963 a la Universitat d'Oviedo, on va obtenir la seva primera càtedra en dret penal. Tres anys després es va traslladar a la Universitat de València, on hi va romandre durant quatre anys. El 1971 es traslladaria a Barcelona, on va ocupar la càtedra de Dret Penal de la Universitat de Barcelona, juntament amb el seu mestre Octavio Pérez-Vitòria. Durant aquesta etapa va publicar diversos manuals i obres de referència sobre dret penal.
Entre els anys 1979 i 1983, va assumir el deganat de la facultat de Dret de Barcelona, substituint a Manuel Jiménez de Parga quan aquest fou nomenat ministre. El 1979, després d'una vida dedicada a la docència, també va començar a exercir l'abogacia a nivell professional. Fou un dels advocats defensors de Miquel Sellarés, en referència a un cas de crema de banderes espanyoles. També va defensar funcionaris de la policia catalana durant la desarticulació de la secta Ceis. Juntament amb Piqué Vidal, fou l'advocat defensor de Jordi Pujol en el cas Banca Catalana.
Membre assessor de la Junta de Seguretat de Catalunya, des de 1978 fou vocal permanent de la Comissió General de Codificació. També fou advocat defensor de José María Ruiz Mateos.
El 1980 va fundar el bufet d'advocats Córdoba Roda. Des de llavors ha defensat personalitats com Jordi Pujol i Soley (Cas Banca Catalana), Ruiz Mateos i Albert Vilalta i González (Cas FGC).
Va morir el dia 21 de novembre de 2020.

## Publicacions destacades

* Culpabilitat i pena (1977) ISBN 9788471626837
* Sistema penal y carpeta actualización ISBN 9788476952146
* Abogacia, secreto profesional y blanqueo de capitales (Marcial Pons, 2006)
* Comentarios código penal parte general.(incorpora la reforma ley orgánica) (Marcial Pons, 2011) ISBN 9788497688512
* Una nueva concepcion del delito. La doctrina finalista (B d F, 2014) ISBN 9789974708402

## Referències

* 1 2 País, Ediciones El «Juan Córdoba Roda» (en castellà). El País [Madrid], 05-12-1985. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «JUAN CÓRDOBA RODA, BUFETE CÓRDOBA RODA - Testimonios para la Historia» (en castellà). Testimonios para la Historia.
* ↑ «Sentència del Tribunal Suprem. Sala de lo Penal. Sentència 429_2012» (en castellà). Tribunal Suprem d'Espanya, 2012. [Consulta: 30 gener 2018].
* ↑ «JUAN CÓRDOBA RODA : Fallecimiento». [Consulta: 23 novembre 2020].
# La Mussarra

La Mussarra és un edifici del municipi de Torrelles de Foix (Alt Penedès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia situada a l'est del terme, al límit amb Sant Martí Sarroca. És un edifici de grans dimensions i planta rectangular, constituït per planta baixa, pis i golfes. La planta baixa presenta arcs ogivals en diafragma, amb la porta d'accés adovellada d'arc de mig punt. La planta superior té una gran sala amb portals arquitravats amb guixeries, i una interessant finestra de pedra amb motllures trencaaigües amb mènsules.

### Pica baptismal

La pica baptismal de Sant Cugat i Sant Jaume de la Mussarra és gairebé esfèrica. Presenta un peu cilíndric de 80 cm de diàmetre i 20 cm d'alçada. El contorn exterior de la boca presenta un xamfrà d'uns 3 cm. És una gran peça monolítica puix la peanya en forma part. És treballada molt toscament amb un excessiu gruix de parets (17 cm) i una notable diferència d'alçada en els diferents punts del seu perímetre amb un màxim de 8 cm de desnivell. No presenta cap decoració si exceptuem una ampla faixa de 17 cm un xic sobresortida, que l'envolta a ran de boca.
La pica estava situada a la capella de Sant Cugat i Sant Jaume de la Mussarra, avui desapareguda, era d'origen romànic i pertanyé al Monestir de Santes Creus.

## Història

El lloc de la Mussarra és documentat des del segle xii. L'heretat actual és un centre d'elaboració de vins blancs de taula, amb uns cellers representatius de l'arquitectura de la fi del segle xix.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «La Mussarra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 febrer 2015].
# La Mussolera

La Mussolera és una obra del municipi de Cercs (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una construcció força sòlida amb estructura de planta quadrada coberta amb teulada a dues aigües i carener perpendicular a la façana principal. Aquesta és orientada a llevant i presenta els elements més interessants d'aquesta. Tot i una ampliació feta a la part nord i que es pot observar a la façana, es pot destacar la presència al segon pis de dues obertures (balcons) simètriques i ben centrades acabades amb arcs de mig punt fets en totxo vist, però ben integrats, i amb baranes de forja. Al primer pis hi ha quatre obertures (finestres) distribuïdes de forma més irregular i asimètrica i les restes d'una antiga capelleta dedicada a un sant amb restes de la ceràmica original. A la planta baixa destaca la porta d'accés, que conserva la llinda original en fusta.
A la part de ponent de la casa es conserva en molt bon estat una pallissa formada per dos nivells en alçada. A la part alta es conserva el tancament en fusta (no és original). Teulada a doble vessant. Aparell petit i arrebossat reforçat a les cantonades i al mur central de suport amb pedra més grossa i ben escairada. Accés a la part superior a través d'una escala graonada feta amb materials moderns que no s'integren massa bé en l'estructura general del cobert.

## Història

Com la majoria de cases d'aquest sector del municipi, tot i estar habitades, de ben segur, amb anterioritat, la construcció de les mateixes cal situar-les en el tombant de segle xviii i primera meitat del segle xix. En el present cas, va acabar-se de construir l'any 1807, segons consta en un gravat fet a una llinda interior de fusta. En l'actualitat continua estant habitada de forma regular i dedicada al seu ús agrícola/ramader original.

## Referències

* 1 2 3 «La Mussolera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2016].
# La Mussara (Vilaplana)

* Aquest article tracta sobre al cim de la Mussara. Vegeu-ne altres significats a «La Mussara».
El puig de la Torre, popularment també conegut com la Mussara, és una muntanya de 1.055 metres que es troba al municipi de Vilaplana, a la comarca catalana del Baix Camp. És el punt més alt de la serra de la Mussara.
Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 262132001).

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# La Mé

La Mé és una regió del sud-est de Costa d'Ivori que està situada al nord del districte d'Abidjan. La seva capital és la ciutat d'Adzopé. Forma part del districte de Lagunes juntament amb les regions d'Agnéby Tiassa i de Grans Ponts. El 2015 tenia una població estimada de 514.700 habitants. La regió de La Mé rep el seu nom del riu de La Mé i es va formar el 2011; fins aquell moment havia format part de la gran regió d'Agnéby. La regió de La Mé té una superfície de 8.237 km².

## Situació geogràfica i regions veïnes

Situada al sud-est de Costa d'Ivori, la regió de la Me limita al nord amb Indénié Djuablin, al nord-oest amb Moronou, al sud-oest amb Agneby-Tiassa i el districte d'Abidjan i al sud-est amb la regió de Comoé Meridional.

## Demografia
### Etnologia i llengües

* A la regió de la Mé hi viuen els attiés, que parlen la llengua attié. Viuen a les subprefectures d'Adzopé, d'Affery, d'Agou i de Yakassa-Attobrou.

## Departaments i municipis

Adzopé, Akoupé, Alépéi Yakassé-Attobrou són els quatre departaments de la regió de La Mé. Aquesta té sis municipis: Adzopé, Agou, Akoupé, Affery, Alépé i Yakassé-Attobrou. A més a més, la regió està subdividida en 17 sots prefectures: Adzopé, Agou, Assikoi, Annépé, Yakassé-Mé, Bécédi Brignan, Akoupé, Afféry, Bécouéfin, Alépé, Oghiwapo, Aboisso Comoé, Allonso, Danguira, Yakassé-Attobrou, Biéby i Abongoua.

## Economia

Gran part de les ciutats i sots prefectures de La Mé disposen de mercats grans o mitjans. Als municipis d'Adzopé i d'Akoupé hi ha indústries importants de transformació de la fusta que donen feina a unes 3.500 persones. també cal destacar l'extracció d'oli de palma i altres indústries.
A les sots prefectures d'Assikoi i de Yakassé-Attobrou hi ha mines d'extracció d'or.
A banda de l'agricultura, també cal destacar els sectors de la ramaderia, la pesca i la piscifactoria.
La Mé és en una zona forestal que gaudeix d'una pluviometria abundant, cosa que la converteix en una regió agrícola. Els principals cultius de renta són el cafè, el cacau, l'hevea i l'oli de palma. Els principals cultius alimentaris són de mandioca i de banana.

### Turisme

Alguns dels atractius turístics més destacats són la llacuna de Potou, el llac d'Ingrakon, el bosc de bambú xinès de la ribera de Monnékoi i les muntanyes de Mafa-Mafou.

## Cultura

Els principals grups ètnics que hi ha a la regió són els akyés, els agnis i els gwes. Els primers celebren la festa de la generació i del nyam.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 «Découverte de la région de la Me». ARDCI. Arxivat de l'original el 11 d’agost 2015. [Consulta: 1r agost 2015].
* ↑ «Regions of Côte d'Ivoire». Statoids. [Consulta: 1r agost 2015].
* ↑ «Côte d'Ivoire: administrative units». GEOHIVE. [Consulta: 1r agost 2015].
* ↑ «Attié, a language of Côte d'Ivoire». ethnologue. [Consulta: 9 octubre 2015].
# Kitxiguinó

Kitxiguinó (en rus: Кичигино) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 no tenia cap habitant. Pertany al districte municipal de Múrom.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.