OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alabandita

L'alabandita o alabandina és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el seu nom del lloc del seu descobriment l'any 1832: Alabanda (Turquia). La localitat tipus d'aquesta espècie és Sacarîmb, Deva (Romania).

## Característiques

L'alabandita és un mineral que cristal·litza en el sistema cristal·lí cúbic. Químicament és sulfur de manganès (Mn$^{2+}$S). Pertany al grup galena juntament amb l'altaïta, la clausthalita, la galena, la niningerita i la oldhamita. La seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 3,5 i 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'alabandita pertany a «02.CD - Sulfurs metàl·lics, M:S = 1:1 (i similars), amb Sn, Pb, Hg, etc.» juntament amb els següents minerals: herzenbergita, teal·lita, altaïta, clausthalita, galena, niningerita, oldhamita, keilita, cinabri i hipercinabri.

## Formació i jaciments

Pot trobar-se en grans quantitats a les venes epitermals de sulfurs polimetàl·lics i especialment en els dipòsits de manganès de baixa temperatura. És un component ocasional d'alguns meteorits. La paragènesi d'aquesta espècie inclou el tel·luri nadiu, l'esfalerita, la rhodonita, la rodocrosita, el quars, la pirita, la galena, la calcopirita, la calcita i l'acantita.

## Referències

* ↑ Handbook of Mineralogy
* ↑ «Alabandite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 gener 2014].
* ↑ «Galena group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 gener 2014].

## Enllaços externs

* Galeria d'imatges d'alabandita (anglès)
# Andrés Hibernón

Andrés Hibernón (Múrcia, 1534 - Gandia, 18 d'abril de 1602) fou un frare franciscà alcantarí. És venerat com a beat per l'Església catòlica.

## Hagiografia

Andrés Hibernón Real va néixer a Múrcia a casa d'un oncle, però va passar la seva infantesa a Alcantarilla, a la casa dels seus pares Ginés Hibernón i María Real. La família tenia terres i Andrés els ajudava en les tasques agrícoles. Passats uns anys de sequera, als catorze anys va haver de marxar a treballar amb un oncle a València, on va pasturar ramats i altres tasques similars.
Als vint anys va tornar al poble amb vuitanta ducats d'argent, però va ésser atracat per uns bandolers que li van robar tot. Va anar llavors a Granada, on treballà per al regidor de Cartagena, i als vint-i-dos anys ingressà al convent dels franciscans conventuals d'Albacete.
Va fer la professió un any després i va destacar per la seva humilitat i esperit de sacrifici. Als 29 anys demana d'anar al convent de franciscans descalços reformats per Pere d'Alcántara, on la disciplina era més rigorosa. Va marxar així al convent de Sant Josep d'Elx, on va conèixer Pasqual Bailón, de qui va fer-se amic.
Va passar per diferents llocs de la costa de llevant fins a instal·lar-se al convent de Sant Roc de Gandia. Hi va ésser cuiner, porter i almoiner, a més de fer tota mena de treballs manuals, destacant per la seva senzillesa, humilitat i el gran nombre de conversions que va aconseguir entre els moriscos. També se'n parlava de fets prodigiosos com guaricions, bilocació, profecies i altres miracles.
Morí al convent el 18 d'abril de 1602, data que havia predit quatre anys abans. El seu funeral va atraure gran quantitat de gent, que ja el considerava com un sant.

## Veneració

El seu cos incorrupte va estar a l'església del convent de Gandia fins al 1936, quan va ésser destruït. Les poques restes que se'n recuperaren van dipositar-se a Alcantarilla i la Catedral de Múrcia.
La seva beatificació es va proposar el 1624, però no va tenir lloc fins al 22 de maig de 1791. El 1950 fou nomenat patró d'Alcantarilla.

## Notes

* ↑ Un dels miracles que s'expliquen data de llavors: Andreu portava el dinar al seu pare que era treballant el camp i va trencar l'escudella de fang; el noi va refer l'olla, que va quedar completament sencera i amb el menjar intacte, que el pare va trobar deliciós. El fet és anomenat milagro del puchero.

## Bibliografia

* Bañuls Pérez, F. Ensayo sobre la paz en el espíritu franciscano, según la vida sencilla y clara del beato Andrés Hibernón. Valencia: Instituto de Estudios Modernistas, 2002.
* Calvo Crespo, O. El hermano Andrés Hibernón. Madrid: Ediciones San Pío X, 1986.
* Fuster Pellicer, F. El beat Andrés Hibernón (1534-1602) : una vida entre la contrareforma i el barroc. Gandía: Centro de Estudios e Investigaciones Comarcales Alfonso el Viejo, 2003.

## Enllaços externs

* Biografies al santoral franciscà
* Biografia Arxivat 2007-10-16 a Wayback Machine.
# Mont-devant-Sassey

Mont-devant-Sassey és un municipi francès situat al departament del Mosa i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 109 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Mont-devant-Sassey era de 109 persones. Hi havia 42 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 19 parelles sense fills i 15 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 106 habitatges, 42 eren l'habitatge principal de la família, 55 eren segones residències i 9 estaven desocupats. 102 eren cases i 4 eren apartaments. Dels 42 habitatges principals, 37 estaven ocupats pels seus propietaris i 6 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 3 tenien tres cambres, 8 en tenien quatre i 31 en tenien cinc o més. 28 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 19 habitatges hi havia un automòbil i a 20 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Mont-devant-Sassey el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 4 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 8 | 70 a 74 | 12 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 8 | 60 a 64 | 8 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 4 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 8 |
| 16 | 35 a 39 | 4 |
| 0 | 30 a 34 | 4 |
| 0 | 25 a 29 | 8 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 16 |
| 4 | 0 a 4 | 8 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 63 persones, 35 eren actives i 28 eren inactives. De les 35 persones actives 29 estaven ocupades (18 homes i 11 dones) i 6 estaven aturades (1 home i 5 dones). De les 28 persones inactives 10 estaven jubilades, 5 estaven estudiant i 13 estaven classificades com a «altres inactius».

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Mont-devant-Sassey a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Mont-devant-Sassey a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Tinmouth

Tinmouth és una població dels Estats Units a l'estat de Vermont. Segons el cens del 2000 tenia 567 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Tinmouth tenia 567 habitants, 231 habitatges, i 167 famílies. La densitat de població era de 7,7 habitants per km².
Dels 231 habitatges en un 32,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 61,5% hi vivien parelles casades, en un 8,2% dones solteres, i en un 27,7% no eren unitats familiars. En el 23,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,45 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,86.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 29,3% entre 25 i 44, un 28% de 45 a 60 i un 13,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 104,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.604 $ i la renda mediana per família de 34.792 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.313 $ mentre que les dones 22.708 $. La renda per capita de la població era de 16.583 $. Entorn del 7,6% de les famílies i l'11,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Tinmouth». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Tinmouth». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Comtat de Hardin (Texas)

El comtat de Hardin és un dels 254 comtats de l'estat estatunidenc de Texas. El seu centre administratiu (i principal ciutat) és Kountze. Té una superfície de 2.324 km² i una població de 55.417 habitants, per a una densitat de població de 21 hab./km² (segons el cens nacional del 2000). Fou fundat el 1858.

## Demografia

En el cens del 2000 hi havia 48.073 persones, 17.805 caps de família i 13.638 famílies. La densitat de població era de 54 habitants per milla quadrada.
La composició racial del comtat era:
* 90,86% blancs
* 6,91% negres o negres americans
* 0,32% nadius americans
* 0,23% asiàtics
* 0,01% illencs
* 0,74% altres races
* 0,93% de dues races o més.
Hi havia 17.805 caps de família, dels quals el 37,2% tenien menors de 18 anys vivint amb ells, el 62,6% eren parelles casades vivint juntes, el 10,2% eren dones cap de família monoparental (sense cònjuge) i el 23,4% no eren famílies.
La mida mitjana d'una família era de 3,09 membres.
El 27,8% de la població tenia menys de 18 anys, el 8,5% tenia entre 18 i 24 anys, el 28,3% en tenia entre 25 i 44, el 23,2% entre 45 i 64 i el 12,2% més de 65. L'edat mitjana era de 36 anys. Hi havia 96,7 homes per cada dona. Hi havia 92,4 homes per cada dona de més de 18 anys.

## Economia

Els ingressos mitjans d'un cap de família del comtat eren de 37.612 $ i l'ingrés mitjà familiar era de 42.890 $. Els homes tenien uns ingressos mitjans de 35.881 $ i les dones de 22.823 $. L'ingrés per capita del comtat era de 17.962 $. El 8,8% de les famílies i l'11,20% de la població estaven per sota del llindar de pobresa. De tota la gent en aquesta situació, el 13,3% tenia menys de 18 anys i el 10,6% en tenia 65 o més.

## Referències

* ↑ «Find a County». National Association of Counties.
# Tir amb arc als Jocs Olímpics d'estiu de 1900 - Sur la Perche à la Pyramide

Tir amb arc als Jocs Olímpics d'estiu de 1900 :
| Au Cordon Doré 50m | homes |
| Au Cordon Doré 33m | homes |
| Au Chapelet 50m | homes |
| Au Chapelet 33m | homes |
| Sur la Perche à la Herse | homes |
| Sur la Perche à la Pyramide | homes |
| 1904> |||
La competició de Sur la Perche à la Pyramide va ser una de les proves de tir amb arc dels Jocs Olímpics de París de 1900. La prova es disputà entre el 15 i el 16 de juliol de 1900.
Sols es coneix el nom dels tres primers classificats. També es desconeix el nombre exacte de participants en aquesta prova. Com a molt foren 129, que és el nombre total d'arquers que van prendre part en les dues proves d'à la perche, però es desconeix si molts d'aquests arquers van participar en les dues proves o sols en una d'elles.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Émile Grumiaux | Auguste Serrurier | Louis Glineux |

## Resultats

| Posició | Arquer |
| | Émile Grumiaux |
| | Auguste Serrurier |
| | Louis Glineux |
| 4-129? | arquers desconeguts |

## Referències

* Base de dades del COI
* De Wael, Herman. Herman's Full Olympians: "Archery 1900". Accés el 17 de gener de 2006. Consultable a Herman's Full Olympians: "Archery 1900" Arxivat 2007-03-12 a Wayback Machine..
* Mallon, Bill. The 1900 Olympic Games, Resultats de totes les proves amb comentaris. Jefferson, North Carolina: McFarland & Company, Inc., Publishers, 1998. ISBN 0-7864-0378-0.
# Coll de Paracolls

El Coll de Paracolls és un coll situat a 899,4 m alt a la carena principal dels Pirineus a cavall dels termes comunals dels Banys d'Arles i Palaldà, a l'antic terme de Montalbà, i d'Arles, tots dos de la comarca del Vallespir, a la Catalunya del Nord.
És a la zona oest del terme comunal dels Banys d'Arles i Palaldà i a l'est del d'Arles, al nord-oest de l'antic lloc de Paracolls, dins de l'antic terme de Montalbà, i al sud-est del Mas Nou d'en Serradell.
Diverses excursions de la zona del Vallespir Mitjà tenen aquest coll com a escenari d'una part del seu recorregut.

## Referències

* ↑ El Coll de Paracolls en els ortofotomapes de l'IGN
# Alabandos

Alabandos (en grec antic Ἀλάβανδος) va ser, segons la mitologia grega, un heroi de Cària, fill d'Evip i Cal·lírroe, encara que segons algunes fonts la mare s'anomenava Car.

## Mitologia

Alabandos va ser el fundador de la ciutat d'Alabanda, i després de la seva mort, els habitants de la ciutat el van venerar com un déu. Ciceró cita al músic Estratònic d'Atenes que va dir: "Deixem que Alabandos sigui el meu enemic, però que Hèrcules en sigui el seu", ja que se n'havia cansat de les alabances que els caris feien de manera incessant al seu mític fundador i negligien les divinitats romanes, com ara Hèrcules, que a Alabanda menyspreaven.
Es desconeix el nom real d'Alabandos, ja que segons Esteve de Bizanci, el nom li vindria de les paraules en llengua cària ala, que vol dir cavall, i banda, que significa victòria, referint-se potser a una victòria bèl·lica amb les forces de cavalleria, o potser aconseguida en una cursa de cavalls. De fet algunes vegades se li donava el nom d'Hipponicus.

## Referències

* ↑ Bell, Robert E. Women of classical mythology a biographical dictionary. Oxford: Oxford Univ. Press, 1993, p. 103. ISBN 9780195079777.
* ↑ Ciceró. De natura deorum, III, 15,19
* ↑ Esteve de Bizanci. Ethnica s.v. Ἀλάβανδα
* ↑ Abbé Banier. The mythology and fables of the ancients: explaind̓ from history. Londres: A. Millar, 1739, p. 178.
# Tiberio Calcagni

Tiberio Calcagni (Florència, 1532 – Roma, 7 de desembre de 1565) va ser un escultor i arquitecte italià.
Va ser conegut per ser el deixeble de Michelangelo Buonarroti, sobretot per haver completat algunes de les obres del seu mestre, com la capella de Sforza a la Basílica de Santa Maria Major de Roma o la Pietat florentina, on va restaurar algunes peces trencades per Michelangelo, acabant amb la figura a l'esquerra (La Maddalena), que parteix completament de les parts inacabades de l'obra de Buonarroti. A Calcagni també se'l deu el model de fusta per al projecte de la Basílica de San Giovanni dei Fiorentini i la restauració de l'església de Sant'Angelo al Corridoio. També es deu a Tiberio l'acabament del Brutus de Michelangelo.
Calcagni, a més de realitzar projectes sota la supervisió del seu mestre, va ser enviat com a emissari per mostrar els fruits del seu treball teòric als grans mecenes.

## Referències

* ↑ Boni, 1852, p. 167.

## Bibliografia

* Boni, Filippo de'. Biografia degli artisti ovvero dizionario della vita e delle opere dei pittori, degli scultori, degli intagliatori, dei tipografi e dei musici di ogni nazione che fiorirono da'tempi più remoti sino á nostri giorni (en italià). 2. Venècia: Presso Andrea Santini e Figlio, 1852.
* Dizionario biografico degli italiani, xvi, Roma, Istituto dell'Enciclopedia italiana, 1973
# Terrina

Una terrina és un atuell de fang vidriat (terracota, en francès terre cuite) amb els costats verticals i una tapa que ajusta fermament, de forma rectangular o oval, usat en la cuina. Les versions modernes també es fabriquen en ferro colat esmaltat.
Per extensió, el terme també al·ludeix a l'aliment preparat i servit en una terrina, principalment carn de caça o cérvol, formatge de cap de porc i patés. Si es premsa i refreda, tallant-se en rodanxes per servir-la, una terrina es converteix en paté, que Julia Child va definir com «un pastís de carn fred de luxe».

## Referències

* ↑ terrina a Optimot
* ↑ The French Chef Cookbook p. 28.

## Enllaços externs

* Terrina de pollastre, panceta i festuc (anglès)
* Terrina de salmó fumat (anglès)
# Coma de l'Estapiella

La Coma de l'Estapiella és una coma al terme municipal de la Vall de Boí, a l'Alta Ribagorça, i dins la zona perifèrica del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici.
Està situada sota el vessant oriental de la Serra Plana, al sud de l'Estany de la Llosa, entre els 2.025 i 2.225 metres. Al capdamunt de la coma es troba el Pletiu de la Carma. El seu barranc davalla cap al sud-est, fins a desaiguar a la Noguera de Tor.

## Rutes

El punt de sortida és Toirigo, just passat el pont de l'entrada al parc per Cavallers. La ruta s'enfila cap a l'oest buscant el Barranc de Llubriqueto, just damunt el salt de la Sallent, i on el camí gira al nord-oest per arribar al Pla de la Cabana. En aquest punt s'agafa el camí que, direcció est, voreja el Bony de la Carma pel sud; que gira després cap al nord on trobarem el nostre punt de destí.

## Referències

* 1 2 ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Coma de l'Estapiella. [Consulta: 12/10/2013]
* ↑ Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Guerar

Guerar o Guerara (hebreu: גְּרָר, Gərār‎', ‘lloc d'allotjament’) va ser una ciutat dels cananeus i després dels filisteus en un lloc situat potser «al sud» o «al país del sud» de Palestina. Sembla que Beerxeba es trobava a prop d'aquest territori.
Guerar va ser la ciutat on va emigrar Abraham amb la seva dona Sara. Abraham, per por que el rei de Guerar volgués a la seva dona, que era molt bonica, i el matés, va dir al rei Abimèlec que era sa germana. També el fill d'Abraham, Isaac, va viure a Guerar amb la seva dona Rebeca, i igualment va dir al rei que era sa germana. Segons la Hagadà tots els reis de Guerar són anomenats Abimèlec, que vol dir ‘el meu pare és rei’ i que de fet seria un títol i no el seu nom. Es menciona a Picol, cap de l'exèrcit d'Abimèlec, que va anar des de Guerar a visitar Isaac, per signar un tractat d'amistat. Cap a l'any 1200 aC la ciutat va passar als filisteus i després del 1000 aC als israelites.
Jeroni d'Estridó la situa a uns 40 km d'Eleutheròpolis (Betogabra).
El lloc on se suposa que estava situada Guerar va ser descobert per Rowlands el 1843, situada entre les modernes Gaza i Khalasa que els àrabs anomenaven Djurf al-Geram (el ràpid de Guerar); les ruïnes de la ciutat eren anomenades Khirlat al-Gerar (Ruïnes de Guerar). És a uns 15 km al sud-est de Gaza.

## Referències

* ↑ Smith, William (comp.). «Gerar». Smith's Bible Dictionary. [Consulta: 27 febrer 2022].
* ↑ Gènesi. 20:1-2
* ↑ Gènesi. 26:8
* ↑ Gènesi. 26:26-29
* ↑ Jeroni d'Estridó. De Situ et Nominibus locorum Hebraicorum, s.v.
* ↑ Van Beek, Gus W «Digging Up Tell Jemmeh». Archaeology, 36, 1, 1983, pàg. 12-13.
# Alfred John Keene

Alfred John Keene (1864-1930) va ser un artista d'aquarel·la anglès que va treballar a Derby.

## Biografia

Keene va ser el quart fill del fotògraf Richard Keene que va publicar el Derby Telegraph i germà del pintor d'aquarel·la William Caxton Keene i fotògraf Charles Barrow Keene. Conegut com a "Jack", Keene es va formar a la Derby Central School of Art del 1878 i 1895.
Keene va administrar l'empresa familiar juntament amb el seu germà Charles després de la mort del seu pare. Alfred John Keene va ser membre fundador, el 1887, del Derby Sketching Club. Les pintures de Keene van ser col·leccionades per Alfred E. Goodey que en va adquirir 77. Goodey va donar la seva col·lecció de pintures al Museu Derby el 1936.

## Referències

* 1 2 Allard, Sarah; Nicola Rippon. Goodey's Derby, 2003, p. 9–13. ISBN 1 85983 379 9 [Consulta: 7 febrer 2011].
* ↑ «History of Derby Sketching Club». Derby Sketching Club. Arxivat de l'original el 2010-09-27. [Consulta: 2 febrer 2011].
* Payne, Brett. «Derbyshire Photographers' Profiles: Richard Keene (1825-1894), Richard Keene Junior (1852-1899) and Charles Barrow Keene (1863-1937) of Derby & Burton-upon-Trent, Staffordshire», Data incorrecta. [Consulta: 2 febrer 2011].
# Amàlia Bové

Amàlia Bové (Reus, inicis del segle xix - finals del segle xix) va ser una rica dama reusenca d'ideologia republicana federal que va aplegar al seu entorn, als inicis de la Revolució de Setembre, tot un seguit de persones qualificades per la premsa de l'època com els "entusiastes seguidors de donya Amàlia", entre els que destacava Jaume Aguadé Mestres, el seu apoderat, que va ser el primer alcalde de la Junta Revolucionària de Reus el 1868. La colla, presidida per Amàlia Bové, es reunia al cafè del Xollador, a l'inici de la carretera de Salou.
Amàlia Bové, casada amb un marit molt més gran que ella posseïdor d'una considerable fortuna i d'un important patrimoni, després de llargs anys de convivència no havia tingut fills. Per no dispersar el patrimoni la parella va decidir fer testament a favor dels familiars respectius. Passat un temps, i en quedar vídua sense descendència, el nebots carnals del difunt confirmats com a hereus, van anar a prendre possessió de l'important llegat. Però es van trobar amb un testament hològraf que instituïa hereva universal a l'esposa del difunt sempre que hi hagués fills del matrimoni. Immediatament, donya Amàlia va notificar que estava embarassada.
La família va reaccionar amb sorpresa i va impugnar aquelles últimes voluntats, considerant l'avançada edat de l'oncle (85 anys) i la quasi perduda joventut de la presumpta futura mare. Però va arribar el part, donant a llum en presència d'un notari, un advocat i el metge de confiança, que van acreditar el naixement d'un fill, que va viure només unes hores.
Amàlia Bové va reclamar l'herència, ja que segons la llei, els pares són els hereus naturals dels fills solters, i en lloc de conformar-se amb el migrat any de plor que concedeix el dret català, va entrar legítimament en possessió de tota l'herència, on destacava, entre altres hisendes, l'extensa finca del Mas Carandell (conegut com a Mas Bové), on més tard s'hi va edificar en una part dels terrenys, l'actual Barri Gaudí. Amb el seu suport, el Partit Republicà Federal de Reus va tenir una actuació destacada durant el Sexenni Democràtic i fins a finals del segle xix.

## Referències

* ↑ Gras Salas, Francesc. Records de Reus. Reus: l'autor, 2009, p. 78-79.
# The Bold and the Brave

The Bold and the Brave és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Lewis R. Foster, estrenada el 1956.

## Argument

Un batalló de soldats estatunidencs recorre Itàlia durant 1944, amb la Segona Guerra Mundial a punt de finalitzar. Durant el seu camí trobaran tota mena de personatges marginals i dificultats diverses. Una clàssica història de guerra que intenta explicar els sofriments i actituds dels soldats sota una important pressió psicològica.

## Repartiment

* Wendell Corey: Fairchild
* Mickey Rooney: Dooley
* Don Taylor: Preacher
* Nicole Maurey: Fiamma
* John Smith: Smith
* Race Gentry: Hendricks
* Tara Summers: Tina

## Premis i nominacions

L'any 1957 la pel·lícula va estar nominada als Oscars als millors actor secundari (Mickey Rooney) i guió original (Robert Lewin).

## Referències

* ↑ «The Bold and the Brave». The New York Times.
* ↑ Nominacions i premis, a IMDb (anglès)
# Gustavo Loureiro Álvarez

Gustavo Loureiro Álvarez (Montevideo, 8 de setembre de 1963) és un exfutbolista gallec-uruguaià. Ocupava la posició de defensa.

## Trajectòria

Nascut a l'Uruguai fill d'emigrants gallecs, a mitjans dels anys 80 es desplaça a Galícia, on recala al Gran Peña, filial del Celta de Vigo. Amb el primer equip viguès disputa deu partits de la campanya 86/87, en la qual pugen a primera divisió. A la màxima categoria, és suplent durant els dos següents any, sumant 17 partits.
El 1989 fitxa pel Deportivo de La Corunya, amb qui juga 28 partits de la 89/90, l'any següent, en el qual els corunyesos ascendeixen a la màxima categoria, roman inèdit. La temporada 91/92 juga set partits amb el Deportivo, a primera divisió.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador