OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Associació Ibèrica de Zoos i Aquaris

L'Associació Ibèrica de Zoos i Aquaris (AIZA) és una entitat sense ànim de lucre que agrupa els principals parcs zoològics i aquaris d'Espanya i Portugal.
La pertinença a AIZA està oberta a tots els zoos i aquaris de tots dos països que, a banda de complir amb la normativa vigent a cada país en matèria de zoos i aquaris, de forma voluntària es comprometen a complir els estàndards propis de l'Associació (obligacions relacionades amb el maneig dels animals, l'ètica professional, la conservació i l'educació)
Els membres de AIZA es regeixen pels seus propis objectius de conservació, educació, benestar animal, etc. i segueixen les recomanacions de l'Associació Europea de Zoos i Aquaris (EAZA) i l'Associació Mundial de Zoos i Aquaris (WAZA), a les quals pertany.

## Membres

* Portugal
** Badoca Safari Park
** Centro de recuperación del lobo ibérico
** Monte Selvagem Reserva Animal
** Parque Biológico de Gaia
** Parque Ornitológico de Lourosa
** Parque zoológico de Lagos
** Zoomarine
* Espanya
** Acuario de Almuñecar
** Acuario de Gijón
** Aquarium de San Sebastián
** Aquarium Finisterrae
** Aquópolis Costa Daurada
** Bioparc Fuengirola
** Bioparc Valencia
** Cañada Real Open Center
** Cosmocaixa Barcelona, Museo de la Ciencia
** Faunia
** L'aquarium de Barcelona
** L'Oceanogràfic
** Oasis Park Fuerteventura
** Loro Parque
** Marineland Mallorca
** Mundomar
** Museo Marítimo del Cantábrico
** Palmitos Park
** Parc Zoológic de Barcelona
** Parque de la Naturaleza de Cabárceno
** Parque zoológico de Córdoba
** Parque zoológico de Guadalajara
** Refugio Fauna Basondo
** Reserva Natural Castillo de Las Guardas
** Reserva Zoológica Desierto de Tabernas
** Selwo Aventura
** Selwo Marina
** Senda Viva - Parque de la Naturaleza de Navarra
** Terra Natura Benidorm
** Terra Natura Murciagaytorade
** Zoo Aquarium de Madrid
** Zoo de Santillana
** Zoobotánico de Jerez

## Referències

* 1 2 «Asociación Ibérica de Zoos y Acuarios. Lista de Miembros». Arxivat de l'original el 2011-09-15. [Consulta: 21 abril 2016].

## Enllaços externs

* (AIZA) pàgina oficial Arxivat 2010-10-27 a Wayback Machine.
* «Zoológicos de España». Asociación Vida Silvestre Ibérica.Asociación Vida Silvestre Ibérica.
* «Zoológicos em Portugal». Asociación Vida Silvestre Ibérica.Asociación Vida Silvestre Ibérica.
# Asagiïta

L'asagiïta és un mineral de la classe dels sulfats que pertany al grup de la ktenasita.

## Característiques

L'asagiïta és un sulfat de fórmula química NiCu₄(SO₄)(OH)₆·6H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2022, i publicada l'any següent. Cristal·litza en el sistema monoclínic. És l'anàleg de níquel de tres espècies: la ktenasita, la fehrita i la gobelinita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu Nacional de la Natura i la Ciència de Tòquio (Japó), amb el número d'espècimen: nsm-m49723.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Nakauri, situada a la ciutat de Shinshiro de la prefectura d'Aichi (Japó), sent l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Asagiite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r gener 2023].
* ↑ Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 70». European Journal of Mineralogy, 34, 6, 09-12-2022, pàg. 591–601. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-34-591-2022 [Consulta: 31 desembre 2022].
* ↑ NISHIO-HAMANE, Daisuke; Takeshi YAJIMA and Norimasa SHIMOBAYASHI and Masayuki OHNISHI and Takefumi NIWA «Asagiite, NiCu4(SO4)2(OH)6·6H2O, a new member of the ktenasite group from the Nakauri mine, Shinshiro City, Aichi Prefecture, Japan». Journal of Mineralogical and Petrological Sciences, 118, 1, 2023. DOI: https://doi.org/10.2465/jmps.230711 [Consulta: 15 març 2024].
# Arriba un genet

Arriba un genet (títol original en anglès: Comes a Horseman) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Alan J. Pakula i estrenada l'any 1978. Ha estat doblada al català.

## Comentaris

* Western que modernitza els temes típics del gènere.
* Tètric i més aviat avorrit drama enfundat en el format d'un neowestern de lenta i cerimoniosa narrativa, fotografiat de forma tenebrosa per Gordon Willis i amb bons actors, que donen categoria al producte.

## Repartiment

* James Caan: Frank 'Buck' Athearn
* Jane Fonda: Ella Connors
* Jason Robards: Jacob 'J.W.' Ewing
* George Grizzard: Neil Atkinson
* Richard Farnsworth: Dodger
* Jim Davis: Julie Blocker
* Mark Harmon: Billy Joe Meynert
* James Keach: Emil Kroegh

## Premis

* Nominada a l'Oscar al millor actor secundari (Richard Farnsworth).

## Referències

* ↑ «Arriba un genet». Ésadir.cat. [Consulta: 18 juliol 2022].
* ↑ «Comes a horseman» (en anglès). NYTimes.com. [Consulta: 18 juliol 2022].
* ↑ Calderón, 1997.

## Bibliografia

* Calderón, Teo. Calderón & Villamandos. Movie Movie (en castellà), 1997. ISBN 84-605-6130-5.
# As-Sawahira ash-Sharqiya

As-Sawahira ash-Sharqiya (àrab: السواحرة الشرقية, as-Sawāḥira ax-Xarqiyya) és una vila palestina de la governació de Jerusalem, a Cisjordània, situada 6 kilòmetres al sud-est de Jerusalem. Segons l'Oficina Central Palestina d'Estadístiques tenia 6.780 habitants el 2016. Comparteix els serveis, principalment escoles i centres de salut amb les viles de Jabal Mukaber i ash-Sheikh Sa'd. Els serveis de salut d'as-Sawahira ash Sharqiya són designats pel Ministeri de Salut com de nivell 2.

## Referències

* ↑ 2007-2016 PCBS census Arxivat 2012-11-13 a Wayback Machine.. Palestinian Central Bureau of Statistics (PCBS). p. 107.
* ↑ Health care Facilities West Bank
# Artifi (príncep)

Artifi era fill de Megabizos (el conqueridor d'Egipte per a Artaxerxes I de Pèrsia) i net de Xerxes I de Pèrsia (per la seva mare Amastris) fou un príncep aquemènida. Quan el seu pare es va revoltar contra Artaxerxes I de Pèrsia per haver violat aquest els termes de rendició dels captius atenencs i egipcis, li va donar suport igual que va fer el seu germà Zòpir el Jove; després de diversos combats el rebel i el rei es van reconciliar. El 441 aC Zòpir va desertar a Atenes i el 440 aC va morir en un intent de conquerir Caune (Cària). Artifi va romandre un temps en el favor reial però en temps de Darios II de Pèrsia va donar suport a la revolta d'Arsites, i va aconseguir dues victòries notables mercès als seus mercenaris grecs, però després de la tercera batalla els mercenaris foren subornats per desertar, i fou derrotat i fet presoner, sent executat. El seu fill Arimes (Arimas) fou un oficial superior sota Cir el Jove, i va establir una dinastia local a Limyra; l'ossari de la família encara es conserva.

## Referències

* ↑ An universal history, from the earliest account of time (en anglès). T. Osborne; A. Millar; and J. Osborn, 1747, p. 262.
# Artifi

«Artifi» té aquests significats:
Artifi o Artibi (Artiphios o Artybios; variants gregues Arziphos i Arzybios) fou un nom persa (Ardifiya o Ardufiya; elamita Ir-tap/tup-pi-ya; forma meda del persa Rzifya; arameu Rzpy) que vol dir "àliga" i van portar alguns oficials aquemènides entre els quals:
* Artifi fou un oficial persa esmentat a la zona de Persèpolis a l'entorn del 500 aC
* Artibi o Artifi, militar persa de Darios I el Gran.
* Artifi (general), general i príncep persa
* Artifi (príncep), príncep aquemènida
# Aspendos

Aspendos (en llatí Aspendus, en grec antic Ἄσπενδος) era una ciutat de Pamfília a la riba del riu Eurimedon a uns 60 estadis de la seva desembocadura. Era suposadament una colònia d'Argos, segons Estrabó.
Tucídides diu que tenia un port, o al menys un lloc on les naus podien arribar pujant pel riu. La ciutat estava situada en un terreny elevat, una muntanya, segons Plini el Vell, des d'on es podia veure el mar, com confirma Pomponi Mela. Al territori hi havia grans plantacions d'olivers.
Trasibul va morir a Aspendos quan era allí per recaptar contribucions i els ciutadans el van sorprendre de nit a la seva tenda, segons Xenofont i Diodor de Sicília. Alexandre el Gran va passar per Aspendos quan marxava cap a Àsia, i la ciutat se li va sotmetre sense lluita mentre preparava el setge, diu Flavi Arrià. Després de la conquesta d'Alexandre, era una ciutat bastant important que va arribar a mobilitzar quatre mil hoplites, explica Polibi. Es va integrar al Regne de Pèrgam.
Gneu Manli quan va marxar contra Galàcia des de Termesos va rebre una contribució en diners de la ciutat i d'altres ciutats de Pamfília.
Les seves ruïnes s'ubiquen al districte de Serik, Província d'Antalya, en l'actual Turquia. Aspendos és conegut per tenir el teatre de l'antiguitat més ben conservat dels que existeixen. Amb un diàmetre de 96 metres tenia una capacitat per a 12.000 espectadors.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Aspendus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 26 maig 2021].
* ↑ Roth, Leland M. Understanding architecture : its elements, history and meaning. Londres: Herbert press, 1994, p. 196-197. ISBN 9781871569612.

## Vegeu també

* Andròmac d'Aspendos, militar grec al servei dels Ptolemeus
# Baler

Baler, oficialment el Municipi de Baler (Filipino: Bayan ng Baler; Ilocano: Ili ti Baler), és un municipi en la província d'Aurora en la regió de Luzon Central, sent la capital provincial. La població era de 39.562 habitants el 2015. En les eleccions de 2016 va tenir 22,535 votants registrats.
Està ubicat a 231 quilòmetres del nord-est de Manila a través d'un passadís de muntanya accessible per autobús i vehicle. Es troben formacions geogràfiques espectaculars i és situat en una plana vasta al final del sud de Baler Badia, un segment contigu del Mar Filipí.
Fou identificat per Google el 2009 com a principal lloc de destinacions de platja a les Filipines.

## Referències

* ↑ "2016 National and Local Elections Statistics".
* ↑ News, ABS-CBN. «Google searches reveal top tourist spots». [Consulta: 5 novembre 2016].

## Vegeu també

* 1898: Los últimos de Filipinas, film 2016 sobre el setge de Baler.
# Astrantia major

Astrantia major és una espècie de planta apiàcia. És una planta herbàcia i perenne amb un rizoma.

## Etymologia

El nom del gèneree (Astrantia) deriva del llatí "aster" que significa estrella i es refereix a les bràctees florals obertes com una estrella. L'epítet específic (major) la distingeix de l'altra espècie del gènere Astrantia minor.

## Descripció

Astrantia major arriba a fer 60 cm d'alt. La tija és erecta i glabra. Les fulles basals tenen un gran pecíol (10-20 cm). Les fulles caulinars són normalment dues i són sèssils. La umbel·la de 2 a 3 cm. Les flors són petites i blanc-verdoses d'un mmm. Floreix de juny a setembre.

## Distribució

Són plantes natives d'Europa, incloent els Països Catalans i Àsia occidental. S'han introduït en altres localitats.

## Hàbitat

Són comunes en praderies de muntanya i herbassars, en boscos i clarianes i prop dels cursos d'aigua, normalment en sòls calcaris a una altitud entre 1000 i 2300 m.

## Subespècies

* Astrantia major L. subsp. carinthiaca (Hoppe) Arcang. : Grans umbel·les (4-5 cm de diàmetre) esteses principalment als Alps orientals.
* Astrantia major var. involucrata Koch
* Astrantia major L. subsp. elatior (Frivaldsky) Als Apenins.
* Astrantia caucasica Auct. Fl.Ital non Sprengel
* Astrantia major L. subsp. major

## Galeria

* Flors
* Flors
* Astrantia major var. Star of Beauty
* Fulles d'Astrantia major

## Referències

* Pignatti S. - Flora d'Italia (3 voll.) - Edagricole – 1982
* Tutin, T.G. et al. - Flora Europaea, second edition - 1993
* Conti F., Abbate G., Alessandrini A., Blasi C., 2005. An annotated checklist of the Italian vascular flora, Palombi Editore

## Enllaços externs

* Astrantia major
* Sunningdale Variegated
# Astrakhanka

Astrakhanka (en rus: Астраханка) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 2.530 habitants.

## Referències

* ↑ «Село Астраханка Ханкайский район Приморский край». Arxivat de l'original el 2014-02-01. [Consulta: 26 juny 2013].
# BMH

BMH té els següents significats:
* Bureau of Military History, oficina de documentació sobre el procés d'independència d'Irlanda
* British Motor Holdings, grup d'empreses històric de la indústria de l'automòbil del Regne Unit
# Baratàievka

Baratàievka (en rus: Баратаевка) és un poble de l'óblast d'Uliànovsk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 2.753 habitants. Pertany al districte d'Uliànovsk. Es troba a la riba del riu Seld.

## Referències

* ↑ «Численность населения Алнашского района в разрезе населённых пунктов на 1 января 2008 года». Алнашский районный Совет депутатов. Arxivat de l'original el 2012-04-11. [Consulta: 20 febrer 2010].
# Barclaya

Barclaya és un gènere de plantes amb flors que conté 3 o 4 espècies, normalment s'inclouen dins la família Nymphaeaceae però de vegades es fa dins la seva pròpia família Barclayaceae sobre la base del tub del periant que sorgeix de la part de dalt de l'ovari i pels estams que estan units basalment. Els membres de Barclaya són plantes aquàtiques i plantes nadiues de l'Àsia tropical. Aquest gènere rep el cognom del patrocinador de la ciència Robert Barclay.

## Sinònim

Hydrostemma és un nom publicat 6 mesos abans que el de Barclaya, tanmateix es conserva el nom de Barclaya i Hydrostemma és, per tant, un sinònim de Barclaya.

## Taxonomia

Els estudis morfològics i genètics recents mostren que Barclaya hauria de considerar-se dins la família Nymphaeaceae.

## Taxonomia

* Barclaya longifolia Wall.
* Barclaya kunstleri (King) Ridl.
* Barclaya motleyi Hook.f.
* Barclaya rotundifolia Hotta

## Referències

* ↑ Slocum, Perry D. Waterlilies and Lotuses: Species, Cultivars and New Hybrids. Timber Press, 2005. ISBN 978-0-88192-684-2 [Consulta: 30 desembre 2008]. Arxivat 2008-05-08 a Wayback Machine.
* ↑ Wallich, Nathaniel «Description of a new genus of plants belonging to the order Nymphaeaceae». Transactions of the Linnean Society of London, 15, 1827, pàg. 442-448, Tab. 18.
* ↑ Crusio, W. E.; J. Bogner «Proposal to conserve 2515 Barclaya against Hydrostemma (Nymphaeaceae)». Taxon, 33, 3, 1984, pàg. 517–519. DOI: 10.2307/1221000. JSTOR: 1221000.
* ↑ Schneider, E. L. «Studies of the Nymphaeaceae. IX. The Seed of Barclaya longifolia Wall». Botanical Gazette, 139, 2, 1978, pàg. 223–230. DOI: 10.1086/336993. JSTOR: 2473739.

## Enllaços externs

* Barclaya motleyi pictures Arxivat 2011-01-07 a Wayback Machine..
# Windows Messenger

* Aquest article tracta sobre Windows Messenger. Vegeu-ne altres significats a «Messenger».
Versió del conegut Messenger exclusiu per a Windows XP. Aquesta versió era la primera que suportava la veu per comunicar-se des d'un programa de missatgeria.
El desenvolupament del Windows Messenger va ser aturat després de la versió 5.1 a favor del Windows Live Messenger i el Office Communicator. Plug-ins pel Windows Messenger, com accés a la safata d'entrada del correu Hotmail ja no van estar més diponibles; els usuaris van ser encoratjats a descarregar- se el Windows Live Messenger o l'Office Communicator, depenent de les necessitats.

## Vegeu també

* Llista de clients de missatgeria instantània
* Windows Live Messenger

## Referències

* ↑ «How to obtain the latest version of Windows Messenger 5.1». Microsoft Help and Support. Microsoft Corporation, 12-08-2008. [Consulta: 23 abril 2009]. Article ID: 899283. Revision: 4.0
# Solos (Xipre)

Solos (grec antic: Σόλοι, llatí: Soli) fou una important ciutat de la costa nord de la part occidental de Xipre, a la vora d'un petit riu, segons diu Estrabó. Era una de les Deu ciutats-estat de Xipre que consten a la relació del rei d'Assíria Assarhaddon. Les seves ruïnes es troben vora la vila moderna de Karavostasi.
Segons Plutarc va ser fundada per un príncep xipriota a suggeriment de Soló d'Atenes, que l'hauria batejat en honor del legislador. Heròdot esmenta l'estada de Soló a Xipre. Altres relats diuen que la ciutat va ser un assentament atenès fundat per Faleros i Acamant, o potser per Demofont, el fill de Teseu. Estrabó diu que tenia un temple d'Isis i un d'Afrodita. Galè explica que la ciutat explotava diverses mines al seu territori. Els seus habitants eren anomenats solis (grec antic: Σόλιοι) per distingir-los dels habitants de Solos de Cilícia, que eren anomenats soleus (grec antic: Σολεῖς).

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Soli». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 4 abril 2021].
# Symphurus strictus

Symphurus strictus és un peix teleosti de la família dels cinoglòssids i de l'ordre dels pleuronectiformes que viu a Moçambic, les Maldives, el Japó, les Filipines i les illes Hawaii.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Sa-a, Pascualita; Ortañez, Auda Kareen. «Symphurus strictus Gilbert, 1905 Blackbelly tonguesole» (en anglès). FishBase.
# Llac de Kuril

Llac kuril o llac kurile és una caldera i llac de cràter a Kamtxatka, Rússia.
La seva superfície és de 77 km² amb una fondària mitjana de 176 m, i una fondària màxima de 306 m. És una de les zones més grans de posta d'ous de salmó roig d'Euràsia.

## Referències

* ↑ «Kurile Lake», Global Volcanism Program, Smithsonian Institution.

## Bibliografia

* Bondarenko, V.I. «Seismic reflection profiling in Lake Kurilskoe». Volcanology and Seismology, 12, 4, 1991, pàg. 533–548 [Consulta: 26 novembre 2016].
* Braitseva, O.A.; Melekestsev, I.V.; Ponomareva, V.V.; Kirianov, V.Yu.; Litasova, S.N.; Sulerzhitsky, L.D. «Tephra of the largest prehistoric Holocene volcanic eruptions in Kamchatka». Quaternary International, 13–14, 01-01-1992, pàg. 177–180. DOI: 10.1016/1040-6182(92)90025-W.
* Filatov, Dr Nikolai; Gronskaya, Dr Tatyana. Encyclopedia of Lakes and Reservoirs (en anglès). Springer Netherlands, 2012, p. 674–679. DOI 10.1007/978-1-4020-4410-6_198. ISBN 9781402056161.
* Gladyshev, Michail I.; Semenchenko, Vitaliy P.; Dubovskaya, Olga P.; Fefilova, Elena B.; Makhutova, Olesia N.; Buseva, Zhanna F.; Sushchik, Nadezhda N.; Razlutskij, Vladimir I.; Lepskaya, Ekaterina V. «Effect of temperature on contents of essential highly unsaturated fatty acids in freshwater zooplankton». Limnologica – Ecology and Management of Inland Waters, 41, 4, 01-12-2011, pàg. 339–347. DOI: 10.1016/j.limno.2011.03.001.
* Hultén, Eric «Some Geographical Notes on the Map of South Kamtchatka». Geografiska Annaler, 5, 1923. DOI: 10.2307/519666.
* ; Selifonov, M.M.; Sinyakov, S.A.«Ecological functioning of Lake Kuril relative to sockeye salmon production». North Pacific Anadromous Fish Commission, 1998. [Consulta: 26 novembre 2016].
* Plechov, P. Yu.; Balashova, A. L.; Dirksen, O. V. «Magma degassing during 7600 14C Kurile Lake caldera-forming eruption and its climatic impact». Doklady Earth Sciences, 433, 1, 09-09-2010, pàg. 974–977. DOI: 10.1134/S1028334X10070275.
* Ponomareva, V.V.; Kyle, P.R.; Melekestsev, I.V.; Rinkleff, P.G.; Dirksen, O.V.; Sulerzhitsky, L.D.; Zaretskaia, N.E.; Rourke, R. «The 7600 (14C) year BP Kurile Lake caldera-forming eruption, Kamchatka, Russia: stratigraphy and field relationships». Journal of Volcanology and Geothermal Research, 136, 3–4, 01-09-2004, pàg. 199–222. DOI: 10.1016/j.jvolgeores.2004.05.013.
* Ponomareva, Vera; Melekestsev, Ivan; Braitseva, Olga. Volcanism and Subduction: The Kamchatka Region. Wiley Online Library, 18 març 2013. DOI 10.1029/gm172.
* Revenko, Igor A. «Status of Brown Bears in Kamchatka, Russian Far East». Ursus, 10, 01-01-1998, pàg. 11–16.
# Oscuros sueños de agosto

Oscuros sueños de agosto és una pel·lícula dramàtica espanyola de caràcter psicològic de 1967 dirigida per Miguel Picazo i amb música d'Antonio Pérez Olea, protagonitzada per l'actriu sueca Viveca Lindfors. Malgrat ser denostada per la crítica va rebre alguns premis.

## Sinopsi

Drama ombrívol al voltant de la neurosi d'una dona depressiva (Isabel) que torna de Caracas a Espanya per trobar-se amb la seva filla (Ana), qui pateix una crisi de parella amb Julio, i aprofitant l'estada de la seva mare a un sanatori hi té una relació amb un jove alcohòlic, Mario.

## Repartiment

* Viveca Lindfors - Isabel
* Sonia Bruno - Ana
* Paco Rabal - Julián
* Julián Mateos - Mario

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1967 | Millor actriu | Sonia Bruno | Guanyadora |
| 1967 | Millor director | Miguel Picazo | Guanyador |

### Fotogramas de Plata al millor intèrpret de cinema espanyol (1968)

    Sonia Bruno

## Referències

* ↑ Oscuros sueños de agosto a fotogramas.es
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1965». CEC. Arxivat de l'original el 2021-05-06. [Consulta: 9 gener 2016].

## Enllaços externs

* Oscuros sueños de agosto (Miguel Picazo, 1967) Arxivat 2019-04-08 a Wayback Machine., per Rafa Morata
# Névoa

Núria Piferrer Anguelu (Barcelona, 7 de juny de 1971), coneguda artísticament com a Névoa és una fadista, cantant i actriu catalana. En el seu repertori destaca principalment el fado portuguès, però també en català (per exemple, la cançó de Joan Manuel Serrat: De mica en mica (en el disc: Fado distraído) o La mar nostra (en el disc: Història de Catalunya en cançons 2.0).

## Biografia

Els primers anys va formar part de l'Orfeó Català entre 1985 i 1996. L'any 1998 s'incorpora a la companyia Dagoll Dagom per fer la gira espanyola de l'espectacle Els Pirates, basat en música d'Arthur Sullivan, i l'any següent va entrar a formar part del grup de música tradicional grega Vradiaki.
La següent etapa, ja iniciat el projecte de Névoa, es caracteritza per una col·laboració artística constant amb el compositor Eduard Iniesta, amb qui treballa en diversos projectes musicals: Quatre de cors (1998), Hi ha quelcom que no va bé (2000), De viatges (2004) i Òmnibus (2004).
El 2006 estrena dos espectacles: Cançons de la República, amb Mario Mas, i Creuats pels estrets (Música de la Mediterrània), amb Toni Xuclà. L'any següent estrena dos espectacles més, dirigits per Jordi Prat i Coll: Frida en el mirall i Pensaments escrits al caure de les fulles, aquest darrer presentat en el Festival Temporada Alta (2007).
L'any 2011 va participar com a solista a l'espectacle Cançons d'amor i de mort (Poesia d'Ausiàs March i música de Joan Díaz) acompanyada per la Cobla Sant Jordi, estrenat al Festival de la Porta Ferrada de Sant Feliu de Guíxols. A més, participa en els discs Suite urbana del guitarrista Vicens Martín i +Declaracions de la pianista Clara Peya.
El 2017 presenta un repertori de fado tradicional acompanyada de l'Orquestra Simfònica Julià Carbonell de les Terres de Lleida. L'any següent va compondre, conjuntament amb Vicenç Solsona el fado Redenção a la sèrie Matadero per a Diagonal TV-Antena 3 i dirigida per Jordi Frades. A més, escriu i interpreta el fado Luto en el film Elisa y Marcela (2019), d'Isabel Coixet.

## Discografia

* 2000. Fados i fades (Audiovisuals de Sarrià)
* 2002. Mar de Fado (Columna Música)
* 2004. Fado distraído (Columna Música)
* 2008. Entre pedres i peixos (Temps Record)
* 2010. Névoa en directe (Estranya forma de vida + DVD Entre les pedres i els peixos) (La col·lecció del Taller, Taller de Músics)
* 2014. Orlando (Temps Record)
* 2014. Névoa + Vicenç Solsona (vol. 1) The Jamboree sessions (Quadrant Records)
* 2019. Névoa + Vicenç Solsona (vol. 2) Consciència de classe (Temps Record)
* 2021. Cançõns. Névoa & La Flama de Farners (Rocket Music)
* 2023. Névoa + Vicenç Solsona (vol. 3) Paraula d'Amália (Temps Record)

## Referències

* ↑ «Névoa (1971-)» (en castellà). datos.bne.es. Biblioteca Nacional de España. [Consulta: 3 abril 2020].
* ↑ «Névoa canta fados amb l'OJC». Orquestra Simfònica Julià Carbonell de les Terres de Lleida – OJC, 20-12-2017. [Consulta: 3 abril 2020].
* ↑ «Les cançõns de Névoa». Enderrock.cat. [Consulta: 3 abril 2020].

## Enllaços externs

* Névoa a Myspace
* Névoa al Teatre Grec de Barcelona
# Otdelénie Kommunar

Otdelénie Kommunar (en rus: Отделение Коммунар) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Tambov, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 187 habitants.

## Referències

* ↑ Koriakov, I. B.. «Тамбовская область» (en rus). База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России». Arxivat de l'original el 2022-02-11. [Consulta: 16 febrer 2022].
* ↑ «Gavrilovka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-03-20. [Consulta: 20 març 2022].