OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Martí de Forques

Sant Martí de Forques és l'església parroquial del poble rossellonès de Forques, a la subcomarca dels Aspres (Catalunya del Nord).
Està situada a la zona meridional del nucli antic del poble, a prop del que n'era el seu accés des del sud.

## Història

Ell lloc de Forques és documentat des del 844, però la primera referència de l'església de Sant Martí és del 994. L'any 1074, en una venda d'un alou s'especifica que l'alou és en territori de Sant Martí de Forques. El primer clergue titular de l'església, Guillem Gerard, descendent dels que actuen en la venda del 1704, Bernat i Oliba Giralt o Gerard, era enterrat a l'església, i la seva làpida sepulcral es conserva actualment encastada en la façana de ponent.
Inicialment bastida en estil romànic, va ser molt modificada entre els segles XIII i XVI.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de nau única, amb arcs dobles a la cintra, apuntats i construïts amb rajols. La capçalera és a llevant, formada per un absis de planta semicircular. La major part de l'edifici actual és del període comprès entre els segles XIV i XVI, però en diversos llocs del temple es veuen pervivències del temple romànic.
A la façana, a la dreta del portal, hi ha la làpida sepulcral de Guillem Gerard, beneficiari de la parròquia, mort el 1342, esculpida amb la seva efígie. De la decoració interior es poden esmentar una pica baptismal feta de marbre blanc datable als segles xii i xiii, diversos retaules barrocs dels segles xvii i XVIII, dedicats al Crist, la Passió i la Mare de Déu; el de l'altar major és una obra del 1688 de l'escultor perpinyanenc Francesc Negre, i el seu tabernacle és del taller del carcassonenc Joan Jaume Melair. A la sagristia es pot admirar una font del segle xvi en marbre.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Forques». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Gavín, Josep M. «Ros 113. Sant Martí de Forques». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Ponsich, Pere; Badia i Homs, Joan. «Forques: Sant Martí de Forques». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ L'església de Sant Martí als ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Ponsich 1993.

## Enllaços externs

* Breu descripció (francès)
* Breus notes Arxivat 2011-10-11 a Wayback Machine. (francès)
# Santa Lucía

«Santa Lucía» té aquests significats:
* Santa Lucia del Mela, municipi italià dins de la província de Messina.
* Colle Santa Lucia, municipi italià dins de la província de Belluno.
* Santa-Lucia-di-Mercurio, municipi francès a l'illa de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega.
* Santa-Lucia-di-Moriani, municipi francès a l'illa de Còrsega, al departament d'Alta Còrsega.
* Santa Lucía de Tirajana, municipi de l'illa de Gran Canària, a les illes Canàries.
* Santa Lucía del Este, balneari de l'Uruguai, al departament de Canelones.
* Santa Lucía (Uruguai), municipi de l'Uruguai, al departament de Canelones.
* Riu Santa Lucía (Uruguai), curs d'aigua al sud de la República Oriental de l'Uruguai.
* Saint Lucia, estat insular que forma part de les petites Antilles.
# Santa Lucía (Uruguai)

Santa Lucía és un municipi de l'Uruguai ubicat a l'oest del departament de Canelones.

## Geografia

El municipi rep el seu nom del riu Santa Lucía. Es troba 50 km al nord-oest de la capital del país, la ciutat de Montevideo.

## Història

Santa Lucía va ser fundada el 1782 amb el nom de Villa San Juan Bautista. El 15 de juny de 1925, pel decret 7.837, va rebre la categoria de "ciutat".

## Població

Segons les dades del cens de 2004, Santa Lucía tenia una població aproximada de 16.475 habitants.
| Any | Població |
| 1963 | 12.633 |
| 1975 | 14.079 |
| 1985 | 14.951 |
| 1996 | 16.764 |
| 2004 | 16.475 |
Font: Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai

## Govern

L'alcalde de Santa Lucía és Raúl Estramín.

## Fills il·lustres

* José Cancela (1976), futbolista.
* Clemente Estable (1894-1976), escriptor.

## Miscel·lània

Santa Lucía va ser l'escenari de la pel·lícula argentina El Faro (1997).

## Referències

* ↑ Dades estadístiques de l'Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai (INE) (castellà)
* ↑ Dades estadístiques de l'Institut Nacional d'Estadística de l'Uruguai 1963–1996 Arxivat 2013-06-05 a Wayback Machine. (DOC)
* ↑ "Municipis de l'Uruguai" al lloc web del Congrés dels Intendents (CI) Arxivat 2012-03-08 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ Biografia de Clemente Estable a espaciolatino.com (castellà)
* ↑ Informació sobre localitats a alluruguay.com Arxivat 2010-06-22 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* Guia de Santa Lucía (castellà)
# Roques de Caldat

Les roques de Caldat és un indret del terme municipal de Granera, a la comarca del Moianès.
Estan situades en el sector central-nord-oest del terme municipal, bastant a prop del Barri de l'Església, al costat nord del camí de Monistrol de Calders a Granera a llevant de la masia del Coll. És en el vessant meridional de la carena de Caldat, al sud-est de les Vinyes.

## Enllaços externs

* Les Roques de Caldat en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Santa Maria del Villar

L'actual ermita de Santa Maria del Villar és una ermita romànica del terme municipal de Bigues i Riells, al Vallès Oriental, dins de l'àmbit de l'antiga parròquia rural de Sant Mateu de Montbui, actualment integrat en el terme del poble de Riells del Fai.
Està situada al costat de llevant de la important masia del Villar, que pertany al terme municipal de Sant Feliu de Codines; el límit dels dos termes municipals passa justament entre la masia i la capella. Aquesta església era una de les parròquies medievals de la baronia de Montbui, i va passar més tard a dependre de Santa Maria de Caldes de Montbui. Actualment està inclosa en el bisbat de Vic i pertany a la parròquia de Sant Feliu de Codines, que és molt més a prop que Sant Vicenç de Riells.
El lloc del Villar és documentat des del 1007, i l'església, des del 1195, tot i que es conserva una acta de consagració de l'església datada el 1193, però és apòcrifa. És una església poc documentada, al llarg de la història.
Es tracta d'un temple d'una sola nau rectangular, de dimensions reduïdes, amb absis semicircular a llevant, com manen els cànons del romànic. La volta de l'absis és romànica, de quart d'esfera, però a la nau la coberta és barroca, fruit de les diverses modificacions que ha sofert l'ermita al llarg dels anys: allargament de la nau pel costat de ponent, nova construcció de les façanes nord i oest...
S'hi conservava una talla romànica de la Mare de Déu de la Llet, que desaparegué a la guerra civil. Actualment hi ha una reproducció fidel, però moderna.
En aquesta església actualment només s'hi fa una celebració religiosa a l'any, el dia de l'Aplec, molt popular a Sant Feliu de Codines, que es fa el dilluns després de la primera pasqua (dilluns de Pasqua).

## Referències

* 1 2 «Mare de Déu del Villar (Bigues i Riells) |». Gran Enciclopèdia Catalana, 12-03-2008. [Consulta: 6 febrer 2022].
* ↑ «Capella de Santa Maria del Villar». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona. [Consulta: 6 febrer 2022].
* ↑ Juliano Corregido, María Dolores «Anàlisis estructural d'un sistema de romiatges al Vallès». Quaderns de l'Institut Català d'Antropologia, 2, 1980, pàg. 81. ISSN: 0211-5557.
* ↑ «Casal del Villar». Inventari Arquitectònic de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2022].

## Bibliografia

* Anglada i Bayés, Manuel; Camps i Sòria, Jordi; Pladevall i Font, Antoni. «Mare de Déu del Villar». A: Joan-Albert Adell i Gisbert. 18 El Vallès Occidental, el Vallès Oriental. 1. ed. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1991 (Catalunya romànica, XVIII). ISBN 84-7739-271-4.
* Gavín, Josep M. Inventari d'esglésies. 23, Vallès oriental. Barcelona: Arxiu Gavín i Editorial Pòrtic, 1990. ISBN 84-7306-410-0.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Seleuc del Bòsfor

Seleuc del Bòsfor (en llatí Seleucus, en grec antic Σέλευκος) fou rei del Bòsfor
El seu regnat és molt poc conegut. No se sap segur la seva filiació però va pujar al tron a la mort del rei Espàrtoc I circa l'any 431 aC i sembla molt probable que fos el seu fill. Se sap per Diodor de Sicília que va regnar quatre anys fins al 427 aC, però com que després, fins al 407 aC no hi ha cap notícia del regne, això podria ser un error i el seu regnat hauria estat més llarg o el del seu germà i successor Sàtir I (fill d'Espàrtoc I) hauria començat abans. Una teoria suposa que entre Seleuc i Sàtir I hi va haver un altre rei de nom Espàrtoc i que això va confondre a Diodor.

## Referències

* ↑ 1.Seleucus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 770
* ↑ Diodor de Sicília. Bibliotheca historica XXIV, 93
# Segré (Burkina Faso)

Segré és un poble situat al departament de Diébougou de la província de Bougouriba, a la regió sud-oest de Burkina Faso. El poble disposa d'una escola primària pública. El centre sanitari més proper a Segré és el centre mèdic provincial de Diébougou.

## Referències

* ↑ «Région du Sud Ouest», 03-03-2016. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 27 abril 2022].
# Sepultamento

Sepultamento és una escultura de l'escultor Victor Brecheret. Creada el 1923, roman al cementeri de Consolação, a São Paulo.
Esculpida a França l'any 1923, l'obra va ser exposada i premiada al Salon d'Autonome de París. Més tard, l'escultura de granit va ser venuda a la família Guedes Penteado i avui es troba al cementiri de la Consolação, adornant la tomba d'Olívia Guedes Penteado. Era una admiradora declarada de Brecheret, mecenes dels modernistes i el saló de la qual va ser el primer a rebre obres d'aquests artistes.
Mise au tombeau (nom francès de l'obra) retrata la pietà, una escena bíblica clàssica i molt retratada per l'art italià. Però, en l'obra de Brecheret, quatre dones ploren amb Maria, mare de Jesús, que té a Crist desmaiat als seus braços. Les figures estan representades amb un cos retorçat i amb la síntesi formal que després de la seva estada a França es va convertir en típic de l'artista.
Per a Mário de Andrade, l'obra va aportar la idea fúnebre per la seva elegància i senzillesa, en contrast amb les sentimentals, fetes en marbre, que es veien habitualment al cementiri de la Consolação, que eren el gust de la burgesia de l'època i al que el modernisme s'oposava. Durant la seva estada a França, Brecheret, va rebre articles i manifestacions de suport de diversos artistes modernistes brasilers, entre ells Mário de Andrade, que va aconsellar a Brecheret que investigués els indígenes brasilers per tal de desenvolupar una escultura única, original i brasilera, un art nacionalista.

## Referències

* 1 2 Xaver, Maurício «Onde fica a obra ‘O Sepultamento’, de Victor Brecheret» (en portuguès). Veja São Paulo, 08-12-2017. Arxivat de l'original el 2022-02-13 [Consulta: 13 febrer 2022].
* 1 2 3 Borges, Maria Elizia «Arte funerária: apropriação da Pietà pelos marmoristas e escultores contemporâneos» (en portuguès). Estudos Ibero-Americanos, 1997. Arxivat de l'original el 2022-02-13 [Consulta: 13 febrer 2022].
* ↑ Ribeiro, Ana Carolina Fróes «Tradição, nacionalismo e modernidade: o monumento Duque de Caxias» (en portuguès). Teses e Dissertações da USP [Universitat de São Paulo], 31-10-2006. Arxivat de l'original el 2022-02-13. DOI: 10.11606/D.18.2006.tde-16042007-092110 [Consulta: 13 febrer 2022].
* 1 2 Peccinini, Daisy. Brecheret. A linguagem das formas (en portuguès). São Paulo: Instituto Victor Brecheret, 2004. ISBN 978-8598879017. Arxivat 2022-02-13 a Wayback Machine.
* ↑ Peccinni, Daisy. Brecheret e a escola de Paris (en portuguès). FM Editorial, 2011. ISBN 9788598879031. Arxivat 2022-02-13 a Wayback Machine.
# Sepúlveda

Sepúlveda és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Composició

El municipi conté els següents nuclis de població:
* Sepúlveda, "capital" del municipi
* Aldehuela
* Castrillo de Sepúlveda
* Consuegra de Murera
* Duratón
* Hinojosas del Cerro
* Perorrubio
* Tanarro
* Vellosillo
* Villar de Sobrepeña
* Villaseca

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | | | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | | | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Ismael Ortiz López | PSOE | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Ismael Ortiz López | PSOE | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Ismael Ortiz López | PP | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Ismael Ortiz López | PP | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Ismael Ortiz López | PP | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | María Concepción Monte de la Cruz | PP | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Personatges il·lustres

* Emiliano Barral (1896-1936) Escultor.

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Serra d'Almenara

La Serra d'Almenara és una serra situada al municipi d'Agramunt a la comarca de l'Urgell, amb una elevació màxima de 456,8 metres. (que correspon al cim del Pilar d'Almenara).

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sernovódskoie (Txetxènia)

* Per a altres significats, vegeu «Sernovódskoie».
Sernovódskoie (en rus: Серноводское, en txetxè: Эна-Хишка) és un poble de la República de Txetxènia, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia 10.805 habitants. Pertany al districte rural de Sernovódskoie.

## Referències

* ↑ «Село Серноводское». Arxivat de l'original el 2018-11-11. [Consulta: 11 novembre 2018].
* ↑ «Бовза хьай Дайхмохк». chechnyatoday.com. [Consulta: 28 octubre 2020].
* ↑ «Даудов Мохьмад – Эна-Хишкахь». С. Хасанов газета "Даймохк", 20-02-2018. [Consulta: 2 juny 2019].
* ↑ «База микроданных Всероссийских переписей населения 2002 и 2010 годов». Arxivat de l'original el 2014-06-09. [Consulta: 28 març 2020].
# Seroglàzovo

Seroglàzovo (en rus: Сероглазово) és un poble (un possiólok) de l'óblast d'Astracan, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 490 habitants.

## Referències

* ↑ «Карты Генштаба L-38 (Б) 1:100000. Астраханская область и Калмыкия». Arxivat de l'original el 2016-10-03. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ «Akhtubinka». GeoNames. Arxivat de l'original el 2019-02-24. [Consulta: 23 febrer 2019].
* ↑ «Регионы России → Астраханская обл. → Харабалинский р-н → Ахтубинка с.». Arxivat de l'original el 2015-03-24. [Consulta: 10 setembre 2020].
# Serra Alhamilla

La Serra Alhamilla (Sierra Alhamilla) és una serralada del sistema de les Serralades Bètiques. A més està declarat com paratge natural per la Junta d'Andalusia des de 1989.
Està situat a la província d'Almeria (Espanya), s'estén entre els municipis de Lucainena de las Torres, Níjar, Pechina, Rioja, Almeria i Tabernas, abastant aproximadament 8.500 hectàrees. Coordenades:36° 59′ 20″ N, 2° 21′ 05″ O﻿ / ﻿36.98889°N,2.35139°O﻿ / 36.98889; -2.35139
El seu punt més alt és el cim Colativí de 1.387 m.

## Clima

El clima és subàrid amb precipitacions anuals menors de 350 litres, la majoria cauen a la tardor.

## Geologia

La Serra Alhamilla pertany a la Serralada Penibètica, que és una divisió geogràfica de les Serralades bètiques, prop del litoral com passa amb les Serra de Cabrera i Serra de Gádor, a la mateixa província. La formació de la serra es deu a l'activitat volcànica tal com és testimoni el volcà Cerro del hoyazo.

## Flora i fauna

És una mena d'oasi forestal entre el Desert de Tabernas, i la Badia d'Almería i és un lloc d'importància comunitària. espanyol.
S'hi troben alzinars i pinedes de pins blancs (Quercus ilex i Pinus halepensis).
Pel que fa a la fauna hi destaquen les aus, ja que és una Zona d'Especial protecció per les Aus (ZEPA).

## Enllaços externs

* Paraje Natural Sierra Alhamilla Conselleria de medi ambient de la Junta d'Andalusia.
* Paraje Natural Sierra Alhamilla

## Referències

* ↑ «Pàgina web del Ministeri de Medi Ambient». Arxivat de l'original el 2010-08-22. [Consulta: 8 agost 2010].
# Arseni Corsellas

Arseni Corsellas és el nom dels següents personatges:
* Arseni Corsellas i Perxés (Capmany, 1904 - Figueres, 1967), músic i professor
* Arseni Corsellas Serra (Figueres, 1933 - 2019), actor i doblador
# Menjamel collgroc

El menjamel collgroc (Manorina flavigula) és una espècie d'ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae) que habita boscos àrids de la major part d'Austràlia. Absent de la costa oriental i Tasmània.

## Referències

* ↑ «Menjamel collgroc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2020 (català)
# Menjamel coronat

El menjamel coronat (Gliciphila melanops) és un ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae) i única espècie del gènere Gliciphila Swainson, 1837.

## Hàbitat i distribució

Viu als matolls del sud-oest d'Austràlia Occidental, a la llarga de la costa, des del nord-est de Nova Gal·les del Sud cap al sud fins l'est i sud de Victòria i, cap a l'oest fins al sud-est d'Austràlia Meridional, incloent l'illa dels Cangurs, Tasmània, King i Flinders.

## Referències

* ↑ «Menjamel coronat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 22/04/2022(català)
# Menjamel cridaner

El menjamel cridaner (Manorina melanocephala) és una espècie d'ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae) que habita boscos i ciutats de Tasmània i Austràlia oriental, des del nord-est de Queensland, cap al sud, a través de l'est de Nova Gal·les del Sud fins al sud de Victòria i sud-est d'Austràlia Meridional.

## Referències

* ↑ «Menjamel cridaner». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/01/2020 (català)
# Menjamel d'Ashby

El menjamel d'Ashby (Ashbyia lovensis) és una espècie d'ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae) i única espècie del gènere Ashbyia. Habita deserts pedregosos i praderies de l'est d'Austràlia.

## Referències

* ↑ «Menjamel d'Ashby». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 22/04/2022(català)
# Menjamel d'arracades

El menjamel d'arracades (Anthochaera carunculata) és una espècie d'ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae) que habita boscos poc densos i ciutats del sud d'Austràlia, en Austràlia Occidental, Austràlia Meridional, Victòria, sud i est de Nova Gal·les del Sud i sud-est de Queensland.

## Referències

* ↑ «Menjamel d'arracades». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2022(català)
# Menjamel corb

El menjamel corb (Gymnomyza aubryana) és un ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les terres altes de Nova Caledònia.

## Referències

* ↑ «Menjamel corb». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 22/04/2022(català)
# Menjamel d'Indonèsia

El menjamel d'Indonèsia (Lichmera limbata) és un ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae).

## Hàbitat i distribució

Habita manglars, boscos, sabana i ciutats de les terres baixes de les illes Petites de la Sonda, des de Bali cap a l'est fins Flores i Timor.

## Referències

* ↑ «Menjamel d'Indonèsia». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 22/04/2022(català)
# Miranda (Gers)

Miranda (francès Mirande) és una comuna del departament francès del Gers, a la regió d'Occitània. És sotsprefectura del departament.

## Demografia

Evolució de la població Cassini i INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1 655 | 1 558 | 1 968 | 2 128 | 2 532 | - | 2 724 | 3 797 | 3 454 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 3 509 | 3 304 | 2 733 | 3 885 | 3 812 | 3 748 | 3 916 | 4 244 | 3 771 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 3 867 | 3 642 | 3 424 | 2 559 | 2 694 | 2 761 | 3 019 | 3 592 | 3 500 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 3 610 | 4 075 | 3 879 | 3 871 | 3 565 | 3 568 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Pierre Beudran | UMP |

## Agermanaments

* Tubize
* Korntal-Münchingen
* San Mauro Torinese
* L'Eliana

## Enllaços externs

* Web de l'alcaldia de Miranda
* Web de l'oficina de turisme de Miranda
Viccionari
# Metacalciouranoïta

La metacalciouranoïta és un mineral de la classe dels òxids. Rep el nom per ser una calciouranoïta deshidratada.

## Característiques

La metacalciouranoïta és un òxid de fórmula química (Ca,Ba,Pb,K₂)U₂O₇·2H₂O. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 1973.
Segons la classificació de Nickel-Strunz la metacalciouranoïta pertany a «04.GB - Uranils hidròxids, amb cations addicionals (K, Ca, Ba, Pb, etc.); principalment amb poliedres pentagonals UO₂(O,OH)₅» juntament amb els següents minerals: agrinierita, compreignacita, rameauita, becquerelita, bil·lietita, protasita, richetita, bauranoïta, calciouranoïta, fourmarierita, wölsendorfita, masuyita, metavandendriesscheïta, vandendriesscheïta, vandenbrandeïta, sayrita, curita, iriginita, uranosferita i holfertita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit de molibdè i urani d'Oktyabr'skoe, a Krasnokamensk, dins el districte de Krasnokamensky (Krai de Zabaikàlie, Rússia), on es troba en agregats densos i de gra fi, associada a altres minerals com: uranofana-α, uraninita, bauranoïta, calciouranoïta i protasita. Aquest dipòsit és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Metacalciouranoite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 desembre 2021].
# Miss

Miss és una pel·lícula de comèdia francesa de 2020 coescrita i dirigida per Ruben Alves. S'ha doblat al català oriental central per TV3, i al valencià per a À Punt.

## Repartiment

* Alexandre Wetter: Alex
* Isabelle Nanty: Yolande
* Pascale Arbillot: Amanda
* Thibault de Montalembert: Lola
* Stéfi Celma: Miss Paca
* Baya Rehaz: Miss Saint Pierre et Miquelon

## Referències

* ↑ Emmanuelle Litaud. «Vaimalama Chaves au casting de Meurtre à Tahiti sur France 3», 17 maig019. [Consulta: 13 gener 2020].
* ↑ Emmanuelle Litaud. «Le réalisateur de La Cage dorée prépare un long-métrage sur l’univers de Miss France», 01-08-2019. [Consulta: 13 gener 2020].
* ↑ «« Miss » *** : une comédie d’un autre genre» (en francès), 20-10-2020. [Consulta: 18 novembre 2020].
* ↑ «Pel·lícules - Miss». TV3. [Consulta: 16 gener 2023].
* ↑ «Miss». À Punt, 24-04-2023. [Consulta: 24 abril 2023].
# Mus fernandoni

Mus fernandoni és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic de Sri Lanka, on viu a altituds d'aproximadament 1.000 msnm. Es tracta d'un animal nocturn. Els seus hàbitats naturals són els boscos i matollars de diferents tipus. Està amenaçat per l'augment en l'ús dels pesticides, l'activitat humana i els depredadors domèstics. Aquest tàxon fou anomenat en honor del col·leccionista E. C. Fernando.

## Referències

* ↑ De A. Goonatilake et al. Mus fernandoni. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 13 març 2018.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 133. ISBN 978-0801893049.
# Monument Sallarès i Pla

El Monument Sallarès i Pla és una obra noucentista de Sabadell (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Monument col·locat al mig d'una plaça. La base és de formes cubistes i té esculpit el cap de Joan Sallarès i Pla. Al damunt hi ha l'escultura realista d'un home.

## Història

Fou erigit l'any 1915 i inaugurat el 21 de febrer de 1917. Amb el lema "Geni del Treball", fou dedicat a Joan Sallarès i Pla, prohom sabadellenc, president del Gremi de Fabricants, defensor dels proteccionisme i d'un regionalisme moderat.

## Referències

* 1 2 «Monument Sallarès i Pla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2017].