OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nino Camardo

Nino Camardo (Pisticci, Matera, el 24 de febrer de 1949) és un pintor d'art naïf italià.
Pinta temes que parlen un llenguatge artístic naïf, explica històries d’amor, poesia, amb expressió primitiva. El camí darrere de Camardo va començar als anys setanta del segle xx, i rebent el reconeixement de la crítica d’art, entre els premis més importants hi havia el Premi del Centro Studi di Roma, el Premi Art al món; exposa al Palazzo delle Esposizioni de Roma. S'esmenta en publicacions sobre art que inclouen diverses edicions dels grans mestres de la història de l'art i al Catàleg nacional d'art naïf de Bolaffi.

## Referències

* ↑ «Archivio digitale della Galleria Nazionale, GNAM, Roma, Camardo Nino.». Arxivat de l'original el 2021-10-27. [Consulta: 10 agost 2021].
* ↑ Semplicità e racconti di vita popolare nelle opere del maestro del Naif italiano, Nino Camardo, by Marta Lock, 2020, lopinionista.it.

## Bibliografia

* Catalog nazionale Bolaffi, d'arte moderna, n.8, 1973.
* Catalog Novecento, profili di artisti contemporanei.
* Catalog d'Arte GELMI.
* Catalog nazionale Bolaffi dei naifs, n.2, Giulio Bolaffi Editore.
* Monograph, Nino Camardo, 1976.
* Monograph, Nino Camardo, 1980, by Margonari, Renzo.
* Monograph, Nino Camardo, Palazzo delle Esposizioni del comune di Roma, 5 - 20 giugno 1975.
* Catalog, Mostra personale di Nino Camardo : pittore naif : dal 5 al 16 febbraio 1971.
* Monograph, Nino Camardo, pittore naif, a cura della Associazione culturale Campano-Lucana.
* Atlante dell'Arte Contemporanea, Edizioni DeAgostini, 2020.ISBN 978-88-5117-183-4

## Enllaços externs

* Biography on Enciclopedia d'Arte Italiana
* Nino Camardo on Artprice.com
# Nino Nanetti

Nino Nanetti (Brasil, 1906 - Santander, 1937) fou un comunista italià, voluntari i comandant de milícies durant la Guerra Civil espanyola, que va ser dirigent de les Joventuts Social-Comunistes italianes. Havia nascut al Brasil però s'havia criat a Bolonya a Itàlia.
Va ser uns dels voluntaris de primera hora com que ja a l'agost de 1936 lluitava al front d'Aragó. Hi dirigeix la centúria Gastone Sozzi. Va estar-se després a París, on va ajudar en la inscripció de voluntaris per a les Brigades Internacionals, que després passaven a Albacete, on van ser instruïdes.
El 31 de desembre de 1936 substituí Barceló, ferit, al capdavant de la 35a brigada, situada entre Valdemorillo i Villafranca del Castillo. Va participàr en la tercera fase de la batalla de la carretera de La Corunya (del 3 a l'11 de gener de 1937), on tingué una actuació destacada.
El dia 13 de març de 1937 va substituir Lacalle com a cap de la 12a Divisió i va participar en la batalla de Guadalajara per l'ala esquerra de l'atac republicà. A mitjan maig va haver de deixar el seu lloc en la 12a Divisió quan va ser enviat al front del Nord.
Al Nord, després de diversos dies sense comandament pel que sembla per certa oposició dels polítics bascos, dirigí la 6a brigada basca des de mitjan juny i participa en la defensa de Bilbao. Després de la caiguda de la ciutat el 19 de juny, va substituir Vidal com a cap de la 2a Divisió basca. Va caure ferit al Mont Jata prop de Zalla al País Basc el 21 de juny. Va ser evacuat a l'hospital de Santander, on va morir el 19 de juliol de 1937.

## Reconeixement

* A Bolonya, al vestíbul de l’antiga seu de la Diputació, hi ha una placa dedicada a Nino Nanetti i els 36 bolonyesos morts en defensa de la Segona República espanyola
* A Dènia el 14 d'abril de 1938 és va inaugurar la llar d'infants Nino Nanetti.

## Referències

* 1 2 «Nanetti, Nino». SIDBRINT. Arxivat de l'original el 2023-08-02. [Consulta: 2 agost 2023].
* 1 2 de Almeida, Paulo Roberto «Brasileiros na Guerra Civil espanhola: combatentes na luta contra o fascismo» (pdf). Revista de sociologia e política, 12, 01-06-1999, pàg. 56.
* ↑ Delperrie de Bayac, Jacques. Les Brigades Internationales (en francès). París: Fayard, 1968, p. 48.
* ↑ Poiatowska, Elena «Tina Modotti, Madrid y la guerra civil española» (en castellà). Bifurcacionse, 20-11-2013. Arxivat de l'original el 2023-08-02 [Consulta: 2 agost 2023].
* ↑ «Institución - Ejército Popular de la República. Brigada Mixta 35 (España)». Portal de Archivos Espanyoles. Ministeri de cultura i esport. [Consulta: 2 agost 2023].
* ↑ Beevor, Antony. «La guerra civil espanola -». [Consulta: 2 agost 2023].
* ↑ Mayayo, Andreu «Sueques, sardines i sindicats». Treball, 12-12-2019.
* ↑ Llopis i Sendra, Robert. Brigadistes: Les Brigades internacionals a Benissa i Dénia. 1937-1938. Universitat de València, 2020-07-16. ISBN 978-84-9134-626-5.
# Oboyerita

L'oboyerita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el seu nom en honor de Oliver Michael Boyer (1842-1918), prospector.

## Característiques

L'oboyerita és un òxid de fórmula química H₆(Pb,Ca)₆(Te$^{4+}$O₃)₃(Te$^{6+}$O₆)₂·2H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1979, i desacreditada com a tal el 2019, al concloure que està formada per almenys dues fases diferents, incloent-hi les oxisals de plom i tel·luri ottoïta i plumbotel·lurita. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 1,5. L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Smithsonian Museum, el Museu Nacional d'Història Natural que es troba a Washington DC, als Estats Units.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'oboyerita pertany a «04.JN - Tel·lurits amb anions addicionals, amb H₂O» juntament amb els següents minerals: sonoraïta, poughita, cesbronita, eztlita i juabita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1979 a les escombreres de la mina Grand Central, al districte de Tombstone del comtat de Cochise, a Arizona (Estats Units). Es tracta de l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Oboyerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 abril 2017].
* ↑ Ritsuro MIYAWAKI, Frédéric HATERT, Marco PASERO, Stuart J. MILLS «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) NEWSLETTER 51». Eur. J. Mineral., 01-10-2019 [Consulta: 25 novembre 2019].
# Obotebes

Els obotebes són els membres d'un clan ijaw que viuen a l'estat del Delta, a la LGA de Burutu. Els obotebes adoren a Ogini, considerat l'avantpassat comú de la tribu.
Els obotebes han estat en conflicte amb els seus clans veïns, els meins i els itsekiris i han tingut bones relacions amb els urhobos, amb qui tradicionalment han comerciat.

## Història

Els avantpassats fundadors dels oboteves (personificats amb el seu avantpassat primigeni, Onido) descendien d'OPU-Beni. Aquests descendien d'ijaws de Benin City, d'olodiames i d'ikebiris juntament amb els avantpassats dels meins, dels oyakiris i d'altres que posteriorment foren absorbits pels tarakiris, els kolokumes i els opokumes. Tots aquests van abandonar Benin City degut a les guerres contínues que hi havia abans de la guerra civil de 1500 entre l'Oba Esigie i el Príncep Oru-Ayan.
Els obotebes primer van migrar a Aboh i posteriorment a la zona central del delta del Níger, al rierol Igbedi i alguns cap al districte d'Isomabou, al riu Nun. Obotebe, l'avantpassat que va donar nom al clan, va migrar altra vegada a la zona d'Aboh. Un dels seus descendents i a la seva família va abandonar la zona i van anar cap a l'oest del delta. Aquests són els avantpassats dels obotebes.
Degut al conflicte amb els meins i els itsekiris que els intentaven capturar per a vendre'ls com esclaus als europeus la majoria dels obotebes es van dispersar: alguns van anar a la zona Warri, com a refugiats dels ogbes i altres van fundar assentaments que van esdevenir la zona obotebe.

### Història recent

El novembre del 2009 els líders del regne obotebe van reclamar drets sobre terres que consideraven seves, que explotava la companyia petroliera Nigeria Agip Oil, així com diners per als beneficis que suposava aquesta explotació. Aquests fets es poden incloure en el conflicte del delta del Níger.

## Referències

* 1 2 3 4 obotebe ibe a ijawland.info
* 1 2 obotebes a vanguardngr.com
* ↑ Alagoa, Ebiegberi Joe (2005). A History of the Niger Delta, Port Harcourt: Onyoma Research Publications. ISBN 978-37314-5-9

## Bibliografia

* Alagoa E J. - A History of the Niger Delta - An historical interpretation of Ijo oral traditions. (1972 University of Ibadan Press).
* Owonaro S K - The History of Ijo and her Neighbouring tribes in Nigeria. (1949 Niger printing Press Lagos).
# Oldartzen

Oldartzen va ser un col·lectiu polític d'Iparralde d'ideologia abertzale i d'esquerres fundat el 1989. El 1991 va començar a col·laborar amb l'organització juvenil Patxa; d'aquesta manera, de cara a l'elecció legislativa de l'Estat francès del 1993, ambdues organitzacions van demanar el vot per a la coalició d'Euskal Batasuna i Ezkerreko Mugimendu Abertzalea. El 1994 es va fusionar amb Patxa per crear Herriaren Alde.

## Referències

* ↑ Izquierdo, Jean-Marie. Le Pays Basque en france (en francès). Editions L'Harmattan, 2001, p. 220. ISBN 229625280X.
* ↑ Massey, Jacques. ETA: histoire secrète d'une guerre de cent ans (en francès). Flammarion, 2010, p. 273. ISBN 2081208458.
# Occidozyga semipalmatus

Occidozyga semipalmatus és una espècie de granota que viu a Indonèsia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Iskandar, D. & Mumpuni 2004. Occidozyga semipalmatus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 d'abril del 2008.
# Occidozyga laevis

Occidozyga laevis és una espècie de granota que viu a Brunei, Indonèsia, Malàisia, les Filipines, Singapur i Tailàndia.

## Referències

* Diesmos, A., Alcala, A., Brown, R., Afuang, L., Gee, G., Sukumaran, J., Yaakob, N., Tzi Ming, L., Chuaynkern, Y., Thirakhupt, K., Das, I., Iskandar, D., Mumpuni, Inger, R., Stuebing, R., Yambun, P. & Lakim, M. 2004. Occidozyga laevis. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 d'abril del 2008.
# Occidozyga magnapustulosus

Occidozyga magnapustulosus és una espècie de granota que viu a Laos, Tailàndia i el Vietnam.

## Referències

* van Dijk, P.P. & Ohler, A. 2004. Occidozyga magnapustulosus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 18 d'abril del 2008.
# Nova Navarra

La Nova Navarra o la Nova Andalusia (en castellà: Nueva Navarra) era una de les divisions administratives del virregnat de la Nova Espanya que abastava els actuals estats mexicans de Sinaloa i Sonora. Estava format per tres províncies majors, que abastaven la Província de Cinaloa (actual estat mexicà de Sinaloa) i la Província de Sonora (actual estat mexicà de Sonora).
La seva conquesta va tenir lloc el 1531, amb l'arribada de Nuño Beltrán de Guzmán i la fundació de San Miguel. Aquesta expedició no va crear assentaments permanents, que s'iniciarien el 1565 amb l'ocupació del territori pels miners bascos liderats per Francisco de Ibarra des de la Nova Biscaia. Fins a aquest moment, és a dir, entre el 1564 i el 1565, la totalitat de la costa oest va ser considerada part de la Nova Galícia. Els seus governadors una vegada assentats a El Parral el 1632, van nomenar un tinent per a representar-los a les províncies costaneres, a les quals consideraven legítimes zones d'influència. D'aquesta manera es va produir una situació anòmala quan, a principis del segle xvii el virrei de la Nova Espanya va nomenar Diego Martínez de Hurdiales com a encarregat d'assumptes militars de la frontera nord-oest. Com a capitans del presidi de Sinaloa, Martínez i els seus successors, nomenats des de Mèxic, treballaven com a governadors de la regió nord de Culiacán i fins i tot van usar freqüentment el títol de Governador. Llavors va començar un conflicte similar al del sud, quan els capitans dels presidis de San Sebastián i Mazatlán van ser nomenats des de Mèxic. El 1693, les províncies de Sinaloa i Sonora van tenir comandants militars separats, cadascun amb el títol de Governador, però ambdós van estar com subordinats al Governador de la Nova Biscaia. La unitat de govern de Sonora i Sinaloa o la Nova Narrava, i nomenada de vegades com a Nova Andalusia, va ser organitzada segons el que s'estableix en la Reial cèdula del 14 de març de 1732.

## Referències

* ↑ Nueva Andalucía - Sinaloa y Sonora (castellà)
* ↑ Crónica de La Primería Alta: Favores celestiales (castellà)
* ↑ Compendio geográfico (castellà)
* ↑ Nueva Navarra - Sinaloa y Sonora (castellà)
* ↑ Sonora (castellà)

## Vegeu també

* Evolució territorial de Mèxic
# Noyal-sur-Brutz

Noyal-sur-Brutz (en bretó Noal-ar-Bruz) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament va formar part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 529 habitants. Limita amb Fercé, Villepot, Soudan i Rougé a Loira Atlàntic, Martigné-Ferchaud a Ille i Vilaine.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 351 | 385 | 376 | 422 | 443 | 481 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Francis Martin | |
# Noyal-Pontivy

Noyal-Pontivy (en bretó Noal-Pondi) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament d'Ar Mor-Bihan. L'any 2006 tenia 3.558 habitants. Limita amb Saint-Gérand al nord, amb Gueltas, Kerfourn i Naizin a l'est, amb Neulliac, Pontivy i Saint-Thuriau a l'oest i amb Moustoir-Remungol al sud. El 19 de setembre de 2005 el consell municipal va aprovar la carta Ya d'ar brezhoneg.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 2.665 | 2.458 | 2.731 | 3.066 | 3.155 | 3.285 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1978-2002 | Jean-Charles Cavaillé | UMP |
| 2001-2003 | Bernard Delhaye | Centre |
| 2003- | Michel Houdebine | Divers droite |
# Oscularia deltoides

Oscularia deltoides és una espècie de planta suculenta floral i perenne de la família de les Aizoàcies i el gènere Oscularia. És originària del sud d'Àfrica, concretament del sud-oest de la regió del Cap. Creix sobre sòls sorrencs i substrats rocosos de les muntanyes, i no es troba amenaçada o en perill d'extinció.
Es tracta d'un petit matollar amb les tiges llises i vermelloses, amb les fulles crasses oposades, curtes i anguloses. El terme "Osularia" fa referència a la forma en què es disposen les fulles, formant un òscul o boca de fulles, que al seu temps són triangulars o deltoides. Cal destacar-ne els estaminodis, estams estèrils de color rosat, de la mateixa manera que els pètals, amb una funció decorativa i que, juntament amb els estams fèrtils, s'agrupen en forma cònica al centre de la flor. És semiarbustiva, pot formar matollars i requereix llum solar i un bon drenatge, ja que és sensible a la podridura noble.
La seva reproducció és per llavors o esqueixos. Floreix durant la primavera, essent les seves flors molt petites (al voltant d'1 cm de diàmetre) i rosades. Aquestes s'obren durant les tardes.

## Referències

* ↑ «Lampranthus deltoides» a The Plant List. Data consulta: 10 de gener de 2014.
* 1 2 3 Oscularia deltoides a www.plantzafrica.com Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine. (en anglès)
* 1 2 3 4 Ficha de l'espècie Oscularia deltoides a Infojardín.com

## Bibliografia

* Mollers Deutsch. Gartner-Zeit. 1927, xlii. 187.
* Gibbs Russell, G. E., W. G. Welman, E. Reitief, K. L. Immelman, G. Germishuizen, B. J. Pienaar, M. v. Wyk & A. Nicholas. 1987. List of species of southern African plants. Mem. Bot. Surv. S. Africa 2(1–2): 1–152(pt. 1), 1–270(pt. 2).

## Enllaços externs

* http://www.tropicos.org/Name/702187
# Néstor el Cronista

Néstor el Cronista (1056-1114) va ser un monjo del Monestir de les Coves de Kíev, i se li atribueix una de les primeres Cròniques dels Eslaus de l'Est, la Crònica de Néstor. És a més a més l'autor de la "Vida de Teodosi" i les "Vides de Borís i Gleb".

## Biografia

De la seva vida només sabem que se li va encarregar recuperar les relíquies de Sant Teodosi (missió en la qual va tenir èxit). S'especula que a més donava suport a el príncep Sviatopolk II de Kíev i el seu partit pro-escandinau, mentre que no li agradava la influència grega a Kíev.
La seva crònica comença amb el diluvi universal, i mostra que coneixia bé a altres historiadors bizantins, com Joan Malales i Georgius Monachus. En la seva crònica es barregen també moltes llegendes, i probablement inclou fragments d'antics poemes èpiques que s'han perdut.
Si bé com a testimoni presencial només pot escriure sobre els regnats de Vsévolod I i Sviatopolk II de Kíev (1078-1112), va poder utilitzar els testimonis d'una altra gent - com Gyuryata Rógovich (en rua: Гюрята) de Nóvgorod i el noble Yan Vyshátich - per escriure d'altres èpoques i regions. Molts dels detalls etnològics esmentats per Néstor són de gran importància per als estudis actuals.
L'opinió moderna és que la Crònica de Néstor és una barreja de diferents autors, i que se li atribueix ja sigui perquè va escriure la major part o perquè va compilar els fragments

## Referències

* 1 2 Zhukovsky, A. «Povist’ vremennykh lit – The Tale of Bygone Years». Canadian Institute of Ukrainian Studies, 2001. [Consulta: 11 agost 2019].
* ↑ The Ukrainian Primary Chronicle, Laurentian Text. Cambridge, MA: The Mediaeval Academy of America, 1953.
* ↑ Skylitzes, John. John Skylitzes: A Synopsis of Byzantine History, 811–1057: Translation and Notes. Cambridge, MA: Cambridge University Press, 2010. DOI 10.1017/CBO9780511779657.

## Vegeu també

* Crònica de Nèstor

## Enllaços externs

* Russian text of the chronicle
* Venerable Nestor the Chronicler of the Kiev Near Caves Orthodox icon and synaxarion
* Visitor information for Kyiv Pechersk Lavra
# Ortegal

Ortegal és una comarca de Galícia situada a la província de la Corunya. Limita amb el Mar Cantàbric al nord, amb A Mariña Occidental a l'est, amb la comarca de Ferrol a l'oest, i amb O Eume al sud. En formen part els municipis de:
* Cariño
* Cerdido
* Mañón
* Ortigueira

## Límit entre mar i oceà

El fet que la comarca limiti, simultàniament, amb l'oceà Atlàntic i amb el Mar Cantàbric, es deu al fet que tradicionalment s'ha establert com a començament d'aquest últim mar el cap Estaca de Bares, punt més septentrional de la península Ibèrica, situat en el municipi de Mañón.

## Enllaços externs

* Aldea Lamacido. Comarca de Ortegal.
# Orthetrum albistylum

Orthetrum albistylum és una espècie d'odonat anisòpter de la família Libellulidae.

## Distribució

Es distribueix des de l'Europa central i del sud fins a la Xina i el Japó. La seva distribució és sovint irregular però en moltes àrees és comuna.
L'espècie ha estès recentment la seva àrea cap al nord des de la costa de la mar Bàltica a Polònia.

## Galeria

* Mascle
* Femella jove
* Femella
* Aparellament
* Orthetrum albistylum speciosum al Japó

## Referències

* ↑ Dow, R.A. 2010.
* ↑ «Orthetrum albistylum» (en anglès). IUCN Red List. Mitra, A. 2010. [Consulta: 9 gener 2016].
# Orthetrum

Orthetrum és un gènere d'odonats anisòpters de la família Libellulidae. És un gènere molt gran, estès a través del Vell Món.

## Taxonomia

El gènere conté les espècies següents:
* Orthetrum abbotti Calvert, 1892
* Orthetrum africanum (Selys, 1887)
* Orthetrum albistylum Selys, 1848
* Orthetrum anceps (Schneider, 1845)
* Orthetrum angustiventre (Rambur, 1842)
* Orthetrum austeni (Kirby, 1900)
* Orthetrum austrosundanum Lieftinck, 1953
* Orthetrum azureum (Rambur, 1842)
* Orthetrum balteatum Lieftinck, 1933
* Orthetrum borneense Kimmins, 1936
* Orthetrum boumiera Watson & Arthington, 1978
* Orthetrum brachiale (Palisot de Beauvois, 1805)
* Orthetrum brunneum (Fonscolombe, 1837)
* Orthetrum caffrum (Burmeister, 1839)
* Orthetrum caledonicum (Brauer, 1865)
* Orthetrum cancellatum (Linnaeus, 1758)
* Orthetrum capense Calvert, 1893
* Orthetrum chrysis (Selys, 1891)
* Orthetrum chrysostigma (Burmeister, 1839)
* Orthetrum coerulescens (Fabricius, 1798)
* Orthetrum glaucum (Brauer, 1865)
* Orthetrum guineense Ris, 1909
* Orthetrum guptai Baijal, 1955
* Orthetrum helena Buchholz, 1954
* Orthetrum hintzi Schmidt, 1951
* Orthetrum icteromelas Ris, 1910
* Orthetrum japonicum (Uhler, 1858)
* Orthetrum julia Kirby, 1900
* Orthetrum kollmannspergeri Buchholz, 1959
* Orthetrum kristenseni Ris, 1911
* Orthetrum latihami Pinhey, 1966
* Orthetrum lemur Ris, 1909
* Orthetrum lineostigma (Selys, 1886)
* Orthetrum luzonicum (Brauer, 1868)
* Orthetrum machadoi Longfield, 1955
* Orthetrum macrostigma Longfield, 1947
* Orthetrum martensi Asahina, 1978
* Orthetrum melania (Selys, 1883)
* Orthetrum microstigma Ris, 1911
* Orthetrum migratum Lieftinck, 1951
* Orthetrum monardi Schmidt, 1951
* Orthetrum nitidinerve (Selys, 1841)
* Orthetrum poecilops Ris, 1916
* Orthetrum pruinosum (Burmeister, 1839)
* Orthetrum ransonneti (Brauer, 1865)
* Orthetrum robustum Balinsky, 1965
* Orthetrum rubens Barnard, 1937
* Orthetrum sabina (Drury, 1770)
* Orthetrum saegeri Pinhey, 1966
* Orthetrum sagitta Ris, 1915
* Orthetrum serapia Watson, 1984
* Orthetrum signiferum Lieftinck, 1926
* Orthetrum silvarum Lieftinck, 1934
* Orthetrum stemmale (Burmeister, 1839)
* Orthetrum taeniolatum (Schneider, 1845)
* Orthetrum testaceum (Burmeister, 1839)
* Orthetrum translatum Bartenev, 1929
* Orthetrum triangulare (Selys, 1878)
* Orthetrum trinacria (Selys, 1841)
* Orthetrum villosovittatum (Brauer, 1868)

## Llista de les espècies presents a Catalunya

* Orthetrum brunneum - Parot mariner
* Orthetrum cancellatum - Parot marxant
* Orthetrum chrysostigma - Parot de xarreter
* Orthetrum coerulescens - Parot estudiant

## Galeria

* Orthetrum coerulescens mascle
* Orthetrum cancellatum mascle
* Orthetrum chrysostigma mascle jove
* Orthetrum brunneum mascle
* Orthetrum luzonicum mascle
* Orthetrum luzonicum femella
* Orthetrum sabina

## Referències

* ↑ Martin Schorr, Martin Lindeboom, Dennis Paulson. «World Odonata List». University of Puget Sound. Arxivat de l'original el 28 d’agost 2010. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Oxygastra, grup d'estudi dels odonats de Catalunya». [Consulta: 8 gener 2016].
# Panteó Mundet

El Panteó Mundet és una obra d'Arenys de Mar (Maresme) del cementiri d'Arenys de Mar realitzada per Josep Llimona.

## Descripció

Escultura que representa una dona asseguda a un sepulcre amb una actitud de pensador, recolzant el seu cap a una mà. Porta un vestit amb faldilles llargues que li tapen els peus. El cap és quasi igual que el de l'escultura que el mateix Llimona feu pel Panteó Massaguer: les dues porten el mateix pentinat, cabells llargs amb la clenxa al mig i retirats cap al cantó on hi la mà que li serveix de sustentació. També, com l'altra, manté una mirada llunyana i distant. Aquesta, però, té una sensibilitat més forta. El seu estat de conservació seria bo si no fos per uns foradets que té que són produïts per trets de balins.

## Referències

* ↑ Andreu, Pep; Cruz, Marga (fotografies). Modernisme al Maresme. L'arquitectura entre dos segles. Marga Cruz (ed.), 2009, p. 26. ISBN 97884936655319.
* ↑ «Panteó Mundet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 juliol 2015].
# Panteó d'Iu Bosch

El Panteó d'Iu Bosch és una obra d'Arenys de Mar (Maresme) del cementiri d'Arenys de Mar.

## Descripció

El cementiri consta de tres grans plantes esglaonades en sentit ascendent. Al tercer replà, obert ja de cara a la muntanya i presidit al fons pels tres Turons del Montal, es drecen nombrosos panteons entorn de l'ermita de la Pietat. Hi ha una capella, entre aquests, d'estil modernista amb pinacles gòtics i vitralls morats. D'aquestes sepultures en diuen sepultures d' "americanos", són tombes d'antigues famílies aristocràtiques, de navegants i menestrals rics.

## Història

Aquesta capella fou construïda per Enrich Sagnier l'any 1918, és un gran panteó de la família d'Iu Bosch.

## Referències

* 1 2 «Panteó d'Iu Bosch». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 juliol 2015].