OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Projecte Raval 6000 anys d'història

El Projecte Raval 6000 anys d'història és un projecte creat l'any 2014, i impulsat per la Institució Milà i Fontanals del Consell Superior d'Investigacions Científiques, amb l'objectiu de descobrir la prehistòria al barri d'El Raval de Barcelona i acostar l'arqueologia i la prehistòria del barri als ciutadans de Barcelona.
El projecte, que comptà amb la participació de l'Ajuntament de Barcelona, l'Eix Comercial del Raval, el Casal de Barri Folch i Torres i el Raval Cultural, va pretendre fer visible la prehistòria al barri d'El raval a través de tallers, xerrades o demostracions sobre les tècniques per fer eines, treballar la ceràmica o cuinar pa.
El projecte descobrí la història i l'arqueologia d'aquest barri, que va rebre els primers pobladors fa 5.500 anys, quan els pastors i agricultors del neolític van arribar a aquest espai, atrets per les “ries abundants”, un terra “adequat per a l'agricultura i el bestiar” i la proximitat amb la muntanya de Montjuïc, d'on extreien la pedra per elaborar eines. Aquests pobladors també eren recol·lectors i practicaven la pesca i la caça. Sant Pau del Camp (5500 aC) o les restes de la plaça de la Reina Amàlia (4700-4300 aC), són jaciments arqueològics del neolític rellevants de la prehistòria barcelonina. Algunes de les restes que s'hi han trobat, com peces decorades amb les petxines del “Cardium edule” (escopinya) o destrals polides, que es poden veure al Museu d'Història de Barcelona. Per donar a conèixer aquests aspectes, "Raval, 6.000 anys d'història" organitzà diverses i variades activitats i conferències dirigides a tots els públics, a centres cívics, institucions acadèmiques i centres d'investigació. Mercats, forns i restaurants del barri també s'implicaren amb la iniciativa.

## Referències

* 1 2 «"Raval, 6000 anys d'història". Així s'ha batejat el projecte que descobreix la prehistòria en aquesta part de la ciutat a través de tallers, xerrades o demostracions sobre les tècniques per fer eines, treballar la ceràmica o cuinar pa». La Vanguardia, 23-05-2014 [Consulta: 20 maig 2020].
* ↑ «Un projecte acostarà els 6.000 anys d'història del Raval als ciutadans de Barcelona». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 23-05-2014 [Consulta: 20 maig 2020].
* 1 2 3 Gibaja Bao, 2016, p. 191-208.
* ↑ «Projecte comunitari El Raval 6000 Anys d'Història: activitats de ciència i prehistòria». Bcn Science Corner. Diputació de Barcelona, 29-06-2017. [Consulta: 20 maig 2020].
* ↑ Balasch Solé, Laia «El projecte Raval, 6.000 anys d'història divulga el passat neolític del barri». Betevé, 22-05-2014 [Consulta: 20 maig 2020].

## Bibliografia

* Gibaja Bao, Juan Francisco; Higuera, Santiago; Marès, Josep; Borrut, Nuria; Palomo, Toni. «Raval 6000 anys d'Història: un proyecto para aproximar la prehistoria a la ciudadanía». A: Arqueología y comunidad: el valor social del patrimonio arqueológico en el siglo XXI. 1a. ed. Madrid: JAS Arqueología Editorial, 2016, p. 191-208. ISBN 9788494436888.

## Enllaços externs

* Barcelona, 6000 anys d'història
* "Raval, 6000 anys d'història", vídeo proporcionat pel Diari ARA
# Filota

* Per a altres significats, vegeu «Filotis (mitologia)».
Filota o Filotis (en llatí Philota o Philotis, en grec antic Φιλώτα, Φιλότις) fou una dona epirota, mare de Carops el jove, tirà de l'Epir.
Va secundar el seu fill en les seves crueltats i extorsions «sense tenir en compte la seva condició de dona», diuen Polibi i Diodor de Sicília.

## Referències

* ↑ Philota a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 331
# Fercromur

El fercromur és un mineral de la classe dels elements natius. Rep el seu nom de la seva composició química.

## Característiques

El fercromur és un element químic de fórmula química Cr₃Fe$_{1-x}$. Cristal·litza en el sistema isomètric, en forma de petits grans que formen agregats, de fins a diversos centenars de micròmetres. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, el fercromur pertany a «01.AE: Metalls i aliatges de metalls, família ferro-crom» juntament amb els següents minerals: vanadi, molibdè, crom, ferro, kamacita, tungstè, taenita, tetrataenita, antitaenita, cromferur, wairauïta, awaruïta, jedwabita i manganès.

## Formació i jaciments

Es troba en filons de quars, dins amfibolites brechades i esquists. Sol trobar-se associada a altres minerals com: ferro, coure, bismut, or, cromferur, grafit, cohenita, halita, silvita, marialita o quars. Va ser descoberta l'any 1986 a l'àrea Efim, a Kumak (Óblast d'Orenburg, Rússia). També se n'ha trobat a Verkhneivinsk, al riu Neiva, que com l'altre jaciment està situat als Urals.

## Referències

* ↑ «Ferchromide» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 gener 2016].
* ↑ «Chromferide» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 9 gener 2016].
# Bouzanville

Bouzanville és un municipi francès situat al departament de Meurthe i Mosel·la i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 65 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Bouzanville era de 65 persones. Hi havia 28 famílies, de les quals 8 eren unipersonals (4 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills, 8 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 33 habitatges, 27 eren l'habitatge principal de la família, 4 eren segones residències i 2 estaven desocupats. 30 eren cases i 3 eren apartaments. Dels 27 habitatges principals, 23 estaven ocupats pels seus propietaris, 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 1 en tenia dues, 3 en tenien tres, 12 en tenien quatre i 10 en tenien cinc o més. 18 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 18 habitatges hi havia un automòbil i a 8 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Bouzanville el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 0 |
| 4 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 8 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 4 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 37 persones, 23 eren actives i 14 eren inactives. De les 23 persones actives 21 estaven ocupades (13 homes i 8 dones) i 2 estaven aturades (1 home i 1 dona). De les 14 persones inactives 2 estaven jubilades, 4 estaven estudiant i 8 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació de material elèctric i 2 d'empreses de construcció.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una lampisteria.
L'any 2000 a Bouzanville hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Bouzanville a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Bouzanville a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Flauta de vidre

Una flauta de vidre, o flauta de cristall, és un instrument de música que gaudí de certa popularitat a principis del segle xix. Aquestes flautes conservaven llavors el to més eficaçment durant els canvis de temperatura que les flautes de fusta i ivori que existien en el moment de la seva fabricació. La majoria van ser creades per Claude Laurent, un artesà i rellotger francès que va patentar la flauta de vidre amb plom l'any 1806. Aquesta creació esdevingué ràpidament obsoleta després de produir flautes metàl·liques.
Les flautes de vidre de Claude Laurent es van fabricar a París a principis del segle xix. Algunes són de cristall de plom mentre que unes altres són de potassa. Se sap que encara subsisteixen uns 185 dels instruments de Laurent realitzà, i la Biblioteca del Congrés dels Estats Units en conserva 17.
A part de sonar de manera més consistent a diferents temperatures, les flautes de vidre tenen un to similar a les flautes de fusta i ivori contemporànies. Per tal de reduir el pes i aportar ornamentació, les flautes de cristall es tallaven amb facetes o tenien estries a l'exterior. La superfície interior es rectificava i polia amb gran precisió.
El 2022, l'artista rapera estatunidenca, i flautista de formació clàssica, Lizzo va ser convidada per la bibliotecària del Congrés Carla Hayden per veure la col·lecció de flautes de la Biblioteca, que se suposa que és la més gran del món. Una de les flautes que hi veié aleshores va ser una flauta de cristall feta el 1813 que Laurent va enviar a James Madison per commemorar la seva segona inauguració com a President des Estats Units. L'instrument va ser rescatat de la Casa Blanca l'abril de 1814 per Dolley Madison quan els britànics van entrar a Washington, DC durant la Guerra de 1812. Mentre es trobava a la Biblioteca del Congrés, Lizzo va demanar tocar la flauta en concert. Més endavant la va tocar breument a l'escenari del Capital One Arena mentre feia twerk.

## Referències

* ↑ Fine, Camille «Watch Lizzo play James Madison's 200-year-old crystal flute onstage: 'I'm scared'». USA Today, 28-09-2022.
* ↑ Welch, Christopher; von Schafhäutl, Karl Emil; Reich, Emil. History of the Boehm Flute. Londres: Rudall, Carte & Company, 1896, p. 451. OCLC 32558370.
# Font de Cabres

La font de Cabres és una font localitzada a la Serra d'Espadà, dintre del terme de Nules però molt a prop del de la Vilavella i situat a uns 400 metres d'altitud sobre el nivell del mar. És la font amb menys mineralització dèbil de tota la província de Castelló i molt estimada pels pobles de la Plana i de l'Espadà. A més, la font està dintre del Parc Natural de la Serra d'Espadà envoltat d'una gran vegetació i gran poder autòcton. En estar a una altura considerable, des dels voltants es pot contemplar una gran vista de tota la Plana de Castelló i tots els seus voltants i serres de l'interior de la província.
La pista i el sender està prou concurrit perquè té un prou fàcil accés que es fa sobretot amb bicicleta o a peu, normalment. També cal senyalar que la Font és un punt de partida per a senderistes i exursionistes que van fins al Puntal que està uns 200 metres més alt que la font des d'on es contemplen unes vistes magnífics de la província de Castelló i també la de València.

## Vegeu també

* Serra d'Espadà
# Font de Can Borni

La Font de Can Borni és una font natural de la serra de Collserola, situada al camí homònim, davant de l'entrada als Jardins del Viver de Can Borni, al barri de Sant Genís dels Agudells de Barcelona.
La forma actual és dels inicis dels anys 90. El frontal és de pedra llicorella, coronat per un semi-arc de totxo massís. A la banda esquerra hi ha un banc sinuós de trencadís blanc i a l'altra banda una gran jardinera, també de llicorella. El paviment, també de pedra llicorella enllaça en forma d'arc tots els elements. La font és de mina, raja contínuament durant tot l’any abundant aigua fresca, arribant a desbordar-se per la pròpia porta en episodis de fortes pluges. L'aigua va a una pica, també formada en pedra, que acaba canalitzada cap a la bassa dels Jardins del Viver de Can Borni, amb la que es reguen les zones enjardinades del viver. La darrera intervenció de conservació data de l'any 2020.

## Referències

* ↑ «Els Jardins del Viver de Can Borni, uns desconeguts per a molts barcelonins». Betevé, 15-03-2022.
* ↑ «Font de Can Borni». Consorci del Parc Natural de la Serra de Collserola.
# Font de Cal Sisquet

La Font de Cal Sisquet és una font noucentista de la Riba (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La font, adossada a un mur del carrer Costa Brava, és formada fonamentalment per una pica rectangular de pedra i cinc brolladors de marbre en forma de caps de lleó. L'element decoratiu més remarcable del conjunt el constitueix un plafó semicircular de ceràmica emmarcat per una motllura sobresortint de pedra saldonera. El plafó representa una escena familiar de pesca, i mostra de gust estètic lligat al Noucentisme.

## Història

Una data situada en una de les rajoles del plafó ceràmic de la font en fixa la construcció l'any 1934.

## Referències

* 1 2 «Font de Cal Sisquet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2018].

## Enllaços externs

* «Font de Cal Sisquet». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Francisco Javier Toledo

Francisco Javier Toledo (San Pedro Sula, 30 de setembre de 1959 - San Pedro Sula, 3 d'agost de 2006) fou un futbolista hondureny de la dècada de 1980.
Fou internacional amb la selecció de futbol d'Hondures amb la qual participà a la copa del Món de futbol de 1982.
A nivell de club destacà com a jugador de Marathón, Tela Timsa i Olimpia.

## Referències

* ↑ Muere Francisco Javier Toledo ex seleccionado en España'82 Arxivat 2021-02-14 a Wayback Machine. - Nación (castellà)
* ↑ 1982 FIFA World Cup Spain Arxivat 7 October 2011$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ Francisco Javier Toledo a National-Football-Teams.com (anglès)
# Filoxè

Filoxè és el nom dels següents personatges:
* Filoxè, oficial macedoni, sàtrapa de Cilícia
* Filoxè de Citera, destacat poeta ditiràmbic grec
* Filoxè de Lèucada, poeta grec
* Filoxè d'Alexandria, gramàtic grec
* Filoxè, poeta grec
* Filoxè, heretge grec romà d'Orient.
* Filoxè, cirurgià egipci
* Filoxè, pintor grec
* Filoxè Indogrec, rei indogrec
# Fil·lides

* No s'ha de confondre amb Filides.
Fil·lides (en llatí Phyllidas, en grec antic Φυλλίδας) fou un polític tebà.
Va ser secretari dels polemarcs que exercien el càrrec sota protecció espartana després de l'ocupació de Cadmea l'any 382 aC. No obstant era secretament enemic d'aquest govern i va exercir el càrrec amb vistes a estar ben situat per ajudar a la revolució democràtica. En un viatge de negocis a Atenes enviat pels polemarcs, va contactar amb els exiliats tebans, als que va ajudar en la revolució del 379 aC, introduint a Pelòpides i dos companys vestits de dones a la casa de Leontiades de Tebes. Va entrar a la presó al·legant una falsa ordre dels polemarcs i va matar el carceller alliberant a tots els empresonats. En parlen Xenofont, Plutarc i Diodor de Sicília.

## Referències

* ↑ Phyllidas a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 363
# Interfície aluminat de lantà-titanat d'estronci

La interfície entre l'aluminat de lantà (LaAlO₃) i el titanat d'estronci (SrTiO₃) és una interfície de materials notable perquè presenta propietats que no es troben en els seus materials constitutius. Individualment, LaAlO₃ i SrTiO₃ són aïllants no magnètics, però les interfícies LaAlO₃/SrTiO₃ poden presentar conductivitat elèctrica metàl·lica, superconductivitat, ferromagnetisme, gran magnetoresistència negativa en el pla, i fotoconductivitat gegant persistent. L'estudi de com sorgeixen aquestes propietats a la interfície LaAlO₃/SrTiO₃ és una àrea de recerca en creixement en física de la matèria condensada.
En les condicions adequades, la interfície LaAlO₃/SrTiO₃ és conductora elèctricament, com un metall. La dependència angular de les oscil·lacions de Shubnikov-de Haas indica que la conductivitat és bidimensional, el que porta molts investigadors a referir-s'hi com un gas d'electrons bidimensional (2DEG). Bidimensional no vol dir que la conductivitat tingui un gruix zero, sinó que els electrons es limiten a moure's només en dues direccions. De vegades també s'anomena líquid d'electrons bidimensionals (2DEL) per emfatitzar la importància de les interaccions interelectròniques.
No totes les interfícies LaAlO₃/SrTiO₃ són conductores. Normalment, la conductivitat només s'aconsegueix quan:
* La interfície LaAlO₃/SrTiO₃ es troba al llarg de la direcció cristal·logràfica 001,110 i 111.
* El LaAlO₃ i el SrTiO₃ són cristal·lins i epitaxials.
* El costat SrTiO₃ de la interfície està acabat amb TiO₂ (fa que el costat LaAlO₃ de la interfície estigui acabat amb LaO).
* La capa de LaAlO₃ té almenys 4 unitats de gruix.

## Referències

* ↑ Ohtomo, A.; Hwang Nature, 427, 6973, 29-01-2004, pàg. 423–426. Bibcode: 2004Natur.427..423O. DOI: 10.1038/nature02308. PMID: 14749825.
* ↑ Gariglio, S.; Reyren, N.; Caviglia, A. D.; Triscone, J.-M. Journal of Physics: Condensed Matter, 21, 16, 31-03-2009, pàg. 164213. Bibcode: 2009JPCM...21p4213G. DOI: 10.1088/0953-8984/21/16/164213. PMID: 21825393.
* ↑ Bert, Julie A.; Kalisky, Bell; Kim, Hikita; Hwang, Moler Nature Physics, 7, 10, 04-09-2011, pàg. 767–771. arXiv: 1108.3150. Bibcode: 2011NatPh...7..767B. DOI: 10.1038/nphys2079.
* ↑ Ben Shalom, M.; Sachs, Rakhmilevitch; Palevski, Dagan Physical Review Letters, 104, 12, 26-03-2010, pàg. 126802. arXiv: 1001.0781. Bibcode: 2010PhRvL.104l6802B. DOI: 10.1103/PhysRevLett.104.126802. PMID: 20366556.
* ↑ Tebano, Antonello; E Fabbri; D Pergolesi; G Balestrino; E Traversa ACS Nano, 6, 2, 19-01-2012, pàg. 1278–1283. DOI: 10.1021/nn203991q. PMID: 22260261.
* ↑ Caviglia, A. D.; Gariglio, Cancellieri; Sacepe, Fete; Reyren, Gabay; Morpurgo, Triscone Physical Review Letters, 105, 23, 1 December 2010, pàg. 236802. arXiv: 1007.4941. Bibcode: 2010PhRvL.105w6802C. DOI: 10.1103/PhysRevLett.105.236802. PMID: 21231492.
* ↑ Breitschaft, M; V. Tinkl; N. Pavlenko; S. Paetel; C. Richter Physical Review B, 81, 15, 2010, pàg. 153414. arXiv: 0907.1176. Bibcode: 2010PhRvB..81o3414B. DOI: 10.1103/PhysRevB.81.153414.
# Fil·lacorals

Phyllachorales és un petit ordre de fongs amb periteci que conté principalment paràsits de les fulles. Aquest gènere no té caràcters morfològics de referència cosa que fa el seu enquadrament taxonòmic difícil.

## Característiques

En general els membres de l'ordre Phyllachoraceae produeixen un ascocarp dins del teixit hoste, principalment dins un estroma o sota un clypeus epidèrmic. El tipus de desenvolupament és ascohimenial.

## Gèneres incertae sedis

* Cyclodomus
* Lichenochora
* Lindauella
* Maculatifrondes
* Mangrovispora
* Palmomyces
* Phycomelaina
* Uropolystigma

## Referències

* ↑ Silva-Hanlin, Denise M. W.; Halin, Richard T. «The order phyllachorales: Taxonomic review». Mycoscience, 39, 1, NaN undefined NaN, pàg. 97–104. Arxivat de l'original el 9 de febrer 2020. DOI: 10.1007/BF02461586 [Consulta: 27 desembre 2011]. Arxivat 9 de febrer 2020 a Wayback Machine.
# Jaciment arqueològic del Turó

El Turó de La Granja de la Passada és un jaciment prehistòric del municipi de Sant Quintí de Mediona a la comarca de l'Alt Penedès. Aquest jaciment ha estat identificat com un taller o centre de producció i explotació de sílex i les seves cronologies són del Paleolític Inferior Mitjà-Indiferenciat (-120000/-50000) i del Paleolític mitjà (-90000/-33000).

## Descobriment i historiografia

El jaciment està situat en una zona de vinyes i ametllers al sector nord-est de La Passada, en una àrea amb part de bosc, i al marge esquerre del Riudebitlles, al nord de La Noguera. Les primeres informacions que es tenen d'aquest jaciment provenen de P. Giró que el va identificar com una extensió de la localització dels tallers de la zona de "Les Deus", dins el municipi i el riu. Per altra banda entre els anys 1979-80 A. Freixas membre de la Secció d'Arqueologia del Museu de Vilafranca del Penedès, va fer dur a terme una sèrie de prospeccions a la zona. Aquest jaciment és un dels que A. Freixas va identificar individualment a la zona juntament amb uns altres 5, Jaciment arqueològic del Turó de la Noguera, Jaciment arqueològic de Passada-Nogueres, Jaciment arqueològic de La Bòria-La Passada i Jaciment arqueològic de les Barquies, tots ells amb restes d'indústria lítica en superfície.

## Troballes arqueològiques

Es creu que la majoria del material que es conserva al Museu de Vilafranca en sílex i siglat com "La Bòria" ha de ser de "La Passada", ja que "La Bòria" és descrita com un aflorament de conglomerats amb quarsos,i d'aquests no se'n conserven. Hi ha també rascadores transversals i un bifaç que estan adscrits a "La Passada" en el diaris de Pere Giró, però que estan siglats com de "La Bòira". El material és datat com del Paleolític Mitjà, sent un mosterià de tradició axeliana o amb restes d'un moment anterior del Paleolític Inferior Final. Una altra confusió de la qual es té constància en vers els materials és la descripció de quatre destrals descrites en les publicacions de P. Giró de 1962 i 1979, que en realitat són tres rascadores i un bifaç.

## Vegeu també

* Llista de jaciments arqueològics de l'Alt Penedès
* Prehistòria a Catalunya

## Referències

* Inventari del Patrimoni Cultural Immoble Català. Direcció General d'Arxius, Biblioteques, Museus i Patrimoni de la Generalitat de Catalunya
https://egipci.cultura.gencat.cat (accés: 28/05/2015).

## Bibliografia

* GIRÓ, P. "Notes d'Arqueologia de Catalunya: Sant Quintí Mediona". Información Arqueológica. 30, p.165.
* GIRÓ, P. "Notes de Arqueologia de Cataluña y Baleares II. Sant Quintí de Mediona". Ampurias. XXIV, p.304.
# Fokker F.II

El Fokker F.II va ser el primer d'una llarga sèrie d'avions comercials de l'empresa d'avions de Fokker, amb primer vol el 1919. En l'ra dels biplans, va presentar un estil monoplà net i de gran ala que es venia amb èxit a Europa i Amèrica del Nord durant el desenvolupament de l'aviació comercial de passatgers.

## Referències

* ↑ Grosz, Peter M. Volker Koos: Fokker Flugzeugwerke in Deutschland 1912–1921 (en alemany), 2004, p. 71 [Consulta: 6 gener 2019].
* Anderson, J. D. A History of Aerodynamics (1997). Cambridge University Press. ISBN 0-521-66955-3
* de Leeuw, R. Fokker Commercial Aircraft (1994). Fokker Publications
* Taylor, Michael J. H.. Jane's Encyclopedia of Aviation. Londres: Studio Editions, 1989, p. 405.
* World Aircraft Information Files. Londres: Bright Star Publishing, p. File 894 Sheet 36.
* «A Fokker Six-seater Limousine Monoplane». Flight, XII, 26-08-1920, pàg. 931–32 [Consulta: 14 agost 2018].
* «A Fokker Raid on London». Flight, XII, 07-10-1920, pàg. 1064–66 [Consulta: 14 agost 2018].