OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Wedowee

Wedowee és una població dels Estats Units a l'estat d'Alabama. Segons el cens del 2000 tenia 818 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Wedowee tenia 818 habitants, 337 habitatges, i 200 famílies La densitat de població era de 90 habitants/km².
Dels 337 habitatges en un 26,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43% hi vivien parelles casades, en un 13,6% dones solteres, i en un 40,4% no eren unitats familiars. En el 36,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 22% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,23 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,8% tenia menys de 18 anys, un 8,9% entre 18 i 24, un 27,4% entre 25 i 44, un 21,6% de 45 a 60 i un 20,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones hi havia 97,6 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 95,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.136 $ i la renda mediana per família de 37.292 $. Els homes tenien una renda mediana de 24.250 $ mentre que les dones 22.250 $. La renda per capita de la població era de 12.638 $. Aproximadament el 17,1% de les famílies i el 20,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Wedowee». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 4 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Wedowee». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 4 juliol 2010].
# Bernardino Butinone

Bernardino Jacopi Butinone, també conegut com a Bernat de Treviglio (Treviglio, c. 1450 - Treviglio, abans del 6 de novembre de 1510), fou un pintor italià que va viure durant el Renaixement.

## Biografia

Fill d'un modest pintor de Treviglio, Jacopo Butinone. Va realitzar el seu aprenentatge als tallers de mestres com Vincenzo Foppa o Vincenzo Civerchio, al costat de qui va treballar a Milà. No obstant això, el seu estil està molt proper als grans mestres nord-italians del seu temps, Andrea Mantegna, Cosimo Tura i Francesco del Cossa, dels quals va imitar el seu refinat estil, ple de realisme.
El 1484 està documentada la seva presència a Milà, on va pintar un Tríptic, actualment a la Pinacoteca de Brera. Posteriorment va establir una societat amb el pintor Bernat Zenale, al costat de qui va emprendre diversos projectes de decoració al fresc, com la cúpula de San Pietro in Gessate (1491-1493) o Santa Maria delle Grazie de Milà.

## Obres destacades

* Crucifixió (c. 1480, Galleria Nazionale d'Arte Antica, Roma)
* Adoració dels Pastors (1480-1485, National Gallery de Londres), atribució dubtosa
* Mare de Déu amb el Nen i àngels (Col·lecció Gallarati-Scotti, Milà)
* Verge amb el Nen amb San Leonardo i San Bernardino de Siena (1484, Pinacoteca di Brera, Milà)
* Políptic de Sant Martino (1485, Treviglio)
* Fugida a Egipte (1485, Art Institute, Chicago)
* Verge amb el Nen (1490, Pinacoteca di Brera, Milà)
* Crist i la Magdalena a Bethania (1490, Blanton Museum of Art, Austin)
* Matança dels Innocents (Detroit Institute of Arts)

## Referències

* ↑ «Bernardino Butinone». Museo Thyssen-Bornemisza. [Consulta: 16 abril 2017].

## Enllaços externs

* (anglès) Bernardino Butinone a Artcyclopedia
# Brandy (pel·lícula)

Brandy (en italià Cavalca e uccidi) és una pel·lícula western espanyola de 1963 dirigida per José Luis Borau i Mario Caiano, amb música composta per Riz Ortolani i protagonitzada per Alex Nicol, Roberto Undari i Renzo Palmer. Està basada en una història de J. Mallorquí, qui va crear el personatge d'El Coyote. Va ser la pel·lícula de debut de Mario Caiano.

## Sinopsi

A Losatumba (Arizona) un grup de malfactors aterra la població i els exigeix una assegurança de protecció. El xerif és assassinat en « legítima defensa » per Woody, que és el cap dels malfactors. Qui el substitueix? Brandy, el borratxo del poble, que està enamorat d'Eva, decideix lluitar contra els malfactors.

## Repartiment

* Alex Nicol - Brandy
* Maite Blasco - Eva
* Antonio Casas - Sheriff Clymer
* Jorge Rigaud - Beau
* Luis Induni - Tunnell
* Robert Hundar - Moody
* Renzo Palmer - Pastor Andrews
* Natalia Silva - Alice Garrido
* Giuseppe Addobbati - Judge Stauffer
* Pauline Baards - Mrs. Staffler
* Antonio Gradoli - Underhill
* José Canalejas - Chirlo
* Mark Johnson - Chico
* Miguel del Castillo - Neighbour
* Juan Lizárraga - Neighbour
* Giovanni Petti - Lewitt
* Héctor Quiroga - Murray
* Alfonso Rojas - Hamlin
* José Villasante - Rancher
* Víctor Bayo - Neighbour
* Alfonso de la Vega - Tendero
* Elena Santonja - Mrs. Murray
* Wilfredo Casado - Waiter at the saloon
* Rafael Hernández - Secretary
* Pedro Fenollar
* Manuel Ayuso - Major
* Frank Braña - Driver
* Antonio Orengo - Ciudadano
* Jorge del Moral
* Rafael Bejarano - Cowboy
* Antonio Zamora
* Vicente Cárdenas

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1964 | Premi Antonio Barbero | José Luis Borau | Guanyador |

## Referències

* ↑ «Brandy» (en castellà). ABC.
* ↑ «'Historia de nuestro cine' viaja al Oeste con 'Brandy'» (en castellà). Diez Minutos. Hearst Magazines International, 03-09-2018. Arxivat de l'original el 4 de setembre 2018 [Consulta: 1 d’abril 2019]. Arxivat 4 de setembre 2018 a Wayback Machine.
* ↑ «Brandy» (en castellà). Fotogramas. Hearst Magazines International, 29-05-2008.
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1964». CEC. Arxivat de l'original el 2015-12-11. [Consulta: 9 gener 2016].
# Vale (Oregon)

Vale és una població dels Estats Units a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2000 tenia 1.976 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Vale tenia 1.976 habitants, 658 habitatges, i 488 famílies. La densitat de població era de 706,4 habitants per km².
Dels 658 habitatges en un 40,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57% hi vivien parelles casades, en un 12,8% dones solteres, i en un 25,8% no eren unitats familiars. En el 22,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,83 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,32.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 31,2% tenia menys de 18 anys, un 9,7% entre 18 i 24, un 26,7% entre 25 i 44, un 18,2% de 45 a 60 i un 14,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.065$ i la renda mediana per família de 33.355$. Els homes tenien una renda mediana de 27.176$ mentre que les dones 22.500$. La renda per capita de la població era de 11.943$. Aproximadament el 15,6% de les famílies i el 20% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Vale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Vale». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Cogoma groga

La cogoma groga (Amanita citrina), farinera groga o reig bord groc és un fong de la família de les agaricàcies. El seu carpòfor (bolet) no és comestible. Es reconeix pel seu barret de color groc, més o menys viu, l'olor a patata crua, la volva membranosa, el bulb emarginat del peu i que no presenta fibres radials com succeeix en la cogoma verda (Amanita phalloides) o farinera borda.

## Hàbitat

El podem trobar en boscos d'arbres planifolis o de coníferes, habitualment entre els mesos de juliol a novembre.

## Gastronomia

L'efecte verinós de la cogoma groga és molt lleu. En l'ésser humà accelera l'activitat del cor i vasoconstricció. A altes temperatures, per contra, l'efecte del verí queda anul·lat en gran part.

## Bibliografia

* Les Champignons, Roger Phillips, Éditions Solar, ISBN 2-263-00640-0.
* Champignons du Nord et du Midi, André Marchand, volum I / IX, Hachette, ISBN 84-499-0649-0.

## Referències

* ↑ Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021.
* ↑ Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* ↑ Cuello Subirana, Josep. Els noms dels bolets. Bellaterra: Lynx, 2007, p. 493. ISBN 978-84-96553-39-2.
* 1 2 Gerhardt, Ewald. Bolets dels Països Catalans i d'Europa. Barcelona: Omega, 2000, p. 957. ISBN 84-282-1121-3.

## Enllaços externs

* Descripció i fotografies de la cogoma groga. (anglès)
# Can Ramis

«Can Ramis» té aquests significats:
* Can Ramis (l'Escala), casa al nucli antic de la població de l'Escala (Alt Empordà)
* Can Ramis (les Franqueses del Vallès)
* Can Ramis (Sant Celoni)
* Can Ramis-Milans, casa d'Arenys de Mar (Maresme)
# Brephostoma carpenteri

Brephostoma carpenteri és una espècie de peix pertanyent a la família dels epigònids i l'única del gènere Brephostoma.

## Hàbitat

És un peix marí i batidemersal que viu entre 500 i 2.782 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Papua Nova Guinea i les illes Hawaii.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kailola, P.J., 1987. The fishes of Papua New Guinea: a revised and annotated checklist. Vol. II Scorpaenidae to Callionymidae. Research Bulletin Núm. 41, Research Section, Dept. of Fisheries and Marine Resources, Papua Nova Guinea.
* ↑ Mundy, B.C., 2005. Checklist of the fishes of the Hawaiian Archipelago. Bishop Museum Bulletins in Zoology. Bishop Mus. Bull. Zool. (6):1-704.

## Bibliografia

* Anònim, 2000. Base de dades de la col·lecció de peixos del J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica. J.L.B. Smith Institute of Ichthyology, Grahamstown, Sud-àfrica.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
* AQUATAB
# West Brookfield

West Brookfield és una població dels Estats Units a l'estat de Massachusetts. Segons el cens del 2000 tenia 3.804 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, West Brookfield tenia 3.804 habitants, 1.362 habitatges, i 965 famílies. La densitat de població era de 71,8 habitants/km².
Dels 1.362 habitatges en un 33,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 59,4% hi vivien parelles casades, en un 8,7% dones solteres, i en un 29,1% no eren unitats familiars. En el 23,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,53 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,01.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,9% tenia menys de 18 anys, un 5,3% entre 18 i 24, un 25,7% entre 25 i 44, un 25,1% de 45 a 60 i un 20,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 78,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 49.722 $ i la renda mediana per família de 58.750$. Els homes tenien una renda mediana de 41.211 $ mentre que les dones 29.783$. La renda per capita de la població era de 21.501$. Entorn del 4% de les famílies i el 6,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- West Brookfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- West Brookfield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Bodajk Futball Club Siófok

El Bodajk Futball Club Siófok, o BFC Siófok, és un club de futbol hongarès de la ciutat de Siófok.

## Història

El club va néixer l'any 1921 com a Siófok SE. El mot Bodajk va ser afegit al nom l'any 2005 quan es fusionà amb el club del mateix nom. El seu major triomf fou la copa hongaresa guanyada la temporada 1983-84, en la qual derrotà el Rába Vasas ETO Gyõr per 2-1. Ha jugat a la primera divisió hongaresa entre els anys 1985 a 1994, de 1996 a 2000 i de 2002 a 2004.
Evolució del nom:
* 1921: Siófok SE
* 1956: Siófok Bányász SK
* 1998: Siófoki FC
* 1999: Balaton TV-Siófok FC
* 1999: Siófoki FC
* 2003: Balaton FC
* 2004: Siófoki Bányász SE
* 2005: Bodajk FC Siófok, fusió amb Bodajk FC
* 2006: BFC Siófok

## Palmarès

,* Copa d'Hongria:
** 1983-84
* Segona divisió hongaresa:
** 1995-96, 2001-02

## Referències

* ↑ «Hungary - List of Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].

## Enllaços externs

* Web oficial (hongarès)
* Partits internacionals
# Retrat d'un jove de perfil (Masaccio)

Retrat d'un jove de perfil és un quadre atribuït al pintor renaixentista italià Masaccio. És un oli sobre taula, pintat cap a l'any 1425. Mesura 42 cm d'alt i 32 cm d'ample. S'exhibeix actualment en la Galeria Nacional d'Art de Washington DC.
A principis del segle xv el retrat de perfil, com en les medalles antigues, era el tipus de retrat favorit, en part perquè els trets sortints podien delinear amb més precisió en una vista lateral. Així passa en aquest exemple, perquè encara que és difícil de jutjar l'expressió o l'estat d'ànim d'aquest aristòcrata desconegut, almenys es té un registre exacte de la seva aparença física.

## Anàlisi de l'obra

Detonació: Es mostra una persona d'aparença jove pintat de perfil. Usant un turbant i peces fines. Aquest es troba seriós i apàtic.
Connotació: En aquesta època del renaixement era comú i gustós fer aquest tipus de retrats, ja que es definien millor les línies d'expressió i els detalls de la cara a diferència d'un retrat frontal. Es pot percebre que el jove és bones riqueses; probablement aristòcrata.

## Referències

* ↑ «Profile Portrait of a Young Man» (en anglès). National Gallery of Art. [Consulta: 3 maig 2019].
* ↑ «Portrait of a Young Man» (en anglès). thehistoryofart.org. [Consulta: 3 maig 2022].
# Brittanichthys

Brittanichthys és un gènere de peixos de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Taxonomia

* Brittanichthys axelrodi (Géry, 1965)
* Brittanichthys myersi (Géry, 1965)

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Géry, J. 1965.
* ↑ AQUATAB.NET
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ Dictionary of Common (Vernacular) Names (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ Practical Fishkeeping (anglès)
* ↑ BioLib (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6. ISBN 0-471-25031-7.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* uBio (anglès)
# Valdunquillo

Valdunquillo és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 240 | 235 | 229 | 228 | 223 | 223 | 217 | 209 | 201 | 186 |

## Administración

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | | | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | | | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | | | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | | | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | | | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | | | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Máximo Baza Pastor | PP | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Máximo Baza Pastor | PP | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Galeria d'imatges

* Convent de la Merced
* Altar del Convent de la Merced
* Mare de Déu la Mercè, patrona del Convent de la Merced
* Dues cases simples de Valdunquillo.
* Un carrer a Valdunquillo
* Una altra vista de Valdunquillo (l'edifici rosat és el palau dels Osorio)
* L'altra cantonada a la Plaça Doctor Bárcena
# Cogomassa

La cogomassa (Amanita verna) o farinera vernal, és una espècie de bolets verinosos basidiomicots del gènere Amanita, de la família de les Amanitàcies.
Amb la farinera pudenta i la farinera borda, compon la secció de les Phalloidaea, quasi totes mortals.

## Descripció de l'esporòfor

L'himenòfor (capell) que mesura de 4 a 8 cm, és convex i després estès, d'un blanc unit o lleugerament fibril·lós i adornat de rars fragments de volva. Té un marge és concolor, prim, pelfós, eventualment fenellada però no estriada.
Les làmines són força ajustades, desiguals, blanques; l'espora és blanquinosa.
L'estípit (peu) mesura de 7 a 13 cm, és blanc sedós, omplit i després buit; L'anell és blanc diàfan, situat alt, persistint. La volva en sac, membranosa, és blanquinosa.
La seva carn prima, tendra, és rarament cucosa; la seva sabor és suau (crua, alguns grams basten per a ser mortal, no és aconsellat de menjar-ne), la seva olor fluixa i després fètida. És desaconsellat de manipular-la sense guant.

## Ecologia

Aquesta espècie prou rara ve sola o en grupets, del mes de maig i fins a la fi de l'estiu, en sòls àcids, sorrencs, en sotabosc clar de fullosos, roures i castanyers sobretot.

## Toxicitat

La cogomassa és mortal, fins en feble quantitat. Els agents actius i els símptomes són els mateixos que aquells de la afarinera borda.

## Espècies pròximes i confusions possibles

Les espècies pròxims són la farinera borda, sobretot a la seva forma alba, i la farinera pudenta però, com aquestes darreres, la cogomassa presenta grans riscos de confusió per als principiants amb molts bolets blancs, agarics sobretot o volvaris, o encara amanites blanques innòcues com l'amanita de Vittadini. Al menor dubte, hom se n'abstindrà.

## Referències

* ↑ Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. II, p:137. El Papiol: efadós, 2022.
* 1 2 Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.

## Fonts

* Champignons du Nord et du Midi, André Marchand, Hachette 1971.
# Can Santeugini

Can Santeugini és una urbanització que pertany al terme municipal de Castellbisbal, a la comarca del Vallès Occidental. És actualment un dels nuclis més poblats del municipi, ja que amb 1.299 habitants (2018), representa el 10,5% de la població del terme de Castellbisbal.
Està situada a uns aproximadament 3 km de Martorell (seguint la carretera C-243-C de Martorell a Terrassa), a uns 9 km de Castellbisbal (seguint la carretera B-151) i a uns 12 de Terrassa (seguint la C-243-C).

## Entorn geogràfic

Ubicada dins la comarca del Vallès Occidental, s'emmarca dins el marge esquerre del riu Llobregat en la frontera amb el Baix Llobregat. La urbanització se situa entre els 100 i 160 metres d'alçada, envoltada d'una massa boscosa originalment molt espessa que cobreix unes formacions muntanyoses entre Martorell i la vall del Llobregat amb Terrassa. Malgrat això la intensa pressió urbanística (en 20 anys, del 1998 al 2018, Castellbisbal ha quasi duplicat la població passant dels 6.702 a uns 12.332 habitants), els incendis forestals (4 de juliol de 1994 i 6 de juliol de 2005) i el creixement de les infraestructures (Autovia A-2, la línia d'Alta Velocitat (AVE) degraden el territori i la proximitat a Barcelona ha alterat per sempre l'estructura d'aquesta urbanització, pensada com a retir de vacances i convertida actualment en suburbi de la gran metròpoli que s'estén seguint la vall baixa del Llobregat. La distància a Barcelona és de prop de 40 km.

## Transports i comunicacions

* La carretera C-243-C divideix el nucli de població en 2 meitats. Es tracta d'una carretera amb força corbes, especialment en el tram fins a Castellbisbal. En poc menys de 4 km des del nucli s'accedeix a l'autovia A-2, que permet arribar a Barcelona en aproximadament 35 min.
* La mateixa carretera C-243-C porta fins a Terrassa (12 km) o Castellbisbal (9 km).
* L'accés a la facilitat de transport més propera és l'estació de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya (FGC) de Martorell Vila | Castellbisbal.

## Referències

* 1 2 «Castellbisbal». GEC. [Consulta: 21 abril 2019].
* 1 2 «Castellbisbal (2018)». Idescat. [Consulta: 21 abril 2019].
* 1 2 «Extret del vissir d'ICC». ICGC. [Consulta: 21 abril 2019].
* ↑ «Castellbisbal (1998)». Idescat. [Consulta: 21 abril 2019].

## Enllaços externs

* «Santeugini (sant-eugini.com)». Arxivat de l'original el 2014-02-24. [Consulta: 26 febrer 2021].
# Ronald Armstrong

Ronald Armstrong (Anglaterra, 1 de gener de 1950), conegut com a Ron Armstrong, és un exfutbolista neozelandès de la dècada de 1970.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Nova Zelanda.
Pel que fa a clubs, destacà a Aston Villa FC.
El seu pare fou el futbolista Ken Armstrong.

## Referències

* ↑ Ron Armstrong Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ «A-International Lineups». The Ultimate New Zealand Soccer Website. [Consulta: 12 febrer 2009].
* ↑ «A-International Appearances - Overall». The Ultimate New Zealand Soccer Website. Arxivat de l'original el 1 maig 2009. [Consulta: 12 febrer 2009].
* ↑ «Is this the All Whites' Dream Team?». Fairfax New Zealand, 16-01-2017. [Consulta: 3 gener 2018].
* ↑ Ronald Armstrong a National-Football-Teams.com (anglès)
# Rona

L'illa de Rona (Rònaigh, pronuncieu [ˈrˠɔːnaj], en gaèlic, South Rona en anglès) és una illa de les Hèbrides Interiors, situada al nord d'Escòcia. Es troba al nord de l'illa de Raasay i al nord-est de l'illa de Skye.

## Geografia i geologia

Rona és l'extensió cap al nord de l'estria de Raasay. Les seves roques estan compostes principalment de gneis de Lewis.

## Història

El nom de Rona (Rònaidh en gaèlic escocès) prové del nòrdic antic Hrauney, "l'illa dura"; aquesta etimologia és la prova d'una ocupació antiga de població escandinava.
La població de Rona, molt baixa abans del segle xix, va augmentar molt, arribant al seu màxim de 180 habitants el 1881. Aquesta població eren majoritàriament crofters amb les seves famílies, expulsats de les seves terres - situades principalment a Raasay, més fèrtil - amb les Highland Clearances. El 1921, un grup d'homes de la principal població de Rona, Acarsaid Thioram (el port sec), va desembarcar a Raasay per retrobar les seves antigues terres. aquests Rona Raiders foren arrestats i jutjats, tot i que van ser alliberats i, finalment, autoritzats a viure a Raasay gràcies a una opinió pública fortament a favor de la seva causa.
La població de Rona va minvar molt des d'aquell moment, car la major part dels seus habitants va seguir als Rona Raiders i es va reinstal·lar a Raasay. El 1943, l'illa va quedar deshabitada, exceptuant els dos guardes del far situat a l'extrem nord de Rona. Aquests guardes s'hi van estar fins a l'automatització del 1975.
Les runes d'Acarsaid Thioram són encara visibles i un projecte de restauració ha estat presentat per tal de crear llocs d'allotjament pels turistes, els arqueòlegs i els biòlegs que hi arriben per estudiar el medi històric i natural.

## Enllaços externs

* Web de Rona (anglès)

## Referències

* ↑ (anglès) Pàrlamaid na h-Alba placenames Arxivat 2008-05-29 a Wayback Machine.