OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Segesa

SEGESA (Sociedad de Electricidad de Guinea Ecuatorial) és l'empresa d'electricitat nacional amb base a Malabo, Guinea Equatorial. Té el monopoli per operar en el sector elèctric de Guinea Equatorial. La companyia es va crear el gener de 2001 per la fusió de l'empresa nacional d'electrificació rural SONER i la corporació elèctrica nacional d'electricitat ENERGE. El 70% de l'empresa és de titularitat pública i el 30% és en mans d'inversors privats. Hi ha plans per a la privatització total de l'empresa. En 2013 l'empresa fou reorganitzada en tres unitats anomenades SEGESA Comercial, SEGESA Generación i SEGESA Transmisión.

## Referències

* 1 2 Empowering the country. World Folio, 2012-09-27 [Consulta: 4 febrer 2014].
* ↑ Meeting of the Minister of Mines with SEGESA staff from the Continental Region, 2013-10-25 [Consulta: 4 febrer 2014]. Arxivat 2014-02-22 a Wayback Machine.
# Sant Llorenç de Rocallaura

Sant Llorenç de Rocallaura és una església de Rocallaura, al municipi de Vallbona de les Monges (Urgell) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'any 1892 la façana fou renovada i es realitzaren obres al campanar. L'any 1900 es construí el cambril de la Mare de Déu del Tallat, talla policromada d'alabastre, realitzada al segle xiv. L'església va sortir molt mal parada de la Guerra Civil.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Llorenç de Rocallaura». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r desembre 2015].
# Sant Llorenç de Ratera

Sant Llorenç de Ratera és una capella del nucli de Ratera, al municipi dels Plans de Sió (Segarra), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya

## Descripció

Capella situada a l'entrada del nucli, construïda amb paredat, d'una sola nau amb absis recte i coberta a dues aigües. A la façana principal hi trobem la porta d'entrada amb llinda superior on apareix la data de construcció, 1798. Per sobre d'aquesta trobem una petita fornícula amb una imatge contemporània de la Mare de Déu de Montserrat. A la part superior de la façana trobem un campanar d'espadanya d'un sol ull, realitzat amb formigó, igual que la teulada de la capella, fruit d'una restauració duta a terme a finals del segle xx.
L'interior de la capella està cobert per un embigat de fusta, fruit de la recent restauració de la teulada, conservant-se els murs originals realitzats amb paredat i amb la presència d'uns pilars de base quadrada adossats. Al mur de l'altar hi trobem tres figures escultòriques, les quals representen Sant Llorenç, Santa Llúcia i un escolanet, ubicades a partir de la restauració de la capella.

## Notícies històriques

L'ermita fou refeta al segle xviii, però no es pot descartar que tingui uns orígens romànics perquè el lloc de Ratera és documentat des de l'any 1098.

## Referències

* 1 2 «Capella de Sant Llorenç de Ratera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2016].
# Sant Pelegrí de Pinyana

Sant Pelegrí de Pinyana és una antiga capella del poble de Pinyana, de l'antic terme de Viu de Llevata, actualment pertanyent al terme del Pont de Suert, a l'Alta Ribagorça.
Està situada al capdamunt i a l'extrem sud-est del poble, a prop de Ca de Cília, a sota i al nord-est del turó on hi hagué el Castell de Pinyana.
És un temple en ruïnes, possiblement de principis del segle xviii, com testimonia la data inscrita a la pedra clau del seu portal.
Possiblement era una capella dividida en dues parts, formant un vestíbul abans d'accedir al temple. L'estat ruïnós en què es troba a penes permet apreciar res, en l'actualitat.

## Galeria

* Ruïnes de Sant Pelegrí.
* Llinda, amb la data de l'obra.

## Bibliografia

* GAVÍN, Josep M. Inventari d'esglésies. 2. Baixa Ribagorça, Alta Ribagorça, Vall d'Aran. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978. ISBN 84-85180-09-7.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Sant Julià de Granollers de Rocacorba

Sant Julià de Granollers de Rocacorba és una església de Sant Martí de Llémena (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Capella d'una sola nau, amb absis de punt rodó i galilea de sostre de cairats de fusta i pilars de pedra cantoners que aixopluga la porta semidovellada de pedra, amb un òcul circular al damunt. Coberta amb teulat a dues aigües i carener perpendicular a la façana principal.
Al costat dret s'hi ha afegit la sagristia de planta rectangular i teulat a un vessant. La façana es clou amb un campanar d'espadanya d'arc de mig punt.
Era arrebossada però ha caigut. El cairat principal de la galilea és fet de pòrtland.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Julià de Granollers de Rocacorba». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2017].
# Roder

Roder (en luxemburguès: Rueder) era una vila de la comuna de Munshausen fins a la fusió formal d'aquesta última comuna amb la de Clervaux l'1 de gener de 2012. Pertany al districte de Diekirch del cantó de Clervaux. Està a uns 50 km de distància de la ciutat de Luxemburg.

## Referències

* ↑ «Roder». [Consulta: 23 setembre 2015].
# Santa Maria de Vilanera

Santa Maria de Vilanera és una església ruïnosa al terme municipal de l'Escala protegida com a bé cultural d'interès local. Les seves ruïnes són a l'oest del nucli antic de la població de l'Escala, a la Muntanya de Vilanera on hi ha també el Mas Vilanera, força proper al nucli d'Empúries.

## Arquitectura

Es tracta de les restes de l'antic monestir de Santa Maria de Vilanera, format per dos edificis disposats al vessant oest de la muntanya. A la part baixa del vessant del puig, hi ha les restes de la casa monàstica, mentre que a la carena s'hi poden veure els vestigis de l'església, força separada de les dependències monacals.
De l'església només es conserva dempeus un fragment de mur, d'uns deu metres de llargada total per quatre d'alçada, aproximadament. Probablement es tracta d'un dels murs laterals de la nau, donada la seva llargada. L'aparell és de pedres grans, sense treballar, travades amb argamassa. Al costat nord del mur s'observen les restes d'una estructura adossada i al sud, s'observen diversos forats quadrats de bastida a diferents nivells. Hi ha restes d'altres estructures al subsòl al voltant de l'estructura, però no es pot esbrinar la planta de l'edifici.
El convent, a la part baixa del puig, també es troba força enrunat. Es tracta d'un edifici de grans dimensions i de planta rectangular, en el que s'observen restes de la compartimentació interior en estances. Tenia la coberta de doble vessant, que s'aprecia perfectament en l'alçat del mur sud-est, i al sector nord-est s'aprecia un cos de planta semicircular. És força probable que la seva aparença fos de casa pairal. A poca distància del mur s'ha conservat un fragment d'escala exterior, aïllada, que pertanyia a un cos de l'edifici desaparegut. El parament d'aquestes restes no difereix gaire del que es conserva a l'església, tot i que les cantonades són de carreus desbastats.

## Història

El monestir de monges benedictines de Santa Maria de Vilanera -també anomenat Santa Maria del Puig de Vilanera- fou fundat l'any 1328, per l'ardiaca de Besalú, Arnau de Soler, en el territori de la parròquia d'Empúries. Vers l'any 1412 ja no s'usava com a monestir i tots els seus béns els va heretar el convent de monges agustines de Sant Bartomeu de Bell-lloc de Peralada.
Les seves restes es poden veure en el puig de Vilanera, molt a prop d'Empúries. Encara la gent de l'encontrada les assenyala com les ruïnes d'"un convent de monges". A la part alta del turó s'hi conserven les restes de l'església, i a prop s'han excavat un conjunt de 29 sitges, amortitzades entre els segles XIV i XV dC.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Santa Maria de Vilanera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Santa Llúcia del Palau d'Anglesola

Santa Llúcia del Palau d'Anglesola és una petita església del Palau d'Anglesola (Pla d'Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Petita església d'una nau, afegida al cementiri.
Com a element d'interès hi ha l'espadanya a la qual es pot accedir interiorment.
Façana arrebossada i elements estructurals atirantats amb ferros.

## Referències

* 1 2 3 «Santa Llúcia del Palau d'Anglesola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 agost 2021].
# Roques de Font Freda

Les Roques de Font Freda és una formació rocosa del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
És a l'est de la vila d'Abella de la Conca, a la zona central de la Serra de Carrànima, al nord de la Sadella de Ca l'Arte, al sud-oest del Camí de Carrànima prop de l'accés al cim de la serra d'aquest camí.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic descriptiu, tot i que es desconeix l'emplaçament de la Font Freda a la qual fa referència.
# Seix

«Seix» té aquests significats:
* Seix (Arieja), municipi a la regió d'Occitània, departament de l'Arieja (França)
* Seix (Montferrer i Castellbò), nucli de població adscrit al municipi de Montferrer i Castellbò (l'Alt Urgell)
* Seix (Vilanoveta), partida rural del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà
* Seix Curt, partida al terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme de Toralla i Serradell, al Pallars Jussà
* Seix de Joanet, paratge constituït per antics camps de conreu quasi del tot abandonats al terme municipal de Conca de Dalt, a
* Lo Seix, paratge del terme municipal de Tremp, al Pallars Jussà
* Lo Seix (Serradell), indret d'antics camps de conreu, convertits en bosc, al terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà
* Borda del Seix, borda del terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà
* Bordes del Seix, grup de bordes del terme municipal de Tremp, a l'antic terme de Gurp de la Conca, al Pallars Jussà
* Camí del Seix (Rivert), camí del terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà
* Can Seix, masia del municipi de Pallejà (Baix Llobregat)
* Llau del Seix, llau del terme de Conca de Dalt, al Pallars Jussà
* Roques del Seix, conjunt de formacions rocoses del terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà
* Víctor Seix i Perearnau (Barcelona, 1923 - Frankfurt, 1967), editor i empresari català
# Santana (São Tomé i Príncipe)

Santana és una vila de São Tomé i Príncipe. Es troba al districte de Cantagalo, a la costa oriental de l'illa de São Tomé. La seva població és de 628 (2008 est.).

## Evolució de la població

Població de Riboque Santana (2001-2008) :
| 2001 | 2008 |
| 551 | 628 |

## Agermanaments

* Cascais

## Personatges

* Alda Bandeira, política de São Tomé

## Referències

* ↑ INE Arxivat 2017-02-09 a Wayback Machine., Evolução da população São-Tomense por localidades, 2001/2007-08

## Vegeu també

* Llista de ciutats i viles de São Tomé i Príncipe
# Seguam

Seguam (en anglès Seguam Island; en aleutià Saĝuugamax) és una petita illa que forma part del subgrup de les illes Andreanof, a les illes Aleutianes, Alaska. L'illa és muntanyosa i de forma ovalada, amb 26 quilòmetres de llargada per 11 d'amplada i una superfície de 207,3 km². En el cens de població del 2000 s'indicava que a l'illa hi vivia una persona.
L'illa està composta per diversos estratovolcans superposats, i conté dues calderes cadascuna d'elles amb cons volcànics centrals. Des del segle xviii es té constància que s'han produït 10 erupcions, la més recent de les quals va tenir lloc el 1993. Tota l'activitat recent s'ha produït al Pyre Peak, el con situat dins la caldera occidental i punt més elevat de l'illa, que ha produït erupcions explosives i emissions de lava. L'illa es troba dins una zona amb una forta activitat sísmica.

## Referències

* ↑ Bergsland, K. Aleut Dictionary. Fairbanks: Alaska Native Language Center, 1994.
* ↑ Seguam Island: Block 1083, Census Tract 1, Aleutians West Census Area, Alaska Arxivat 2020-02-11 at Archive.is United States Census Bureau
* ↑ " Seguam" a Global Volcanism Program, Smithsonian Institution
* ↑ «Alaska Volcano Observatory: Seguam Island». Arxivat de l'original el 2021-02-27. [Consulta: 10 juny 2014].
# Sarsús

Sarsús és un cim de 1.461,9 metres d'altitud del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà.
És al nord-oest del poble d'Abella de la Conca, culminant el plegament que comença en el poble mateix. Es troba a la meitat sud de la Serra de Monteguida, al sud-sud-est de la Roca de Monteguida. El seu vessant occidental és dins de la partida d'Ordins, i l'oriental, en la de l'Obaga de Toà.

## Etimologia

Tot i ser un topònim breu, la seva explicació se subdivideix en dues parts. La primera part és l'arrel sars-, que, segons Joan Coromines, és la mateixa de cerc-. Es tracta d'una forma del llatí vulgar, pronunciat [tserts], procedent del culte quercus (alzina).
La segona, -ús, antigament -uç i de vegades grafiat -urs, és un vell sufix antroponímic català, present en nombrosos topònims del país (Cardús, Samalús, Trepadús...), emprat en antigues propietats acompanyant el nom propi del seu possessor.

## Referències

* ↑ Coromines, 1995 i 1997.

## Bibliografia

* COROMINES, Joan. "Cercedol". A: Onomasticon Cataloniae: Els noms de lloc i noms de persona de totes les terres de llengua catalana. III Bi-C. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona "La Caixa", 1995. ISBN 84-7256-902-0
* COROMINES, Joan. "Trep, Trepat". A: Onomasticon Cataloniae. Els noms de lloc i noms de persona de totes les terres de llengua catalana. VII. Sal-Ve. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona "La Caixa", 1997. ISBN 84-7256-854-7.
# Sarsaparrella de l'Oest

La sarsaparrella de l'Oest americà o sarsaparrella d'Hondures (Smilax regelii o Smilax ornata) és una espècie de planta perenne en forma de liana amb tiges espinoses nativa d'Amèrica central. És una de les diverses plantes que reben el nom de sarsaparrella paraula que deriva del castellà zarza (esbarzer) i parrilla diminutiu de parra (de la vinya).

## Usos

La sarsaparella d'Hondures és la base per a fer una beguda sense alcohol, també anomenada sarsaparrella, típica de les pel·lícules de l'oest americà on se'n consumia molta entre 1820 i 1890.
També és un ingredient típic de la cervesa d'arrels a l'estil antic, junt amb el sassafràs.
Els americans creien que tenia propietats medicinals, i era popular a Europa per a tractar la sífilis entre 1820 i 1910. Actualment es creu que és útil per a tractar l'èczema, psoriasis, artritis, herpes, i lepra.
Actualment aquesta beguda es pot trobar en molts països i fa de saboritzant de diverses begudes sense alcohol al Regne Unit i Austràlia. A Amèrica del nord hi ha la marca Sioux City Sarsaparilla)

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Germplasm Resources Information Network. United States Department of Agriculture, 03-02-2010. Arxivat de l'original el 2012-03-09. [Consulta: 3 gener 2011].
* ↑ «Sarsaparilla». Arxivat de l'original el 2013-05-26. [Consulta: 3 gener 2011].
* ↑ Arxivat 2012-06-04 a Wayback Machine.,
* ↑ Encyclopædia Britannica. «sarsaparilla (flavouring) - Britannica Online Encyclopedia». Britannica.com. [Consulta: 15 juliol 2010].
* ↑ «Database Entry: Sarsaparilla - Smilax officinalis, Sarsaparilla, Smilax aristolochiaefolia, Smilax glabra, Sarsaparilla, Smilax febrifuga, Smilx ornata, Chinese sarsaparilla, Smilax regelii, Smilax japicanga». Rain-tree.com. [Consulta: 15 juliol 2010].

## Enllaços externs

* What is Sarsaparilla?
* Sarsaparilla Root and Herb Information Arxivat 2021-02-11 a Wayback Machine.
* Whatever happened to the soft drink sarsaparilla? Cecil Adams, 1977
# Selecció de bàsquet de Veneçuela

La Selecció de bàsquet de Veneçuela és l'equip format per jugadors de veneçolans que representen la Federació Veneçolana de Bàsquetbol a les competicions internacionals organitzades per la Federació Internacional de Bàsquet (FIBA) i el Comitè Olímpic Internacional (COI): els Jocs Olímpics, el Campionat mundial de Bàsquet i la FIBA AmeriCup. Pertany a la zona FIBA Amèrica.

## Classificacions
### Jocs Olímpics

* 1992 - 11
* 2016 - 10

### Campionats mundials

* 1990 - 11
* 2002 - 14
* 2006 - 21
* 2019 - 14

### Campionats americans

* 1988 - 7
* 1989 - 4
* 1992 - 2
* 1993 - 6
* 1995 - 9
* 1997 - 7
* 1999 - 5
* 2001 - 5
* 2003 - 5
* 2005 - 3
* 2007 - 8
* 2009 - 9
* 2011 - 5
* 2013 - 6
* 2015 - 1
* 2017 - 9

### Jocs Panamericans

* 1955 - 6
* 1975 - 8
* 1983 - 8
* 1987 - 8
* 1991 – 10
* 2015 - 7
* 2019 - 5
* 2023 - 2
* ↑ Classificada en sisena posició, fou relegada a la desena per dopatge.

### Campionats sud-americans

* 1955 - 9
* 1961 - 8
* 1977 - 4
* 1979 - 5
* 1983 - 4
* 1985 - 4
* 1987 - 2
* 1989 - 4
* 1991 - 1
* 1993 - 3
* 1995 - 4
* 1997 - 2
* 1999 - 3
* 2001 - 3
* 2003 - 4
* 2004 - 3
* 2006 - 4
* 2008 - 3
* 2010 - 4
* 2012 - 2
* 2014 - 1
* 2016 - 1

### Campionats centre-americans

* 1969 - 4
* 1971 - 3
* 1973 - 5
* 1975 - 6
* 1981 - 6

## Referències

* ↑ FIBA.com – FIBA – Venezuela and Turkey to host 2012 FIBA Olympic Qualifying Tournaments
# Schieren

Schieren (luxemburguès Schieren, alemany Schieren) és una comuna i vila al nord-est de Luxemburg, que forma part del cantó de Diekirch. Fou creada el 1850 com a escissió d'Ettelbruck.

## Població

| Nacionalitat | Població | % |
| luxemburguesos | 938 | 69,07% |
| Forasters | 420 | 30,93% |
| - portuguesos | 249 | 18,34% |
| - francesos | 11 | 0,81% |
| - italians | 36 | 2,65% |
| - belgues | 32 | 2,36% |
| - alemanys | 18 | 1,33% |
| - iugoslaus | 12 | 0,88% |
| - altres | 62 | 4,57% |

## Evolució demogràfica

| Any | Població |
| 15/02/2001 | 1.358 |
| 01/01/2002 | 1.349 |
| 01/01/2003 | 1.373 |
| 01/01/2004 | 1.380 |
| 01/01/2005 | 1.369 |
# Shams al-Din Ahmad

Shams al-Din Ahmad fou sobirà de Bengala de la dinastia de Ganesh, que va regnar de vers el 1432 a vers el 1436.
Va succeir al seu pare Jalal al-Din Muhammad quan només tenia 14 anys. El seu regnat va estar marcat per l'anarquia. Segons Firishta va seguir una política liberal i fou just i caritatiu. En el seu govern es va produir una invasió del sultà de Jaunpur Ibrahim Shah Sharki. Finalmnent Ahmad fou assassinat per la noblesa dirigida pels poderosos Shadi Khan i Nasir Khan el 1435/1436. A la seva mort els dos nobles assassina es van enfrontar un amb l'altra. Nasir Khan va derrotar el seu rival Shadi Khan i es va proclamar sultà però el seu triomf fou efímer doncs va ser assassinat també al cap d'una setmana. Llavors els nobles van escollir Muhammed, un ilyàsida (o ilyashàdida), que vivia obscurament com a pagès. Va agafar el nom de Mahmud I Abu-l Muzaffar i el títol de Nasir al-Din. Aquest fet està datat el 1437 però podria haver estat realment el 1442.

## Notes

* ↑ MA Taher, Shamsuddin Ahmad Shah Arxivat 2011-09-26 a Wayback Machine., Banglapedia: The National Encyclopedia of Bangladesh, Asiatic Society of Bangladesh, Dhaka
* ↑ Majumdar, R.C. (ed.) (2006). The Delhi Sultanate, Mumbai: Bharatiya Vidya Bhavan, pàg. 211
# Sendai Daikannon

Sendai Daikannon és una estàtua de 100 metres d'alçada, la 5a més gran estàtua del món. Es troba al municipi de Sendai, a 300 km al Nord-est de Tòquio, i representa Kannon, bodhisattva i deessa de la compassió; el seu nom japonès significa « Qui escolta les queixes del Món »
La deessa Kannon (en japonès 観音) pren diverses formes, femenina al Japó i a la Xina, masculina al món indi, representació del príncep hindi Avalokiteśvara.

## Vegeu també

* Llista de les estàtues més altes del món
# Serra d'Almudaina

La serra d'Almudaina és una alineació muntanyenca situada a la comarca valenciana del Comtat.
La serra separa les valls de Planes al nord, on trobem els municipis de Planes, Benillup i Almudaina (del qual pren el nom); i la vall de Seta al sud, on trobem els municipis de Balones, Benimassot i Tollos. Per l'oest, la vall de Travadell s'inicia amb Millena als peus de la serra.
L'Almudaina presenta una alineació clarament bètica (SO-NE), concretament del sector prebètic extern. És una serra allargada, de cims arrodonits, en forma de replana, i desproveïda de vegetació, ja que els incendis l'han reduïda a matollar baix. No supera els 1.017 metres de la Lloma Alta o els 1.011 m de la Caseta de la Neu. Altres alçades destacades són les de la Lloma Redona (983 m) o del Tossal Blanc (972 m).

## Referències

* ↑ Blog de les serres d'Almudaina, Cantacuc i Alfaro
# Seinäjoen Jalkapallokerho

El Seinäjoen Jalkapallokerho (o SJK Seinäjoki o SJK) és un club de futbol finlandès de la ciutat de Seinäjoki.

## Història

El SJK fou creat el 2007 després de la fusió de TP-Seinäjoki i Sepsi-78. El 2015, SJK guanyà la seva primera lliga (Veikkausliiga).

## Palmarès

* Lliga finlandesa de futbol:
** 2015
* Copa finlandesa de futbol:
** 2016
* Copa de la Lliga finlandesa de futbol:
** 2014
* Segona divisió finlandesa de futbol:
** 2013
* Tercera divisió finlandesa de futbol:
** 2011

## Referències

* ↑ «SJK 2017». SJK. Arxivat de l'original el 14 de març 2017. [Consulta: 15 agost 2017].
* ↑ «Sopimustilanne kaudelle 2017» (en finès). SJK. Arxivat de l'original el 2017-03-14. [Consulta: 22 març 2017].
* ↑ «SJK hakee vahvistusta valmennusryhmäänsä» (en finès). SJK. Arxivat de l'original el 24 d’agost 2017. [Consulta: 9 maig 2017].
* ↑ «Perjantaina kotikentällä vastassa RoPS klo 20:00». Arxivat de l'original el 2017-09-18. [Consulta: 18 setembre 2017].
* ↑ «Sixten Boström ei jatka SJK:n päävalmentajana» (en finès). SJK. [Consulta: 2 juny 2017].
* ↑ «Finland - List of League First Level Tables». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2017-10-06 a Wayback Machine.