OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Luis María Atienza Serna

Luis María Atienza Serna (Trespaderne (Burgos), 30 d'agost de 1957) és un polític espanyol que fou Ministre d'Agricultura, Pesca i Alimentació durant l'últim govern de Felipe González.

## Biografia

Va estudiar ciències econòmiques i empresarials a la Universitat Deusto, ampliant posteriorment els seus estudis a la Universitat de Nancy (diplomat en Estudis Superiors Europeus) i és diplomat en Economia del Desenvolupament (D.E.A.) per la Universitat de Nancy, Facultat de Dret i Ciències Econòmiques.

## Activitat política

Membre de l'Executiva del Partit Socialista d'Euskadi, entre desembre de 1990 i maig de 1991 va formar part del Parlament Basc, essent vocal en diverses comissions. Va ser conseller d'Economia del Govern Basc (1989-1991). Va abandonar el Parlament Basc en ser nomenat secretari general d'Estructures Agràries a l'abril de 1991, on va estar fins al 30 de juliol de 1993; llavors va ser secretari general d'Energia i Recursos Minerals del Ministeri d'Indústria i Energia d'Espanya. El 6 de maig de 1994 va ser nomenat Ministre d'Agricultura, Pesca i Alimentació pel president Felipe González, càrrec que va ocupar fins al 6 de maig de 1996.

## Activitat professional

Ha estat professor de la Facultat de Ciències Econòmiques i Empresarials, així com de l'Institut Internacional de Direcció d'Empreses i de l'Institut d'Estudis Europeus, de la Universitat de Deusto i membre dels consells d'administració de l'Institut Nacional d'Hidrocarburs (INH), de la Corporació Logística d'Hidrocarburs (CLH) i de l'ens Basc de l'Energia (EVE). Ha impartit nombrosos cursos, seminaris i conferències i ha publicat articles sobre política econòmica, política energètica, política agrària i investigació europea en diaris econòmics i d'informació general, també documents de treball d'instituts universitaris i centres d'investigació. Actualment és conseller de Redes Eléctricas Nacionais (REN).
Des de juliol de 2004 fins a març de 2012 fou president de Red Eléctrica de España Arxivat 2010-02-04 a Wayback Machine. (REE).

## Referències

* 1 2 Noceda, Miguel Ángel «El primero de la clase» (en castellà). El País [Madrid], 06-05-1994. ISSN: 1134-6582.

## Enllaços externs

* (castellà) Informació de Luis María Atienza al Parlament Basc Arxivat 2007-08-19 a Wayback Machine.
# Línia 3 del metro de París

Mapa Metro Línia 3 :
La línia 3 del metro de París és una de les setze línies del metro de París. Enllaça l'estació de Pont de Levallois - Bécon, a Levallois-Perret, amb Gallieni, a Bagnolet. Es va obrir l'any 1904, sent la tercera línia del sistema, i ha estat subjecte de diverses ampliacions.
El 1971 es va construir una perllongació cap a l'est fins a Gallieni, amb el resultat que el tram entre Gambetta i Porte des Lilas deixés de pertànyer a la línia 3 i es va crear la línia 3bis amb només quatre estacions.
La línia 3 té una longitud d'11,66 quilòmetres, i travesa París d'oest a est a la riba dreta. Dona servei a barris residencials del XVIIe arrondissement, la gare Saint-Lazare, les grands magasins, el districte de negocis i l'est de París. La línia va transportar 67 milions de viatgers l'any 2004, i és la novena en transport de viatgers.

## Història
### Cronologia

* 19 d'octubre de 1904: obertura del tram Villiers - Père Lachaise
* 25 de gener de 1905: perllongament fins Gambetta
* 23 de maig de 1910: ampliació fins Pereire
* 15 de febrer de 1911: s'obre l'estació de Porte de Champerret
* 27 de novembre de 1921: perlloganment fins Porte des Lilas
* 24 de setembre de 1937: posada en servei de Pont de Levallois - Bécon
* 23 d'agost de 1969: s'inaugura la nova estació de Gambetta
* 27 de març de 1971: desconnexió de les estacions per crear la línia 3bis
* 2 d'abril de 1971: perllongament fins Gallieni
# Magnacar

Magnachar (llatí Magnacharius) (segle vi) fou segons diverses referències del bisbe Marius d'Avenches (sant Marius) de 555 a 565 el duc franc-alamà de l'Aventicum, o sigui la diòcesi d'Avenches. Fou el successor com a duc de Butilí i al seu torn va ser succeït per Vaefar.
Magnachar fou el pare de Marcatruda que es va casar abans del 561 amb el rei Guntram de Borgonya.

## Referències

* Dieter Geuenich: Geschichte der Alemannen, Verlag Kohlhammer, Stuttgart 2004, ISBN 3-17-018227-7 / ISBN 3-17-012095-6

## Enllaços externs

* Mittelalter-Genealogie: Magnacharius (alemany)
# Majin and the Forsaken Kingdom

Majin and the Forsaken Kingdom és un videojoc d'acció i aventura amb elements de trencaclosques, desenvolupat per Game Republic i publicat per Bandai Namco Entertainment. Va ser llançat el 23 de novembre de 2010.

## Història

La història es desenvolupa en un regne que alguna vegada va ser pròsper i fructífer, que és superat per una misteriosa "Foscor" i sumit en el caos. Si bé molts ciutadans van intentar explorar i descobrir què estava passant, mai més se'ls va tornar a veure i la decadència va continuar. Per netejar aquest regne abandonat de la foscor, un jove lladre es proposa trobar i alliberar el mític Majin, una bèstia mística increïblement poderosa, per recuperar el seu poder i restaurar la terra a la seva antiga glòria.

## Desenvolupament

El joc va ser anunciat per primera vegada durant la roda de premsa de Namco Bandai a la fira comercial Gamescom 2009. Takahiro Sasanoi, director de Tekken 6, també es va exercir com a director d'aquest joc. El títol original era Majin: The Fallen Realm, però es va canviar més tard durant el desenvolupament. Tot i el joc comparteix moltes similituds conceptuals amb The Last Guardian de Team Ico, Bandai Namco afirmà que Majin and the Forsaken Kingdom "estava en desenvolupament molt abans que es anunciés The Last Guardian".

## Recepció

El joc va rebre crítiques mixtes per les dues plataformes.

## Referències

* 1 2 , <https://www.ign.com/articles/2009/08/19/gc-2009-majin-incoming-from-bandai-namco>
* ↑ «Majin and the Forsaken Kingdom - Credits - allgame», 15-11-2014. Arxivat de l'original el 2014-11-15. [Consulta: 1r desembre 2020].
* ↑ Donlan, Christian. «Majin and the Forsaken Kingdom» (en anglès), 24-05-2010. [Consulta: 1r desembre 2020].

## Enllaços externs

* Majin and the Forsaken Kingdom a MobyGames (anglès)
# Malacocincla

Malacocincla és un gènere d'ocells que ha patit recents reubicacions taxonòmiques. Fins fa poc classificat a la família dels timàlids (Timaliidae), actualment el COI el situa als pel·lornèids (Pellorneidae).

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.1, 2021) el present gènere està format per tres espècies:
* Malacocincla abbotti - matinera d'Abbott.
* Malacocincla sepiaria - matinera de Horsfield.
* Malacocincla perspicillata - matinera cellanegra.
# Manel Martínez Martínez

Manel Martínez Martínez (Barcelona, 1941 - 9 de febrer de 2015) fou un líder del moviment associatiu veïnal de Catalunya.
Fill d'immigrants murcians arribats a Barcelona després de la guerra civil espanyola, durant el franquisme va participar de forma activa per aconseguir les llibertats nacionals i per instaurar la democràcia, i fou membre de l'Assemblea de Catalunya. La seva lluita pels drets sindicals i polítics li comportaren ser detingut i empresonat en diverses ocasions.
Durant el transcurs de la seva vida, ha destacat en la defensa dels interessos de les capes populars, liderant reivindicacions tan importants per Sant Martí de Provençals com la Plaça dels Porxos, l'eliminació del barraquisme, la consecució del Centre Cívic de Sant Martí, la Rambla Guipúscoa, el metro de la Línia 2, el cobriment de la Gran Via. Totes les seves actuacions han estat decisives per a la millora i renovació d'aquest barri, a nivell urbanístic, cultural i social.
Ha obtingut el Premi Sant Martí i la Medalla d'Honor de la Ciutat de Barcelona. El 2004 li fou atorgada la Creu de Sant Jordi. Va morir en 2015 a causa d'un càncer amb metàstasi.

## Referències

* ↑ Muere Manuel Martínez, histórico líder vecinal de Sant Martí, El País, 9 de febrer de 2015
* ↑ Solo me queda ver la 'llar d'avis' de Sant Martí, El Periódico, 21 de gener de 2015
# Luis López Pérez

Luis López Pérez (Petrer, c. 1962), conegut com a Luisake, és un ex-pilot de motocròs valencià, quatre vegades Campió d'Espanya en 250 cc durant les dècades del 1980 i 1990. Practicà també amb èxit el Supercross, havent quedat Campió d'Espanya d'aquesta modalitat els anys 1988 i 1989.
Durant la seva carrera coincidí amb l'elder Pablo Colomina, amb qui l'unia una bona amistat des de l'edat escolar. Tots dos protagonitzaren nombrosos duels als circuits i mantingueren una gran rivalitat esportiva, reflex de la tradicional rivalitat entre els municipis d'Elda i Petrer. Durant anys, quan es disputava la prova puntuable per al campionat estatal al circuit La Melva d'Elda, hi assistien milers de seguidors de l'un o l'altre pilot.

## Palmarès

| Any | Motocicleta | C. d'Espanya de MX | C. d'Espanya de MX | C. Esp. SX 250cc |
| Any | Motocicleta | 250cc | 125cc | C. Esp. SX 250cc |
| 1981 | Gilera | 29è | 15è | |
| 1982 | Derbi/Anvian | 23è | 7è | |
| 1983 | Anvian | - | 8è | |
| 1984 | KTM | ? | ? | |
| 1985 | KTM | ? | 2n | |
| 1986 | Honda | ? | 3r | |
| 1987 | Honda | 2n | ? | |
| 1988 | Honda | 1r | - | 1r |
| 1989 | Honda | 2n | - | 1r |
| 1990 | Honda | 1r | - | |
| 1991 | Honda | 1r | - | |
| 1992 | Honda | 1r | - | |
| Total títols | Total títols | 4 | 0 | 2 |
| | | 6 estatals | 6 estatals | 6 estatals |

## Referències

* 1 2 «¿Quién conoce a Luis Lopez "Luisake"?» (en castellà). 2y4t.com, 17-07-2007. Arxivat de l'original el 16 de juny 2011. [Consulta: 15 octubre 2010].
* ↑ Herreros, Francisco; Aznar, José Luis. «Motocross». A: Historia del motociclismo en España (en castellà). Barcelona: RACC, 1998, p. 282. ISBN 84-920886-5-6.
* ↑ «Supercross: Victoria y título para "Luisake"» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 15-11-1989. [Consulta: 15 octubre 2010].
* ↑ «Una mirada al pasado. Motocross» (PDF) (en castellà). radiopetrer.es. El Carrer, 12 a 28 febrer 2010. Arxivat de l'original el 21 de setembre 2010. [Consulta: 15 octubre 2010].
* ↑ «Como buenos hermanos. Colomina y López se repartieron los puntos» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo, 26-02-1990. [Consulta: 15 octubre 2010].

## Enllaços externs

* Enrevista a "Luisake" i a Colomina a El Record del Vinalopó Arxivat 2010-07-10 a Wayback Machine. (castellà)
* Imatge de "Luisake" amb una Maico dels 80 en una cursa "retro" del 2009
# Lycochloa avenacea

Lycochloa avenacea és una espècie de planta de la família de les poàcies. És l'única espècie del gènere monotípic Lycochloa Sam., originària del Líban i Síria.
És una planta perenne; rizomatosa amb tiges herbàcies. Les fulles no auriculades i els marges de la beina lliure. Làmines de les fulles sense nervadura transversal. La lígula és una membrana cílida; truncada, de 4-5 mm de llarg. Plantes bisexuals, amb espiguetes bisexuals; amb flors hermafrodites. Les espiguetes són totes per igual en la sexualitat.
Fou descrita per Gunnar Samuelsson i publicat en Arkiv för Botanik utgivet av K. Svenska Vetenskapsakademien 25(8): 4. 1933.

## Referències

* ↑ Watson L, Dallwitz MJ. «The grass genera of the world: descriptions, illustrations, identification, and information retrieval; including synonyms, morphology, anatomy, physiology, phytochemistry, cytology, classification, pathogens, world and local distribution, and references». The Grass Genera of the World, 2008. Arxivat de l'original el 2014-10-06. [Consulta: 9 març 2010].
* ↑ «Lycochloa». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 22 maig 2014].

## Enllaços externs

* Clayton, W.D.; Harman, K.T.; Williamson, H. (2006 en endavant). Lycochloa. a: GrassBase - The Online World Grass Flora. (consultat el 9 de març de 2010)
# PVS

PVS té els següents significats:
* Estat vegetatiu (del seu nom en anglès Persistent Vegetative State), estat clínic en què l'individu no dona cap signe de consciència
* Punt de Vista Satíric, objectiu de la Uncyclopedia, com a paròdia del Punt de vista neutral
# Oscil·ladors MEMS

Oscil·ladors de sistemes microelectromecànics (oscil·ladors MEMS) Dispositius que generen freqüències de referència altament estables (utilitzats per seqüenciar sistemes electrònics, gestionar la transferència de dades, definir radiofreqüències i mesurar el temps transcorregut) per mesurar el temps. Les tecnologies bàsiques utilitzades en els oscil·ladors MEMS s'han desenvolupat des de mitjans dels anys 60, però només han estat prou avançades per a aplicacions comercials des del 2006. Els oscil·ladors MEMS incorporen ressonadors MEMS, que són estructures microelectromecàniques que defineixen freqüències estables. Els generadors de rellotges MEMS són dispositius de temporització MEMS amb múltiples sortides per a sistemes que necessiten més d'una freqüència de referència única. Els oscil·ladors MEMS són una alternativa vàlida als oscil·ladors de cristall de quars més antics i més establerts, oferint una millor resistència a vibracions i xocs mecànics i fiabilitat respecte a la variació de temperatura.
Per convenció, el terme oscil·ladors normalment denota circuits integrats (CI) que subministren freqüències de sortida individuals. Els oscil·ladors MEMS inclouen ressonadors MEMS, amplificadors de suport i electrònica addicional per configurar o ajustar les seves freqüències de sortida. Aquests circuits solen incloure bucles de bloqueig de fase (PLL) que produeixen freqüències de sortida seleccionables o programables a partir de les freqüències de referència MEMS aigües amunt.
Els oscil·ladors MEMS estan disponibles habitualment com a circuits integrats de 4 o 6 pins que s'ajusten a les petjades de soldadura de plaques de circuit imprès (PCB) estandarditzades prèviament per als oscil·ladors de cristall de quars.
S'ha invertit un esforç important en silici-germani (SiGe) per a la seva fabricació a baixa temperatura i nitrur d'alumini (AlN) per a la seva transducció piezoelèctrica. El treball en quars micromecanitzat continua, mentre que el diamant policristalí s'ha utilitzat per a ressonadors d'alta freqüència per la seva excepcional relació rigidesa-massa.
Fabricants com Discera el 2001, SiTime el 2004, Silicon Clocks el 2006 i Harmonic Devices el 2006.

## Referències

* ↑ «Archived copy» (en anglès). http://scme-nm.org. Arxivat de l'original el 2017-02-02. [Consulta: 7 maig 2016].
* ↑ «MEMS Oscillators – Have you REALLY considered using them? | Uncategorized News» (en anglès). https://electronics-sourcing.com. Arxivat de l'original el 2022-11-06. [Consulta: 6 novembre 2022].
* ↑ https://www.ittc.ku.edu/~jstiles/622/handouts/Oscillators%20A%20Brief%20History.pdf Plantilla:Bare URL PDF
* ↑ «Difference between MEMS Oscillator and Crystal Oscillator» (en anglès). https://www.rfwireless-world.com.+[Consulta: 6 novembre 2022].
* ↑ «CMOS Timing for CMOS Products» (en anglès). Discera. Arxivat de l'original el 2011-10-26. [Consulta: 10 novembre 2011].
# Matroneu

El matroneu (en llatí: matroneum) és una balconada o galeria col·locada a l'interior d'un edifici, especialment una església, i originàriament destinada a acollir les dones. El mot deriva del mot llatí matrona, que designava la dona d'alt rang o de gran virtut moral.
A les esglésies medievals, més endavant van perdre la funció diferenciadora entre homes a baix i dones a dalt i van passar a acollir tots aquells que no cabien a la part inferior principal de l'edifici, si de cas amb homes i dones dividits cadascun a banda i banda de la nau. Van perdre també aquesta funció i van esdevenir exclusivament elements arquitectònics, situats sobre les naus laterals i amb la funció estructural de contenir el pes de la nau central, formats habitualment per arcades sobreposades a les de les naus laterals.
Els matroneus són típics del romànic i del gòtic primerenc, mentre que més endavant, quan van perdre la funció d'acolliment de fidels, seran substituïts pels triforis, elements merament decoratius.

## Vegeu també

* Trifori
# Salvador Albert i Pey

Salvador Albert i Pey (Palamós, Baix Empordà, 2 de desembre de 1868 - Cerdanyola del Vallès, Vallès Occidental, 1944) va ser un polític i escriptor català.Fill de Joan Albert i Gubert natural de La Bisbal d'Empordà i de Dolors Pey i Llobet de Sant Llorenç de Morunys. Es va casar l'any 1891a Sant Feliu de Guíxols amb Aurora Sala i Albert.

## Acció política

Estudià dret, però no acabà la carrera. De jove va militar en el republicanisme possibilista, representat primer per la UFNR i després pel Partit Republicà Català. A les eleccions generals espanyoles de 1910 i 1914 fou elegit diputat per La Bisbal, fent-se famós a tot el país per superar el que en principi era el gran favorit, Francesc Cambó. Gràcies als electors de Sant Feliu de Guíxols, que el van triar massivament, va anar revalidant l'acta de diputat a les eleccions de 1916, 1918, 1919, 1920 i 1923. En aquestes conteses sovint participava de coalicions republicanes, d'esquerres i catalanistes. Juntament amb Joaquim Salvatella formava part de l'anomenat "baluard empordanès" per la fidelitat que els mostraven els seus electors.
Proclamada la Segona República Espanyola, fou elegit diputat a les eleccions generals espanyoles de 1931 per ERC, essent el candidat amb més vots de tota la província de Girona. Just després fou nomenat ambaixador espanyol a Bèlgica (1931-1934). Després de la guerra civil espanyola va romandre empresonat a Girona a la mateixa cel·la que Carles Rahola i Llorens, i fou alliberat poc abans de morir.

## Obres

Van destacar els seus estudis sobre Amiel i Ibsen i col·laborà a la Revista de Catalunya, La Publicitat, La Jornada, i El Imparcial de Madrid. També va escriure poemes molt influïts per Joan Maragall
Poesia
* Florida de tardor, (1918)
* "Les hores que tornen" (1920)?
* Confins, (1921)
* Òpals, (1924),
* El Cuatre fulls del meu poema, (presentat als Jocs Florals de Barcelona de 1924)
Novel·la
* Ideal, (1898)
Teatre
* El despertar d'un cor, (1896)
Assaig
* Amiel, (1919)
* El tesoro dramático de Henrik Ibsen, (1920)

## Fons personal

El seu fons personal es conserva a l'Arxiu Nacional de Catalunya. Consta de 40 cartes de Salvador Albert i Pey adreçades a Encarnació Gimeno entre 1929 i 1942. Inclou també 3 cartes d'Aurora Sala, esposa de Salvador Albert, i 1 cara de Salvador Albert a Joan Borrell i Nicolau (1931). El contingut de la correspondència és privat.

## Referències

* ↑ «Baptismes (1866-1879). Pàg.48». Arxiu Diocesà de Girona-Llibres parroquials de Santa Maria de Palamós, 02-12-1868. [Consulta: 1r febrer 2020].
* 1 2 3 4 5 Diccionari d'Història de Catalunya; ed. 62; Barcelona; 1998; ISBN 84-297-3521-6; p. 20
* ↑ «Matrimonis (1881-1891). Pàg.575». A.D.G. Llibres Parroquials de Sant Feliu de Guíxols, 05-02-1891. [Consulta: 1r febrer 2020].
* ↑ Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona Arxivat 2011-04-23 a Wayback Machine.. Fons 6B-Jocs Florals, Sèrie III-Pliques, any 1924, document 219
* ↑ «Salvador Albert i Pey». Arxiu Nacional de Catalunya. [Consulta: juny 2013].

## Enllaços externs

* Article a Revista de Girona sobre Salvador Albert
* Salvador Albert i Pey a CIVTAT
* Fons Salvador Albert i Pey a l'Arxiu Nacional de Catalunya
# Llista d'espècies d'hipoquílids

Llista d'espècies d'hipoquílids (Hypochilidae), una família d'aranyes araneomorfes amb alguns caràcters molt primitius com són els dos parells de pulmons. Aquest llistat conté la informació recollida fins al 28 d'octubre de 2006, amb només 2 gèneres i 11 espècies descrites.

## Gèneres i espècies
### Ectatosticta

Ectatosticta Simon, 1892
* Ectatosticta davidi (Simon, 1889) (Xina)

### Hypochilus

Hypochilus Marx, 1888
* Hypochilus bernardino Catley, 1994 (EUA)
* Hypochilus bonneti Gertsch, 1964 (EUA)
* Hypochilus coylei Platnick, 1987 (EUA)
* Hypochilus gertschi Hoffman, 1963 (EUA)
* Hypochilus jemez Catley, 1994 (EUA)
* Hypochilus kastoni Platnick, 1987 (EUA)
* Hypochilus petrunkevitchi Gertsch, 1958 (EUA)
* Hypochilus pococki Platnick, 1987 (EUA)
* Hypochilus sheari Platnick, 1987 (EUA)
* Hypochilus thorelli Marx, 1888 (EUA)

## Referències

* The World Spider Catalog, V7.5

## Vegeu també

* Classificació de les aranyes

## Enllaços externs

* (anglès) Referència World Spider Catalog : Hypochilidae +base de dades
# Poble aïllat

Els pobles aïllats, també coneguts com a tribus perdudes, són les comunitats que viuen o han viscut, ja sigui per elecció (els pobles que viuen en aïllament voluntari) o per les circumstàncies, sense contacte significatiu amb la civilització globalitzada. Pocs pobles han romàs totalment sense contacte amb la civilització mundial. Els activistes dels drets indígenes demanen per a aquests grups que els deixin sols, indicant que no s'ha d'interferir en el seu dret a la lliure determinació. La majoria dels pobles aïllats es troben en zones densament boscoses d'Amèrica del Sud, Nova Guinea, Índia, i Àfrica central. El coneixement de l'existència d'aquests grups prové principalment de trobades poc freqüents i de vegades violentes amb les tribus veïnes, i a partir d'imatges aèries. Els pobles aïllats poden no tenir immunitat a les malalties comunes, que poden matar un gran percentatge de la seva població després del contacte.

## Referències

* ↑ Nuwer, Rachel. «Future - Anthropology: The sad truth about uncontacted tribes». BBC, 04-08-2014. [Consulta: 24 juliol 2015].
* ↑ «Isolated tribe spotted in Brazil». BBC News, 30-05-2008 [Consulta: 5 agost 2013].
* ↑ Adams, Guy «Close camera encounter with 'uncontacted' Peruvian tribe». The New Zealand Herald, 02-02-2012.

## Vegeu també

* Poble indígena
# Mel·lífer ventrenegre

El mel·lífer ventrenegre (Myzomela erythromelas) és un ocell de la família dels melifàgids (Meliphagidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de l'illa de Nova Bretanya, a l'arxipèlag de Bismarck.

## Referències

* ↑ «Mel·lífer ventrenegre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 22/04/2022(català)
# Melànop de Cime

Melànop de Cime (Malenopous, Melánopos Μελάνωπος) fou un poeta mític grec de Cime (Cyme), que Pausànias situa entre Olen i Aristeu i diu que va compondre un himne a Opis i Hecerge on establia alguna genealogia divina. En antigues genealogies Melànop apareix com l'avi d'Homer, però no correspon a un fet real.

## Referències

* ↑ Smith, Philip. «Melano'pus». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Michel Laurent

Michel Laurent (Bourbon-Lancy, 10 d'agost de 1953) va ser un ciclista francès que fou professional entre 1975 i 1984, aconseguint 35 victòries.
Els seus èxits més importants foren una París-Niça, un Dauphiné Libéré, una Fletxa Valona i una etapa del Tour de França.

## Palmarès

* 1974
** 1r de la Ruta de França
* 1975
** 1r al Gran Premi de Friburg
** Vencedor d'una etapa a l'Etoile des Espoirs
* 1976
** 1r de la París-Niça i vencedor d'una etapa
** 1r al Tour de Còrsega
** 1r de la Clasificación General Final Promotion Pernod
* 1977
** 1r a Le Creusot
** 1r a Chateau-Chinon
* 1978
** 1r a la Fletxa Valona
** 1r al Critèrium dels Asos
** 1r al Tour de Còrsega i vencedor d'una etapa
** 1r al Tour de Vaucluse
** 1r a Niort
** 1r a Orchies
* 1979
** 1r al Tour del Mediterrani i vencedor d'una etapa
** 1r al Gran Premi de Lugano
** 1r a Vailly-sur-Sauldre
* 1980
** 1r al Critèrium Internacional
** 1r al Tour de Vaucluse
** Vencedor d'una etapa al Tour de Còrsega
** Vencedor d'una etapa al Tour del Mediterrani
* 1981
** 1r al Tour de Vaucluse i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Tour de Còrsega
* 1982
** 1r al Critèrium del Dauphiné Libéré
** 1r al Tour del Mediterrani
** 1r al Circuit des genêts verts
** 1r a Maël-Pestivien
* 1983
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** Vencedor d'una etapa al Tour del Sud-est
** Vencedor d'una etapa al Midi Libre
* 1984
** Vencedor d'una etapa al Critèrium del Dauphiné Libéré
** 1r a Vailly-sur-Sauldre

### Tour de França

* 1975. Abandona (8a etapa)
* 1976. Abandona (11a etapa)
* 1977. 7è de la classificació general
* 1978. 14è de la classificació general
* 1979. 37è de la classificació general
* 1981. 18è de la classificació general
* 1982. 48è de la classificació general
* 1983. Abandona (17a etapa). Vencedor d'una etapa
* 1984. 17è de la classificació general

### Giro d'Itàlia

* 1979. 4t de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa de Michel Laurent