OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rosa Quintana

Rosa María Quintana Carballo (Brión, la Corunya, 1959) és una biòloga, i política gallega del Partit Popular de Galícia.

## Trajectòria

Posseeix un doctorat en biologia i va exercir diversos càrrecs en el Partit Popular Gallec, presidit per Manuel Fraga.
Va ser delegada territorial de la Conselleria de Pesca a Vigo des de 1997 a 2001, directora general d'Innovació de la mateixa Conselleria a partir de 2001 i fins a 2005.
Va ser la número deu en la llista del PP al Parlament de Galícia en les eleccions de 2009. Va formar part del nou govern de la Xunta de Galícia presidida per Alberto Núñez Feijóo en qualitat de consellera del mar.
El gener de 2012 va ser nomenada consellera de Medi Rural i del Mar. Va ser triada diputada del Parlament de Galícia en les eleccions autonòmiques de 2012.

## Publicacions

* Contribució al coneixement del desenvolupament gonadal del musclo gallec conreat. Editor Universitat de Santiago de Compostel·la, Facultat de Biologia. 30 pàg. ISBN 8440419309, ISBN 9788440419309 (1988)

## Referències

* ↑ Mirás Fole, Nacho. «Rezo para que no haya otro Prestige», 17-01-2010. [Consulta: 11 agost].
* ↑ «El nuevo Gobierno de la Xunta» (en castellà). El Progreso, 19-04-2009. [Consulta: 11 agost].
* ↑ «Los 75 diputados, uno a uno» (en castellà). Galiciae, 22-10-2012. Arxivat de l'original el 2013-09-16. [Consulta: 11 agost].

## Enllaços externs

* Perfil a Facebook (castellà)
# Robert Bernasconi

Robert L. Bernasconi (Newcastle, Regne Unit, 1950) és Edwin Erle Sparks Professor de filosofia a la universitat de l'estat de Pennsilvània (EUA) És conegut com a lector de Martin Heidegger i Emmanuel Levinas, i pel seu treball en el concepte de "raça". També ha escrit diversos llibres sobre història.
Bernasconi va rebre el seu doctorat de la Universitat de Sussex. Va ser mestre a la Universitat d'Essex durant tretze anys abans d'ocupar un lloc a la Universitat de Memphis. A la tardor de 2009 va traslladar-se de Memphis al departament de filosofia a la Universitat Estatal de Pennsilvània. Bernasconi prové d'una família acadèmica d'origen suís. El seu germà John és el director general de Belles Arts a la Universitat de Hull.
A més d'un extens treball sobre Heidegger i Levinas, Bernasconi ha escrit sobre Immanuel Kant, Georg Wilhelm Friedrich Hegel, Hannah Arendt, Hans-Georg Gadamer, Jean-Paul Sartre, Frantz Fanon, Jacques Derrida, entre altres altres. A principis de 1990 Bernasconi va començar a desenvolupar un interès en els conceptes de raça i el racisme, en relació amb la història de la filosofia. A més d'escriure nombrosos articles sobre el racisme, l'esclavisme, la filosofia africana i altres temes relacionats, que també ha editat i publicat una gran quantitat de matèria primera en relació amb aquests temes.

## Referències

* ↑ http://philosophy.la.psu.edu/directory/rlb43
* ↑ van Tongeren, P.; Sars, Paul; Bremmers, Chris; Boey, Koen. Eros and Eris: Contributions to a Hermeneutical Phenomenology. Springer Science & Business Media, 2013, p. 311. ISBN 9401714649.
# Rossinyol equatorial

El rossinyol equatorial (Sheppardia aequatorialis) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) endèmica de les muntanyes de la regió dels Grans Llacs d'Àfrica. El seu hàbitat natural són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de l'estatge montà. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «rossinyol equatorial». Diccionari dels ocells del món TERMCAT. [Consulta: 3 febrer 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 702. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Equatorial Akalat. Sheppardia aequatorialis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 3 febrer 2021].
# Roberto Dotti

Roberto Dotti (Como, 25 de juliol de 1961) va ser un ciclista italià amateur, especialitzat en el mig fons. Va guanyar dues medalles, una d'elles d'or, als Campionats del món d'aquesta modalitat.

## Palmarès

* 1983
** Vencedor d'una etapa a la Fletxa del Sud
* 1985
** Campió del món de mig fons amateur

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Roberto Córdoba Asensi

Roberto Córdoba Asensi (Madrid, 4 de desembre de 1962) va ser un ciclista espanyol que fou professional entre 1985 i 1992. El seu palmarès destaca la victòria a la Clásica de los Puertos i al Trofeu Masferrer de 1987.

## Palmarès

* 1986
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Múrcia
* 1987
** 1r a la Clásica de los Puertos
** 1r al Trofeu Masferrer
** 1r a Picanya

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1988. 10è de la classificació general
* 1992. 84è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1985. 110è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa de Roberto Córdoba a sitiodeciclismo.net
# Riu Teku

El riu Tekuri (en afrikaans:Tekurivier) és un riu que flueix al nord-oest de KwaZulu-Natal, Sud-àfrica. El riu desemboca al riu Buffalo que més tard s'uneix al riu Tugela.

## Enllaços externs

* Mapa de Google de l'estuari del riu Tekura a Geonames.org (cc-by)
# Riu Tenasserim

El Tenasserim és un riu de Birmània al districte de Mergui, divisió de Tanintharyi.
Neix inicialment com riu Ban i corre al nord uns 110 km fins que s'uneix amb un altre rierol per formar el Gran Tenasserim que gira al sud durant 370 km entre muntanyes fins a trobar al Petit Tenasserim i llavors forma el Tenasserim, que segueix fins a desaiguar a la mar d'Andaman
El Petit Tenasserim es forma uns 50 km amunt per la unió del Thein-kwon i el Nga-won, el primer que corre en direcció nord-oest i després sud-oest per uns 80 km, i el segon amb un curs similar, fins que es troben; després s'uneix al Gran Tenasserim per formar el Tenasserim.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Rote Liebe

Rote Liebe (en alemany: Amor Roig) és una pel·lícula documental alemanya del 1982 dirigida per Rosa von Praunheim. La pel·lícula, dividida en dos segments completament diferents intercalats, tracta de dues dones privades d'independència durant molts anys per les seves obligacions familiars o per un cònjuge autoritari. Un dels segments és una entrevista documental; l'altre és un conte de ficció.
La narració de ficció, feta a l'estil d'una obra de moralitat de principis del segle xx, es basa en Vasilisa Maligina (1927), una novel·la d'Aleksandra Kollontai, escriptora feminista que va ser la primera ambaixadora soviètica a Noruega. Explica la història d'una jove Vasilisa (Sascha Hammer) que trenca amb els seus primers ideals per contraure un matrimoni burgès convencional i aprèn a enfrontar-se al seu marit efemenat (Mark Eins).
La segona part és un documental sobre Helga Goetze, una dona d'Alemanya Occidental d'uns cinquanta anys, que després de trenta anys d'un matrimoni sexualment avorrit, va deixar el seu marit i els seus set fills per unir-se a la Comuna l'Otto Muehl a Viena per tal de viure una vida de llibertat sexual. Es va radicalitzar i es va sobresexualitzar al·legant que tot el que vol fer és tenir sexe. Mentre defensa l'alliberament sexual, té idees sexuals escandaloses.

## Notes

* 1 2 Murray, Images in the Dark, p. 108
* ↑ Red Love at YahooMovies.com Arxivat 2016-03-16 a Wayback Machine. Retrieved 2014-09-28

## Referències

* Murray, Raymond. Images in the Dark: An Encyclopedia of Gay and Lesbian Film and Video Guide. TLA Publications, 1994, ISBN 978-1-880707-01-2

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
* Rote Liebe a filmportal.de
# Rugby club vannetais

El Rugby club vannetais és un club de Rugbi a 15 que juga a la Pro D2. El club es va fundar el 1950.
# Sakaide

Sakaide (坂出市, Sakaide-shi) és una ciutat i municipi de la prefectura de Kagawa, a la regió de Shikoku, Japó. La ciutat és coneguda per ser un dels dos punts d'origen extrems del gran pont de Seto, el qual travessa la mar interior de Seto i acaba a la ciutat d'Okayama, a la prefectura homònima, connectant així les illes de Shikoku i Honshu. El municipi també compren part de les illes Shiwaku.

## Geografia

El municipi de Sakaide està situat a la meitat central de la prefectura de Kagawa, al nord-est de l'illa de Shikoku. El territori del municipi comprén la part "continental", situada a Shikoku i la més gran i poblada i algunes de les illes Shiwaku, de les quals Sakaide controla la majoria i sent la més populosa la de Sei o Seijima. El terme municipal de Sakaide limita amb els de Takamatsu a l'est, Marugame i Utazu a l'oest i amb Ayagawa al sud. Al nord fa costa amb la mar interior de Seto.

## Història

Des d'almenys el període Heian fins a la fi del període Tokugawa, la zona on actualment es troba el municipi de Sakaide va formar part de l'antiga província de Sanuki. El 15 de febrer de 1890 es funda la vila de Sakaide dins del districte d'Aya a partir de l'antic poble de Sakaide. Durant la major part de l'era Showa, Sakaide s'annexiona pobles i viles adjacents fins a esdevindre ciutat l'1 de juliol de 1942.

## Política i govern
### Alcaldes

En aquesta taula només es reflecteixen els alcaldes democràtics, és a dir, des de l'any 1947.
| Alcalde | Inici del mandat | Fi del mandat | Partit |
| Masamitsu Kamada | 1947 | 1949 | Ind |
| Senichi Hamada | 1949 | 1953 | Ind |
| Kyōhei Shimada | 1953 | 1961 | Ind |
| Harukichi Kamata | 1961 | 1979 | Ind |
| Kaoru Matsuura | 1969 | 1973 | Ind |
| Tatsuo Banjō | 1973 | 1989 | Ind |
| Toshiaki Matsuura | 1989 | 2009 | Ind |
| Hiroshi Aya | 2009 | - | Ind |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 |
| ND | ND | ND | 66.572 | 62.142 | 64.147 | 66.290 |
| 1990 | 2000 | 2010 | 2020 | 2030 | 2040 | 2050 |
| 63.876 | 59.228 | 55.631 | 50.659 | - | - | - |

## Transport
### Ferrocarril

* Companyia de Ferrocarrils de Shikoku (JR Shikoku)
** Sanuki-Fuchū - Kamogawa - Yasoba - Sakaide

### Carretera

* Autopista central de Seto - Autopista de Takamatsu
* Nacional 11 - Nacional 30 - Nacional 319 - Nacional 438

### Mar

* Port de Sakaide
* Port de Yoshima (illa de Yo)

## Agermanaments

* Sausalito, Califòrnia, EUA. (2 de febrer de 1988)
* Lansing, Michigan, EUA. (12 d'abril de 1996)

## Referències

* ↑ https://map.yahoo.co.jp/address?ac=37203
* ↑ https://www.pref.kagawa.lg.jp/content/tandoku/kouhou/w3cz95150312151105.shtml
* ↑ Statistics Bureau of Japan
# Robregordo

Robregordo és un municipi de la Comunitat de Madrid. El 2023 tenia 79 habitants.

## Referències

* ↑ «Madrid (Spain): Municipalities in Provinces» (en anglès), 3 gener 2024. [Consulta: 14 juliol 2024].
# Robres

Robres és un municipi aragonès situat a la província d'Osca i enquadrat a la comarca dels Monegres.
# Salem (Nou Mèxic)

Salem és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nou Mèxic. Segons el cens del 2000 tenia 795 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Salem tenia 795 habitants, 178 habitatges, i 160 famílies. La densitat de població era de 237,9 habitants per km².
Dels 178 habitatges en un 67,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 70,8% hi vivien parelles casades, en un 9% dones solteres, i en un 10,1% no eren unitats familiars. En el 7,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 4,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,74.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 46,9% tenia menys de 18 anys, un 10,9% entre 18 i 24, un 23,5% entre 25 i 44, un 13,2% de 45 a 60 i un 5,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 19 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 107,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 14.934 $ i la renda mediana per família de 16.591 $. Els homes tenien una renda mediana de 21.705 $ mentre que les dones 12.292 $. La renda per capita de la població era de 7.405 $. Aproximadament el 49,3% de les famílies i el 53,3% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Salem». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Salem». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# San Floro

San Floro és un municipi italià, situat a la regió de Calàbria i a la província de Catanzaro. L'any 2023 tenia 670 habitants. El poble és històricament un dels principals centres de la província en relació a la producció de la prestigiosa seda catanzarenca, i avui en dia hi ha el Museu de la Seda.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1r gener 2017 | 1r gener 2018 | 1r gener 2023 |
| 731 | 730 | 670 |

## Administració

Llista d'alcaldes i alcaldesses :
| Dates mandat | Nom de l'alcalde/ssa | Causa finalització |
# San Fernando Club Deportivo Isleño

El San Fernando Club Deportivo és un club de futbol andalús de la ciutat de San Fernando, a Andalusia. Fundat el 2009, juga a la Primera Divisió RFEF – Grup 2, i els partits com a local els disputa a l'Estadio Bahía Sur, amb una capacitat de 8,000 seients.

## Història

El juny de 2009, el club històric de la ciutat, el CD San Fernando - que havia jugat tota una dècada a la Segona Divisió - es va dissoldre a causa de problemes econòmics, i fou reanomenat a San Fernando Club Deportivo. Es va comprar la plaça d'un altre club local, Unión Sporting (fundat el 2000), i va començar competint en categories regionals andaluses.
El primer partit del San Fernando CD es va disputar el 2 d'agost de 2009, contra el Sevilla Atlético al Bahía Sur, i va acabar en victòria local per 2–0. L'equip va ascendir a Tercera Divisió la temporada 2010–11 i fou segon en la temporada regular, tot i que fou eliminat als play-off d'ascens a Segona divisió B pel La Roda CF (dues derrotes, 0–4 al resultat acumulat). Finalment el club va assolir la Segona Divisió B la següent temporada, 2011-12.

## Referències

* ↑ «SFCD | ESTADIO | San Fernando C.D» (en castellà), 14-10-2017. Arxivat de l'original el 2019-07-19.
* ↑ Los socios deciden empezar de cero y comprar la plaza del Unión Sporting en Andaluza Arxivat 2011-07-20 a Wayback Machine.; Andalucía Información, 29 maig 2009 (castellà)
* ↑ «Histórico San Fernando CD - Segunda División B G 4».

## Enllaços externs

* Web oficial del San Fernando Club Deportivo Isleño
* San Fernando Club Deportivo Isleño a Futbolme
* Plantilla del San Fernando Club Deportivo Isleño a Lapreferente
# Sausatatar

Sausatatar (Saukshatr = fill del bon governant) va ser rei de Mitanni cap a la meitat del segle xv aC, i se'l suposa successor de Parsatatar.
Durant el seu regnat Egipte es va retirar de la zona, i li va donar la oportunitat d'expandir el seu regne sobre una gran part de Síria. Va dirigir-se al nord de Mesopotàmia, va envair Assíria, i va saquejar Assur en algun moment no ben establert (potser circa el 1440 aC) i va capturar les portes de plata i or del palau reial que es va emportar a Washukanni, segons explica un tractat posterior entre el rei hitita Subiluliuma I i el rei Mattiwaza. Després del saqueig, Assíria va quedar sota reis nadius però era un estat vassall i va haver de pagar tribut fins al temps d'Aixurubal·lit I (a la meitat del segle xiv aC). Va seguir les seves conquestes a través de Síria dirigint-se cap al nord, i va arribar al límit de les terres hitites. Amb Egipte es van mantenir bones relacions.
Arrapha (Arrapkha), Iamkhad i Nuzi van quedar annexionades al regne de Mitanni probablement durant el seu regnat. El palau del governador d'Arrapha (un príncep hurrita) es va excavar al segle xx. El segell del rei mostra herois i genis alats combatent contra lleons i altres animals i un sol amb ales. L'estil de moltes figures distribuïdes per tot l'espai hàbil és típic dels segells hurrites. Un segell posterior, trobat a Alalakh, mostra un estil més acadià.
El va succeir Artatama I.

## Referències

* ↑ Bernabé, Alberto (ed.). Historia y leyes de los hititas: textos del Reino Medio y del Imperio Nuevo. Tres Cantos: Akal, 2004, p. 97. ISBN 8446022532.
* ↑ Bryce, Trevor. Hititas:historia de los guerreros de Anatolia. Córdoba: Almuzara, 2021, p. 67-68. ISBN 9788418578854.
# Salenioides

Els salenioides (Salenioida) són unordre d'equinoideus. Inclou 129 espècies, la majoria fòssils. Les 15 especies actuals pertanyen totes a la família Saleniidae.

## Característiques

Els salenioides són eriçons de mar regulars; la seva closca és de forma rodona, la boca (peristoma) es troba al centre de la superfície oral (inferior) i l'anus (periprocte) a la part oposada (a la part superior de la closca, anomenada vèrtex), prop de les obertures genitals i la madrepòrica. El vèrtex està completament cobert amb una gran placa supranal característica (que també es troba a Acrosaleniidae, però formada per diverses plaques). Les plaques interambulacrals tenen un únic tubercle primari molt gran, i uns pocs tubercles escorbiculars; els ambulacres són molt estrets i porten tubercles secundaris no perforats molt petits.

## Taxonomia

L'ordre dels salenioides inclou una família actual i tres de fòssils:
* Família Saleniidae L. Agassiz, 1838
* Família Acrosaleniidae Gregory, 1900 †
* Família Goniophoridae Smith & Wright, 1990 †
* Família Hyposaleniidae Mortensen, 1934 †
* Família Pseudosaleniidae Vadet, 1999b †

## Referències

* 1 2 «WoRMS - World Register of Marine Species - Salenioida». [Consulta: 2 octubre 2020].
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species». [Consulta: 2 octubre 2020].
* ↑ «Salenioida - Natural History Museum». [Consulta: 2 octubre 2020].
# Sant Esteve d'Araós

Sant Esteve d'Araós és l'església parroquial romànica del poble d'Araós, en el terme municipal d'Alins, a la comarca del Pallars Sobirà. Es troba en el mateix nucli de població d'Araós, en el seu sector central-nord.

## Història

L'església és documentada des de l'Acta de consagració de la seu d'Urgell (839, data no acceptada per tots els autors, però), tot i que hi ha dubtes si es tracta d'Araós o d'Àreu (Haravo), i més tard apareix en diverses visites pastorals, des del segle xiv fins al xviii.
És una església romànica d'una nau amb absis semicircular a llevant. L'obra original romànica és l'absis, mentre que la resta ha sofert nombroses transformacions. A la resta del temple, però, entre les capelles afegides s'observen diferents fragments de mur que mostren una factura popular de pedres de llosa que permeten situar l'església en la segona meitat del segle xi o la primera del xii.

## Descripció

Es tracta d'una església d'una sola nau amb un absis semicircular i llis a l'est, amb dues filades superiors de blocs rectangulars ben alineats que ressalten de la resta del parament, d'aparell més rude, en el qual s'obren petites finestres abocinades. Cobreix l'església un llosat de pissarra a dues aigües.
Al centre de la façana oest hi ha la porta d'accés d'arc de mig punt, per sobre de la qual, i descentrat, es troba un petit òcul. La façana es troba coronada per una robusta espadanya amb dues obertures d'arc de mig punt (tot i que més ample la del costat nord). Els murs exteriors són de pedra vista, excepte al voltant de la porta i de l'òcul encimentats i arrebossats.

## Referències

* 1 2 «Sant Esteve d'Araós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].

## Bibliografia

* Adell i Gisbert, Joan-Albert; Cases i Loscos, Maria-Lluïsa. «Sant Esteve d'Araós». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Pladevall, Antoni; Castilló, Arcadi. «Alins de Vallferrera». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Esteve d'Araós en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sant Esteve d'Antist

Sant Esteve d'Antist és l'antiga església parroquial del poble d'Antist, del terme municipal de la Torre de Cabdella a la comarca del Pallars Jussà. Fins al 1970 pertanyia a l'antic terme de la Pobleta de Bellveí.
L'església de Sant Esteve està documentada, però tardanament, al segle xiv. Tanmateix, per l'aparell i les formes constructives es pot data al segle xi, dins del romànic, per tant.
Fa anys que està abandonada, i el seu estat es deteriora constantment.
Tot i les ampliacions i modificacions fetes a l'edat moderna, es conserven força restes del temple romànic: tot l'absis i els murs de la nau, encara que també foren afectats per les modificacions posteriors.
Era d'una sola nau amb absis semicircular, amb un sol arc presbiteral, i amb coberta de quart d'esfera a l'absis. La coberta de la nau reflecteix formes constructives gòtiques, si bé tardanes.
Sant Esteve d'Antist :
| L'absis romànic | Porta medieval de la façana meridional | Interior de l'església |

## Bibliografia

* CASES I LOSCOS, Maria Lluïsa i ROIG I DEULOFEU, Albert. "Sant Esteve d'Antist". Dins El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7
* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Roderes (Llimiana)

Roderes és un paratge del terme municipal de Llimiana, al Pallars Jussà.
Es troba a prop i al nord-nord-oest de la vila de Llimiana, en el coster que des del turó on es troba la vila davalla cap als Masos de Llimiana. És a l'esquerra del torrent de la Font del Mas.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya