OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Val D'Illiez

Val D'Illiez és un municipi del cantó suís del Valais, situat al districte de Monthey.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Alfleda

Alfleda (en anglès: Ælfflæd) (654- 714) filla d'Oswiu, rei de Northumbria, i d'Eanfleda. Descendia, per tant, de dues cases reialsː Bernícia i Deira. Per part paterna, era neta del rei Etelfred, i per part materna del rei Edwin de Northúmbria. Alfleda va ser consagrada a la religió des de petita i va viure a l'Abadia de Whitby tota la seva vida, esdevenint finalment abadesa del monestir.
Alfleda va viure quasi tota la seva vida a monestirs. No era inusual al segle XII que les dones de les famílies reials es fessin monges; fins i tot de vegades les reines ho feien en quedar vídues, tal com ho va ver la seva mare Eanfleda. El cas d'Alfleda es inusual per haver ingressat al monestir sent molt petita, quan encara no tenia un any d'edat, segons explica Beda.
Qual Alfleda comptava amb només un any, el seu pare es va veure obligat a enfrontar-se a Penda de Mèrcia que havia reunit un potent exèrcit per atacar Northúmbria. Els nombrosos intents d'Oswiu de convèncer'l per medis diplomàtics van fallar, i va donar inici a una guerra en la qual, contra tota expectativa, la victòria va somriure als northumbris. Agraït per la victòria, Oswiu va fundar dotze monestirs i va entregar la seva filla a Hilda de Whitby, familiar materna de la nena, perquè fos educada a l'abadia de Hartlepool. Quan Hilda va deixar Hartlepool per fundar l'Abadia de Whitby, es va emportar a Alfleda amb ella.
En morir Hilda a l'any 680 Eanfleda i la seva filla Alfleda van exercir com abadesses conjuntes fins a la mort d'Eanfleda a finals de la dècada. Llavors, Alfleda va esdevenir abadessa de Whitby fins a la seva mort l'any 714. En aquella època, l'església de Northúmbria era una institució rica i poderosa, i Alfleda va poder relacionar-se amb algunes de les figures més destacades del seu temps.
Com a princesa de Northúmbria, Alfleda va intervenir ocasionalment a la vida política del regne. Segons la Vida de Sant Cuthbert, Alfleda es trobava molt amoïnada per la qüestió successòria durant el regnat del seu germà Egfrid, ja que aquest no tenia hereus directes i això podia crear desordres i lluites internes, pel que va convocar al sant per tractar del tema. El mateix Cuthbert, li recorda a Alfleda la existència d'un germanastre, Aldfrith, que llavors vivia a Iona, al regne de Dál Riata. Aldfrith va ser coronat en morir Egfrid, que va morir a la guerra contra els Pictes.
Després de la mort d'Aldfrith, l'any 705, es revifa el problema successori, ja que el fill d'Alfrith, Osred, només tenia vuit anys. Finalment, i gràcies a la intervenció de Wilfrid de York, arquebisbe de York, al que Alfleda va donar suport, es va poder arribar a un acord que va mantenir la pau al regne i a Osred al tron. Alfleda continuaría sent una figura política rellevant fins a la seva mort a l'any 714.
En morir va ser considerada santa, celebrant-se la seva festivitat el dia 8 de febrer.

## Bibliografia

* "Historia ecclesiastica gentis Anglorum" de Bede.
# Ventrifossa teres

Ventrifossa teres és una espècie de peix de la família dels macrúrids i de l'ordre dels gadiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 24 cm de llargària total.

## Hàbitat

És un peix d'aigües profundes que viu entre 345-790 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud-est del Pacífic.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Gilbert C. H. & Hubbs C. L. 1920. Contributions to the biology of the Philippine Archipelago and adjacent regions. The macrouroid fishes of the Philippine Islands and the East Indies. Bull. U. S. Natl. Mus. Núm. 100, v. 1 (pt 7). 369-588.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Sazonov, Y.I. i T. Iwamoto, 1992. Grenadiers (Pisces, Gadiformes) of the Nazca and Sala y Gómez ridges, southeastern Pacific. Proc. Calif. Acad. Sci. 48(2):27-95.
* ↑ Parin, N.V., A.N. Mironov i K.N. Nesis, 1997. Biology of the Nazca and Sala-y-Gómez submarine ridges, an outpost of the Indo-West Pacific fauna in the Eastern Pacific ocean: composition and distribution of the fauna, its community and history. Adv. Mar. Biol. 32:145-242.

## Bibliografia

* Cohen, D.M., T. Inada, T. Iwamoto i N. Scialabba 1990. FAO species catalogue. Vol. 10. Gadiform fishes of the world (Order Gadiformes). An annotated and illustrated catalogue of cods, hakes, grenadiers and other gadiform fishes known to date. FAO Fish. Synop. 10 (125). 442 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Geistdoerfer, P. 1986. Macrouridae. p. 644-676. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Geistdoerfer, P. 1990. Macrouridae. p. 541-563. A J.C. Quero, J.C. Hureau, C. Karrer, A. Post i L. Saldanha (eds.) Check-list of the fishes of the eastern tropical Atlantic (CLOFETA). JNICT, Lisboa; SEI, París; i UNESCO, París. Vol. 2.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1405124946.
* Iwamoto, T. 1999. Order: Gadiformes. Macrouridae (sometimes Coryphaenoididae, Bathygadidae, Macrourididae, Trachyrincidae, in part, in literature). p. 1986-1992. A K.E. Carpenter i V.H. Niem (eds.) FAO species identification guide for fishery purposes. The living marine resources of the WCP. Vol. 3. Batoid fishes, chimaeras and bony fishes part 1 (Elopidae to Linophrynidae). FAO, Roma.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319. ISBN 0471250317.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158. ISBN 0356107159.
# Coll d'Umbrail

El Coll d'Umbrail (2.501 metres) és un port de muntanya a la frontera suís-italiana que connecta Santa Maria a la Val Müstair amb Bormio a la Vall d'Adda. En el costat italià, connecta amb la carretera del pas de l'Stelvio. És actualment la carretera pavimentada més alta de Suïssa. El coll rep el nom del Piz Umbrail, un pic de muntanya proper.
Tot i que el senyal dalt del port indica una altitud de 2.503 m per sobre el nivell del mar, el nivell de referència d'altitud suïssa ha canviat, sent-ne 2.501 m el valor correcte segons els mètodes actuals.
La carretera és enterament asfaltada d'ençà 2015. L'última part per pavimentar era un tram d'1.5 km al costat suís entre 1.883 i 2.012 m. El Giro d'Italia de 2017 va passar pel coll d'Umbrail durant l'etapa de Rovetta a Bormio.

## Referències

* ↑ Tourismus, Schweiz. «Hidden face of the Stelvio» (en anglès). [Consulta: 12 maig 2020].

## Enllaços externs

* Perfil a climbbybike.com Arxivat 2012-02-04 a Wayback Machine.
* Fotografies d'agost 2010 (en Romanès)
* Ciclisme fins al Coll d'Umbrailː dada, perfil, mapa, fotos i descripció
# Anouska van der Zee

Anouska van der Zee (Utrecht, 5 de juny de 1976) va ser una ciclista neerlandesa, professional del 1999 al 2005. Va combinar la carretera amb el ciclisme en pista. Va participar en els Jocs Olímpics de 2004.

## Palmarès en ruta

* 1997
** 1a al Gran Premi de Boekel
* 2001
** Vencedora d'una etapa a la Ster van Walcheren
** Vencedora d'una etapa a la Ster van Zeeland
* 2002
** Vencedora d'una etapa al Gran Premi de Boekel

## Palmarès en pista
### Resultats a la Copa del Món

* 2000
** 1a a Ciutat de Mèxic, en Puntuació

## Referències

* ↑ «Anouska van der Zee» (en anglès). Procyclingstats.com. [Consulta: 28 juliol 2024].
* ↑ «Anouska van der Zee» (en neerlandès). Team NL. [Consulta: 28 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Banc Central de Luxemburg

El Banc Central de Luxemburg (fr: Banque Centrale du Luxembourga, BCL) és el banc central del Gran Ducat de Luxemburg. Va ser fundat el 1998, alhora que es creava el Banc Central Europeu, per les lleis del 22 d'abril i 23 de desembre. El Banc és part integrant del Sistema Europeu de Bancs Centrals. Era responsable de, entre altres coses, la producció de moneda i paper moneda de curs legal de franc luxemburguès, abans que Luxemburg adoptés l'euro el 2002.
Les oficines centrals del Banque Centrale du Luxembourg estan localitzades al Boulevard Royal, a la capital del Ducat.

## Referències

* Ernest Mühlen, Monnaie et circuits financiers au Grand-Duché de Luxembourg, Université Internationale de Sciences Comparées, Luxembourg, 1968.
* Roger Croisé, René Link, La législation monétaire au Grand-Duché de Luxembourg de 1815 à nos jours, Edition Lux-Numis, Luxembourg,1988, 639 p.

## Enllaços externs

* Banc Central de Luxemburg - Lloc web oficial
* European Central Bank
# Verdet de ventre taronja occidental

El verdet de ventre taronja occidental (Chloropsis hardwickii) és un ocell de la família dels cloropseids (Chloropseidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el bosc obert i matolls dels turons del nord-oest de l'Índia, Myanmar, nord-oest de Tailàndia, nord de Laos i Malaca.

## Referències

* ↑ «Verdet de ventre taronja occidental». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022 (català)
# Via Crucis (Benissanet)

El Via Crucis de Benissanet és una obra de Benissanet (Ribera d'Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Es tracta d'una sèrie de rajoles policromades situades dins del nucli urbà de la població de Benissanet, a les façanes d'alguns dels edificis del traçat comprès entre la plaça Catalunya i el cementiri, pel carrer del Calvari. Els templets i mosaics del Viacrucis es van destruir durant la Guerra Civil el 1936.

## Descripció

Les rajoles fan referència a les estacions del Via Crucis mitjançant imatges figuratives corresponents a la passió de Jesucrist, des del moment de la seva detenció fins a la seva crucifixió i sepultura. S'han conservat un total de quatre d'aquestes "estacions", situades als números 2, 8 i 54 del carrer del Calvari. Només una d'elles conserva el templet original on anaven inserides, la casa de la Travessia del Calvari, 1, tot i que l'estació està situada a la façana del mateix carrer que les anteriors. Cada plafó està format per quatre rajoles adossades i, a l'extrem superior, presenten el número de cada estació. En concret es conserven els números 1, 2, 3 i 6. Els plafons anaven inserits dins d'una fornícula quadrada que presentava un ampit de maons motllurat i una coberta piramidal arrebossada, amb ràfec fet de maons. Els plafons situats als números 2 i 8 presenten els templets restituïts.

## Referències

* 1 2 3 «Via Crucis». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].

## Enllaços externs

* «Via Crucis». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Colònia Jordana

«Colònia Jordana» té aquests significats:
* Colònia Jordana, colònia tèxtil de Sant Joan de les Abadesses, també coneguda com a Cal Gat
* Colònia Jordana o Can Jordana, antiga colònia tèxtil de Ripoll, actualment ocupada per una indústria metal·lúrgica, també coneguda com a Colònia Sorribes.
# Banc Central de l'Azerbaidjan

El Banc Central de la República de l'Azerbaidjan (en àzeri: Azərbaycan Respublikasının Mərkəzi Bankı) és el banc central o banc de reserves de l'Azerbaidjan. El seu edifici, es troba en Bakú. El gerent del banc central és Elman Rustamov.
Abans de la caiguda de la Unió Soviètica, era part del Gosbank, el banc central de la Unió Soviètica. El 18 d'octubre de 1991, Azerbaidjan va declarar la seva independència, i el nou Banc Central de la República de l'Azerbaidjan va ser establert l'11 de febrer de 1992, per decret presidencial, que oficialment se substituiran el poder azerbaidjanès de Gosplan.
L'objectiu principal del banc central de l'Azerbaidjan és el de regular la moneda en circulació, mitjançant la implementació de la política monetària, combatre la inflació i del manteniment de l'estabilitat econòmica a l'Azerbaidjan. És el responsable de l'encunyació de monedes i bitllets de curs legal, el Manat azerbaidjanès, que es va introduir el 1992.

## Vegeu també

* Economia de l'Azerbaidjan
* Manat azerbaidjanès

## Enllaços externs

* Banc Central de l'Azerbaidjan - Lloc web oficial (àzeri) (anglès)
# Zhengminghuaïta

La zhengminghuaïta és un mineral de la classe dels sulfurs.

## Característiques

La zhengminghuaïta és un sulfur de fórmula química Cu₆Fe₃As₄S₁₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2022, i publicada l'any 2024. Cristal·litza en el sistema trigonal.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a la col·lecció mineralògica del Museu Geològic de la Xina, a Beijing (República Popular de la Xina), amb el número de catàleg: m16136.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Zimudang, situada al comtat de Xingren, dins de Qianxinan (Guizhou, República Popular de la Xina). Aquesta mina xinesa és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Zhengminghuaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 14 novembre 2022].
* ↑ Gu, Xuexiang; Zhang, Yongmei; Fan, Guang; Li, Ting; Dong, Shuyi; Peng, Yiwei; Zhang, Yingshuai; Li, Ling; Ge, Zhanlin «Zhengminghuaite, Cu6Fe3As4S12, a new sulfosalt mineral from the Zimudang Carlin-type gold deposit in southwestern Guizhou, China». American Mineralogist, 109, 7, 01-07-2024, pàg. 1220–1227. DOI: https://doi.org/10.2138/am-2023-9078 [Consulta: 10 juliol 2024].
# Vespadelus vulturnus

Vespadelus vulturnus és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. És endèmic del sud-est d'Austràlia, incloent-hi l'illa de Tasmània. Els seus hàbitats naturals són els boscos mixtos temperats i els boscos esclerofil·les secs i humits. El nom específic deriva de Vulturnus, el nom que donaven els antics romans al vent del sud-est, en referència a la part d'Austràlia on viu aquest ratpenat.

## Reproducció

Les femelles pareixen una sola cria.

## Estat de conservació

No sembla que hi hagi grans amenaces per a aquesta espècie, encara que la desforestació per a l'obtenció de sòl agrícola al nord de Nova Gal·les del Sud en sigui una de potencial.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2015-06-14 a Wayback Machine. (anglès)
* 1 2 3 4 Lumsden, L.; Pennay, M. Vespadelus vulturnus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 22 juliol 2014.
* ↑ Tidemann, C. R., Pennay, M., Ford, G. I. i Law, B. S., 2008. Little Forest Bat, Vespadelus vulturnus. A: S. Van Dyck i R. Strahan (eds), The mammals of Australia. Tercera edició, pp. 572-573. Reed New Holland, Sydney, Austràlia.
* ↑ Thomas, 1914. Annals and Magazine of Natural History, ser. 8, 13: 440.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Colònia Fàbregues

La colònia Fàbregues és una antiga colònia tèxtil del riu Freser, al municipi de Campelles, (Ripollès), actualment desapareguda. S'hi manté només una central hidroelèctrica.

## Història

La colònia Fàbregues de Campelles fou una petita colònia industrial que es va formar a redós de la fàbrica de filats de cotó que va construir J. Costa, juntament amb un grup d'habitatges, a principis del segle xx. Posteriorment s'hi instal·là la raó social Joan Fábregues, Jorba e Hijos, que donà el nom definitiu de colònia Fàbregues a les instal·lacions. L'incendi de l'any 1979 destruí la totalitat de la fábrica. Conserva una capella dedicada a Sant Joan Els habitatges dels treballadors van ser aterrats a finals dels anys vuitanta de segle xx. El que es manté en funcionament avui en dia és la central hidroelèctrica, un edifici de factura moderna que substitueix la central antiga que aprofitava les instal·lacions de l'antiga fàbrica de la colònia Fàbregas, avui inexistent. La central es nodreix de l'aigua que li aporta el canal de can Costa. En aquesta zona del municipi de Campelles s'hi està desenvolupant actualment un petit polígon industrial.

## Referències

* ↑ Serra Rotés, Rosa «El patrimoni industrial de l'Alt Ter». Revista de Girona, 213, juliol-agost 2002, pàg. 52-57.
* ↑ «colònia Fàbregues». Enciclopèdia.cat. Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 16 febrer 2015].
* ↑ «Central Fàbregas». Consorci del Ter. [Consulta: 16 febrer 2015].
# Ana Michavila Núñez

Ana Michavila Núñez (Madrid, 18 de gener de 1971) és una advocada i política espanyola, diputada a les Corts Valencianes en la VI i VII legislatures.
Llicenciada en dret, és germana de José María Michavila Núñez. Militant del Partido Popular, en 2002 fou nomenada directora del Gabinet del Delegat del Govern a la Comunitat Valenciana Juan Cotino Ferrer. Fou escollida diputada a les eleccions a les Corts Valencianes de 2003 i 2007, tot i que renuncià a l'escó el juny de 2007. El 21 de juny 2003 fou nomenada Directora de Gabinet del President de la Generalitat Valenciana Francesc Camps i Ortiz ocupant el càrrec fins a octubre de 2009. Posteriorment ha treballat com a advocada a Madrid.

## Referències

* ↑ Javier Paniagua Fuentes i J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.368. ISBN 9788495484802.
* ↑ «Fitxa a les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 30 juliol 2015].
* ↑ Decret del nomenament
* ↑ Decret del cessament
* ↑ Ana Michavila a abogadoinspain.com
# William Shipley

William F. Shipley (1921 – 20 de gener de 2011) fou un lingüista i parlant del maidu del Nord de Califòrnia.
Shipley va estudiar antropologia i lingüística amb Alfred Kroeber, i lingüística amb Mary R. Haas a la UC Berkeley. Durant la Segona Guerra Mundial, va participar en un programa de la Universitat de Berkeley per a ensenyar a parlar mandarí als soldats de l'exèrcit dels Estats Units.
Shipley començà a estudiar maidu de la muntanya el 1953 amb Maym Benner Gallagher, una anciana maidu. Continuà treballant amb Kenneth Holbrook per continuar documentant i registrant la llengua maidu. Llur col·laboració va donar lloc a un llibre de textos maidu i un diccionari així com una gramàtica del maidu.
Shipley va ensenyar com a professor de lingüística a la UC Santa Cruz des de 1966 a 1991. Després de la seva jubilació va continuar treballant en la difusió dels coneixements sobre la llengua i la cultura maidum. El seu llibre de relats maidu traduïts, The Maidu Indian Myths and Stories of Hánc’ibyjim, fou publicat per Heydey Books el 1991. Va morir de complicacions de pneumònia el 20 de gener de 2011.

## Referències

* 1 2 Baković, Eric. «William F. Shipley, 1921-2011». Language Log, 03-02-2011. [Consulta: 3 febrer 2011].
* ↑ Reti, Irene. «Out in the Redwoods: Interview with William Shipley». Out in the Redwoods Regional History Project. University Library, UC Santa Cruz. [Consulta: 29 setembre 2009].
* ↑ Slater, Dashka. «Keepers of a Lost Language». Mother Jones Magazine, July/August 2004. [Consulta: 29 setembre 2009].
* ↑ Shipley, William F. Maidu Texts and Dictionary. 33. University of California, 1963. OCLC 568945.
* ↑ Shipley, William F. Maidu Grammar. 41. University of California, 1964. OCLC 254471823.
# Valga

Valga és un municipi de la Província de Pontevedra a Galícia. Pertany a la Comarca de Caldas. Limita al nord amb Dodro, Pontecesures i Padrón; Catoira i Caldas de Reis al sud; Cuntis i A Estrada a l'est i Rianxo i Dodro a l'oest.

## Parròquies

* Campaña (Santa Cristina)
* Cordeiro (Santa Comba)
* Setecoros (San Salvador)
* Valga (San Miguel)
* Xanza (Santa María)

## Valguesos cèlebres

* Xesús Ferro Couselo, historiador i investigador gallec (1906-1975).
* La Bella Otero, ballarina i actriu de la Belle Époque

## Ciutats agermanades

* Tvrdošín, Eslovàquia

## Referències

Viccionari
# Clepticus africanus

Clepticus africanus és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes present a la costa nord de l'illa de São Tomé.

## Referències

* ↑ BioLib
* ↑ FishBase (anglès)
# William Sherard

William Sherard (27 de febrer de 1659 – 11 d'agost de 1728) va ser un botànic anglès. Proper a John Ray, en el seu temps va ser considerat un dels botànics anglesos més prominent.

## Biografia

Sherard nasqué a Bushby, Leicestershire i estudià al St John's College, Oxford des de 1677 fins a 1683. Estudià botànica a París entre els anys 1686 a 1688 sota Joseph Pitton de Tournefort i va ser amic i deixeble de Paul Hermann a Leyden entre 1688 i 1689.
Sherard va ser cònsol britànic a Esmirna (1703 - 1716), durant aquells temps acumulà una fortuna. Quan tornà a Anglaterra va ser patrocinador d'altres naturalistes, incloent a Johann Jacob Dillenius, Pietro Antonio Micheli, Paolo Boccone i Mark Catesby. Va fer que es publiqués l'obra de Sebastien Vaillant, Botanicon parisiense (1727) o el Musaeum zeylanica de Hermann.

## Obres

Sherard va contribuir en l'obra de John Ray, Stirpium publicada el 1694. Va ser coeditor de l'obra de Paul Hermann, Paradisus Batavus (1698). Cap a l'any 1700 s'embarcà en la consinuació de l'obra de Caspar Bauhin, Pinax que aquest havia deixat sense acabar.
William Sherard era germà de James Sherard. L'obra famosa Hortus Elthamensis de Dillenius, sovint citada per Linnaeus era una descripció de les plantes rares que James Sherard cultivava al seu jardí d'Eltham a Kent.
El gènere de plantes Sherardia l'honora i li va donar aquest nom Sébastien Vaillant l'any 1718.

## Referències

* ↑ Tilmouth, Michael «James Sherard, an English Amateur Composer». Music and Letters, 47, 4, 1966, pàg. 313–322. DOI: 10.1093/ml/47.4.313.; p. 319.
* ↑ (francès) (llatí) L'Établissement de trois nouveaux genres de plantes […], p. PA46, a Google Books
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* Dictionary of National Biography
# Vespadelus regulus

Vespadelus regulus és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. És endèmic del sud d'Austràlia, incloent-hi l'illa de Tasmània. Té una gran varietat d'hàbitats naturals, incloent-hi boscos esclerofil·les secs i humits, matollars, matollars i boscos temperats mixtos. També se'l troba a les zones agrícoles i urbanes amb vegetació És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, regulus, significa «reietó» en llatí).

## Reproducció

Les femelles pareixen una sola cria després d'un període de gestació d'uns tres mesos.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life Arxivat 2015-06-14 a Wayback Machine. (anglès)
* 1 2 Lumsden, L.; Reardon, T.; Pennay, M. Vespadelus regulus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 22 juliol 2014.
* ↑ Thomas, 1906. Proceedings of the Zoological Society of London, 1906: 470, 471.
* ↑ Tidemann, C. R. i Law, B. S., 2008. Southern Forest Bat, Vespadelus regulus. A: S. Van Dyck i R. Strahan (eds), The mammals of Australia. Tercera edició, pp. 569-570. Reed New Holland, Sydney, Austràlia.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :