OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# MKUltra

MKUltra és el nom en clau d'un projecte secret il·legal de la CIA del 13 d'abril de 1953 fins als 1970 que tenia per objectiu manipular mentalment algunes persones injectant-los substàncies psicotròpiques o amb senyals bioelèctrics (subprograma 119). Del 1951 al 1963, el projecte es deia Artichoke; el projecte Bluebird (1951-1953) hi està relacionat. El projecte fou desvelat l'any 1975.
El 1953 el farmacòleg S. Gottlieb, director de la Divisió Química de la CIA, va rebre diners per a portar endavant el projecte MKULTRA. Dos agents foren enviats a la central de Sandoz, a Basilea, perquè hi aconseguiren materials. Van rebre 40 grams dels 10 kilograms que es volia adquirir.
El 1959 la CIA va perdre l'interès en seguir experimentant amb LSD per les conclusions d'un congrés de la Josiah Macy Foundation, on es trobà que el LSD era farmacològicament segura.

## Referències

* ↑ Comité Selecte per a estudiar operacions governamentals. Book I: Foreign and Military Intelligence. Washington: Oficina d'Impremta dels Estats Units, 1976, p. 390.
* ↑ http://documents.theblackvault.com/documents/mkultra/MKULTRA3/DOC_0000017376/0000017376_0021.TIF
* ↑ Escohotado, 1990, p. 26.
* ↑ Escohotado, 1990, p. 28.
* ↑ Escohotado, 1990, p. 28-29.

## Bibliografia

* Escohotado, Antonio. Historia general de las drogas, 3. Madrid: Alianza, 1990. ISBN 84-206-0404-6.

## Vegeu també

* Operació Whitecoat

## Enllaços externs

* http://www.theblackvault.com/documentarchive/cia-mkultra-collection/
# Marcel Glesener

Marcel Glesener (Esch-sur-Alzette, 17 d'abril de 1937) és un polític i sindicalista luxemburguès. Membre del Partit Popular Social Cristià (CSV), és diputat legislatiu, a Cambra de Diputats de Luxemburg.
Glesener ha estat un membre del Partit des de 1957. Va ser president de la Federació de Sindicats Cristians Luxemburguesos (LCGB) entre 1980 i 1996, on va succeir al càrrec a Jean Spautz. Va ser elegit per a la Cambra de Diputats a les eleccions de 1989, en representació de la circumscripció del Sud. Des d'aleshores ha estat reelegit a Les eleccions de 1994, 1999 i 2004. Va rebre l'Orde del Mèrit del Gran Ducat de Luxemburg en el grau de Comandat, promoció 2004).

## Referències

* ↑ «Remise de décorations» (en francès). Chambre des Députés Luxembourg, 2004. [Consulta: 13 octubre 2015].
# Marcel Gouzy

Marcel Gouzy (Sant Feliu d'Amunt, 15 de març de 1908 - Pau, 1987) va ser un poeta nord-català que publicà en francès.
Ultra la seva obra publicada en llibres, col·laborà en revistes literàries com Els Marges, Ars Carminis i Tramontane.
El seu fill Jep Gouzy i Anrich (1933) fou professor de castellà i poeta en llengua catalana.

## Obres

Obres de l'autor:
* Primavères (1927)
* Ce village où meurent les fontaines Prades: Roca, 1968
* Clariana (1971)
* Ces joies que l'on appelle intérieures Prades: J.Legrand, 1974
* Les sentiers de ma mémoire I. Le pain de brique Prades: Revue Conflent, 1981

## Referències

* 1 2 3 «Marcel Gouzy». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Qui és qui de les lletres catalanes Arxivat 2005-03-01 a Wayback Machine.
# Marek Hamšík

Marek Hamšík (Banská Bystrica, 27 de juliol de 1987) és un futbolista eslovac que juga a la posició de centrecampista ofensiu.

## Trajectòria futbolística
### Inicis

Tot i que es va començar a formar com a jugador a l'equip de la seua ciutat natal, l'FK Dukla Banská Bystrica, Hamšík mai va arribar a debutar amb el primer equip. L'any 2002 fitxà per un gran de la Lliga eslovaca, l'Slovan Bratislava. Equip amb el qual jugà majoritàriament amb les categories inferiors, només va arribar a jugar un partit amb el primer equip, això sí, marcant un gol.

### Brescia

L'any 2004 fou fitxat pel Brescia Calcio italià per uns 500.000 €, arribà com un jove jugador de futur que encara no havia complert els 18 anys. La temporada 2004/05 només jugà un partit a la Serie A. El Brescia Calcio va acabar descendint de categoria i Hamšík va jugar les dues següents temporades a la Serie B, marcant 10 gols amb 65 partits.

### SSC Napoli

L'SSC Napoli confià amb el jove jugador eslovac en el seu retorn a la Serie A, fitxà al jugador l'estiu del 2007 per una xifra propera als 5.5M€. Aquell mateix estiu el jugador va ser ofert a l'Inter de Milà, a la Juventus FC i a l'AC Milà, però tots tres equips el refusaren. El seu rendiment amb l'equip napolità li ha valgut el reconeixement a nivell internacional, i fins i tot s'ha especulat amb el possible interès del FC Barcelona.

### Selecció

Amb la selecció eslovaca va prendre part del Mundial 2010. Aquesta va ser la primera vegada que Eslovàquia arribà a la fase final d'un Mundial, caigué eliminada a vuitens de final per la selecció dels Països Baixos pel resultat de 2-1. Hamšík és el capità del combinat nacional.

## Palmarès
### SSC Napoli

* 2 Copes d'Itàlia: 2011-12, 2013-14
* 1 Supercopa d'Itàlia: 2014

### Trabzonspor

* 1 Lliga turca: 2021-22
* 1 Supercopa turca: 2022

## Referències

* ↑ «El tres clubs que van rebutjar al determinant Hamsik». Web de Futbol Mercado. Arxivat de l'original el 2010-02-19. [Consulta: 19 febrer 2010].
* ↑ «El Barça segueix a l'eslovac Hamsik». Web del Diari Sport. [Consulta: 19 febrer 2010].

## Enllaços externs

* Fitxa tècnica al web de l'SSC Napoli Arxivat 2008-12-17 a Wayback Machine. (italià)
* Fitxa tècnica a ESPN (anglès)
# Marcelo Trobbiani

Marcelo Trobbiani (17 de febrer de 1955) és un exfutbolista argentí i entrenador.

## Selecció de l'Argentina

Va formar part de l'equip argentí a la Copa del Món de 1986.

## Referències

* ↑ Marcelo Trobbiani vs Guillermo Rivarola, manager dispute
* ↑ Sport Huancayo: jugadores brasileños denuncian discriminación de Marcelo Trobbiani Arxivat 2015-02-22 a Wayback Machine. a depor.pe
* ↑ Marcelo Trobbiani Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Marcelo Trobbiani a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Boca Juniors profile Arxivat 2015-12-08 a Wayback Machine. (castellà)
# Marcelo Vega

Marcelo Vega (Copiapó, 12 d'agost de 1971) és un futbolista xilè retirat que ocupava la posició de davanter. Va ser trenta vegades internacional amb el seu país, tot marcant un gol. Amb el combinat de Xile hi va participar en el Mundial de França de 1998. També va estar present a les Copes Amèrica de 1991 i 1993. Va desenvolupar bona part de la seua carrera en clubs xilens, com la Unión Española, el Colo-Colo o la Universidad de Chile. Fora del seu país va militar al CD Logroñés espanyol, diversos equips estatunidencs, al Racing de Avellaneda argentí i al Cienciano peruà.

## Referències

* ↑ Mundialistas chilenos
* ↑ Marcelo Vega a National-Football-Teams.com (anglès)
# Mas Vell (Tarragona)

El Mas Vell és una obra de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Mas petit, només té dues plantes. Té dos cossos que formen un angle, limitant un pati que s'acabà per tancar pels altres dos costats amb una tàpia.
Coberta a una i dues vessants de teules amb cabirons de fusta. Destaquen parets i arcades d'obra seca.

## Història

El 1944 s'acabà la reconstrucció de l'edifici el qual es fou ocupat per els actuals propietaris.

## Referències

* 1 2 3 «Mas Vell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 juny 2020].
# Mas Vell (Sant Boi de Lluçanès)

El Mas Vell és un edifici de Sant Boi de Lluçanès (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una petita casa de planta irregular i molt allargada amb teulada a dos vessants.
A la façana principal només hi ha una porta amb els muntants de maó vist i una petita obertura. A la part dreta de la porta hi ha un pou de pedra adossat. A la façana lateral dreta hi ha una part aixecada sobre pedra argilosa, tota la casa s'adapta a la topografia del terreny. Davant la casa hi ha dues cabanes.

## Història

No tenim notícies històriques d'aquest mas si bé tot fa pensar que deu ser una masoveria del mas Codines.

## Referències

* 1 2 3 «Mas Vell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 març 2019].
# Margaret Kennedy

Margaret Kennedy (23 d'abril de 1896 – 31 de juliol de 1967) va ser una novel·lista, dramaturga i guionista anglesa.
Apart d'escriure un bon nombre de novel·les, va treballar també escrivint teatre i guions o diàlegs de cinema. La seva novel·la més popular va ser La Nimfa Constant (The Constant Nymph), traduïda al català per Rafel Tasis i publicada a Badalona l'any 1931. Una altra obra d'èxit va ser La festa (1949), publicada en català per Navona, inspirada en els pecats capitals.

## Referències

* ↑ Le Nouveau Dictionnaire des auteurs, de tous les temps et de tous les pays, volume 2, Paris, éditions Laffont-Bompiani, 1994, pg 1681.
# Martin Suter

Martin Suter (nascut el 29 de febrer de 1948 a Zúric) és un autor suís. Es va fer conegut per la seva columna setmanal Business Class al diari Weltwoche (1992-2004), posteriorment al Tages-Anzeiger, i una altra columna al "NZZ Folio". Les columnes s'han publicat com a nou llibres.
Suter ha publicat catorze novel·les, escrit quatre obres teatrals i set guions, pels quals ha rebut diversos premis
Està casat amb l'estilista Margrith Nay Suter i viu a Eivissa i Guatemala.
Suter va treballar anteriorment com a redactor i director creatiu en publicitat abans de decidir concentrar-se completament en la seva carrera d'escriptor el 1991. Va aconseguir el seu gran avenç amb la seva novel·la Small World el 1997, que va ser publicada per Diogenes Verlag i va rebre el Prix du premier roman. El 2007 va escriure tres texts per Stephan Eicher per al seu àlbum Eldorado : Weiss Nid Was Es Isch, Charly i Zrügg Zu Mir i dos altres el 2012 per L'Envolée.

## Obres

* Jenatsch (1987) Premi al millor guió al XX Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Sitges.
* Small World, novel·la, 1997. Small World, (film : Small World)
* Beresina oder Die letzten Tage der Schweiz, dirigida per Daniel Schmid), guió, 1999
* Business Class, recull de columnes, 2000
* Die dunkle Seite des Mondes, novel·la, 2000
* Ein perfekter Freund, novel·la, 2002
* Lila, Lila, novel·la, 2004
* Huber spannt aus, collected columns, 2005
* Der Teufel von Mailand, novel·la, 2006.
* Der letzte Weynfeldt, novel·la, 2008.
* Der Koch, novel·la, 2010.
* Allmen und die Libellen, novel·la, 2010,
* Allmen und der rosa Diamant, novel·la, 2011
* Abschalten, 2012
* Die Zeit, Die Zeit, novel·la, 2012
* Allmen und die Dahlien (Allmen and the Dahlias), novel·la, 2013
* Allmen und die verschwundene María , novel·la, 2014
* Montecristo, novel·la, 2015. Montecristo, transl. by Jamie Bulloch. Harpenden (Herts), No Exit Press, 2016, ISBN 978-1-84344-830-3.
* Elefant, novel·la, 2017,
* Allmen und die Erotik, novel·la, 2018
* Allmen und der Koi, novel·la, 2019
* Alle sind so ernst geworden (amb Benjamin von Stuckrad-Barre), novel·la, 2020

## Referències

* ↑ «Diogenes Verlag - Martin Suter» (en alemany). [Consulta: 1r octubre 2020].
* ↑ « Les deux lauréats du prix du premier roman 1998 », article du site Les Echos, du 28 octobre 1998. Arxivat 2018-01-27 a Wayback Machine. (consulté le 26 janvier 2018)
* ↑ El jurado de Sitges premió la fantasía del filme "Un cuento de hadas húngaro", La Vanguardia, 12 d'octubre de 1987
* ↑ «Martin Suter, Montecristo». Diogenes. [Consulta: 2 març 2015].
# Mardiene

Mardiene (Mardyene Μαρδυηνή) fou un districte de Pèrsia que segons Claudi Ptolemeu s'estenia per la costa del mar. El seu nom derivaria segurament de les tribus del mardes (mardi) o amardis (amardi).

## Referències

* ↑ Smith, William. A New Classical Dictionary of Greek and Roman Biography, mythology and Geography: Partly Based Upon the Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1871, p. 477.
# María Isabel de Baviera

María Isabel de Baviera (Landshut, 5 de maig de 1784 - París, 1 de juny de 1849) Maria Elisabeth Amalie Franziska de Baviera va ser una duquessa de Baviera i per matrimoni princesa de Wagram i duquessa de Neuchâtel.
Maria Elisabet era filla del duc Guillem de Baviera (1752-1837) del seu matrimoni amb Maria Anna (1753-1824), filla del comte Palatí i del duc Federico Miquel de Zweibrücken-Birkenfeld i germana del futur rei de Baviera Maximilià I. Durant un breu temps, es va parlar de Maria Elisabet com la núvia de l'emperador Francesc I.
El 9 de març de 1808 es va casar amb el mariscal francès Louis-Alexandre Berthier (1753-1815), príncep de Wagram i duc de Neuchâtel. El matrimoni es va produir per desig exprés de l'emperador Napoleó I. El rei Maximilià Josep va assignar a la parella la Nova Residència a Bamberg per a la seva cort. Després de la caiguda de Napoleó, la parella va perdre el principat sobirà de Neuchâtel però va conservar totes les altres dignitats. L'1 de juny de 1815, el marit de Maria Elisabeth va caure des d'una finestra del 2n pis dels apartaments imperials de l'antiga residència del príncep-bisbe a uns 20 metres per la Residenzstrasse i va morir ("la defenestració de Bamberg"). Hi ha una placa a la seva memòria. El final de Berthier podria haver estat tan bé un accident com un suïcidi. Diuen els rumors que Berthier va ser assassinat per sis emmascarats que el van defenestrar.

## Descendència

Maria Elisabeth va tenir els següents fills del seu matrimoni:
* Napoleó Alexandre (1810-1887), príncep de Wagram ⚭ 1831 Zenaïde Françoise Clary (1812–1884)
* Caroline Josephine (1812–1905) ⚭ 1832 Baró Alphonse Napoléon d'Hautpoul (1806–1889)
* Marie Anne Wilhelmine Alexandrine Elisabeth (1816–1878) ⚭ 1834 Jules Lebrun, duc de Plaisance (1811–1872)

## Referències

* ↑ Oskar Criste: Napoleon und seine Marschälle, Band 4, C.W. Stern, 1906, S. 54
* ↑ Freunde Mainfränkischer Kunst und Geschichte: Mainfränkisches Jahrbuch für Geschichte und Kunst, Band 34–35, Freunde Mainfränkischer Kunst und Geschichte., 1982, S. 83

## Bibliografia

* Georg Hassel: Estat europeu general i adreça: Manual, 1816, pàg. 90
* Karl August Schimmer: La revolució francesa i les seves conseqüències, J. P. Sollinger, 1838, pàg. 179
# Marí de Besalú

* Per a altres significats, vegeu «Sant Marí».
Marí, bisbe i confessor fou un bisbe, venerat com a sant al monestir benedictí de Sant Pere de Besalú, on eren les seves restes. Era venerat a l'Església catòlica i, tret del santoral, encara en manté en els de l'Església Ortodoxa.

## Hagiografia i veneració

No se sap res de la seva vida i ni tan sols del temps que visqué. Antoni Vicenç Domènec diu que el cos, juntament amb els dels sants Evidi i Patró, era venerat en aquest monestir, i que els reliquiaris eren a l'altar major amb llànties enceses permanentment. Diu també que la festivitat de Marí s'hi celebrava el 19 d'agost, amb ofici propi de bisbe i confessor. A l'altar major, sobre l'arca de les relíquies, hi havia una talla que el representava com a bisbe.
Probablement, com les d'altres cossos sants recollits al monestir (com els sants Prim i Felicià d'Agen), eren restes de persones venerades provinents d'altres llocs i custodiades al cenobi, però la pèrdua de les restes, els arxius i el mateix monestir fan impossible poder esbrinar a qui corresponien. En tot cas, era un bisbe anterior al segle x, segle de fundació del monestir.
A partir d'aquestes poques dades, alguns santorals antics parlen d'un Marí de Besalú, abat i bisbe de Besalú, mort cap al 800. L'errada és evident, ja que el monestir no fou fundat fins al 977 i el bisbat de Besalú només tingué vigència entre 1017 i 1020.
La desamortització del segle xix provocà l'abandonament del seu culte i la desaparició de les restes i altres materials que podrien haver contribuït a aclarir la qüestió. Consta com a sant probablement real als Acta sanctorum dels bol·landistes, tot i que no pot donar més dades que les transmeses per Domènec. Tret del Martirologi romà per manca de dades, es manté en els santorals de l'Església Ortodoxa, que van recollir el santoral catòlic previ a la separació.

## Bibliografia

* Acta sanctorum. Vol. 36, "Augusti", T. III. Antverpiae: apud Bernardum Albertum van der Plassche, 1737. "De S. Marino episcopo conf.", p. 731.
* Antoni Vicenç Domènec. Historia general de los santos y varones ilustres en santidad del Principado de Cataluña. Barcelona: Gabriel Graells, Giraldo Dotil, 1602, p. 54-56.
* Jean Croiset. Novissimo año cristiano, o, Ejercicios devotos para todos los dias del año. Barcelona: Libr. Catolica de Pons y Ca., 1847. p. 551.
# Marí

«Marí» té aquests significats:
* Mariner
* Relatiu a la mar. Vegeu:
** Blau marí
** Corb marí
** Corb marí emplomallat
** Corb marí gros
** Elefant marí
** Falcó marí
** Fonoll marí
** Lleó marí
** Llop marí de les Galápagos
** Monstre marí
** Serpent marí
** Vell marí
** Porc marí
* Geografia: Marí El, república de Rússia.
* Onomàstica:
** Marí o Publi Carvili Marí, usurpador del tron imperial romà, probablement la mateixa persona que Pacacià.
** Marí cognom provinent d'Eivissa i que significa relatiu o pertanyent al mar. Actualment les províncies espanyoles amb més habitants amb cognom Marí són les Illes Balears, València, Barcelona i Alacant.
** Marí de Flàvia Neàpolis, filòsof i retòric grec
** Sant Marí el Diaca, anacoreta i fundador de la república de San Marino
** Sant Marí de Bitínia, nom adoptat per Marina el Monjo, que visqué com a monjo al s. VII.
** Marí de Tir, geògraf i matemàtic grec
** Marí (metge), metge i anatomista grec
** Marí, bisbe de València durant l'època visigòtica.
** Alonso Marí Calbet, polític eivissenc.
** Antoni Marí Calbet, polític eivissenc.
** Bartomeu Marí Marí, farmacèutic i empresari eivissenc.
** Bartolomé Marí-Mayans Tur, empresari eivissenc.
** Bernabé Marí i Chirivella, comerciant, empresari i polític valencià
** Bernat Joan i Marí, polític i professor eivissenc.
** Esperança Marí Mayans, política formenterera.
** Isidor Marí Mayans, filòleg eivissenc
** Joan Marí Cardona, religiós i historiador eivissenc.
** Joan Marí de la Fuente, periodista formenterenc.
** Joan Marí Tur, polític eivissenc.
** Josep Marí Marí, pintor i escriptor eivissenc.
** Manel Marí, escriptor eivissenc.
** Pedro Marí Torres, empresari eivissenc.
** Rafel Marí Llacer, empresari mallorquí.

## Vegeu també

* Mari
* Joan Marí
Viccionari
# Marí de Flàvia Neàpolis

Marí de Flàvia Neàpolis (grec antic: Μαρῖνος ὁ Νεαπολίτης) (Nablus, c. 440 $^{(Gregorià)}$ - Atenes, c. 500) va ser un filòsof i retòric grec nascut a Flàvia Neàpolis (actualment Nablus), a Palestina, era, doncs, un samarità que es va convertir al politeisme. Va ser deixeble i successor de Procle a l'Acadèmia platònica i, a la seva mort, el va succeir com a cap de l'Acadèmia. Sobre Procle va escriure una biografia hagiogràfica que s'ha conservat fins als nostres dies. Va escriure a més dues obres astronòmiques i un comentari a les Dades d'Euclides que també s'han conservat.
Un epigrama sobre la vida de Procle es conserva a l'Antologia grega. Procle va morir el 485 però Marí li va sobreviure i encara vivia en temps d'Anastasi I Dicor (491-518).

## Referències

* ↑ van der Horst, 2019, p. 290.
* ↑ Edwards, 2012, p. 1.
* ↑ Tihon, 1976, p. 167 i ss.
* ↑ Masalha, 2022, p. 72.
* ↑ S., 1846, p. 951.

## Bibliografia

* Edwards, Mark J. «Marinus of Neapolis». A: Roger S. Bagnall, Kai Brodersen, Craige B. Champion, Andrew Erskine, Sabine R. Huebner (eds.). The Encyclopedia of Ancient History (en anglès). Wiley, 2012. ISBN 978-1-4051-7935-5.
* Masalha, Nur. Palestine across Millennia (en anglès). Bloomsbury Publishing, 2022. ISBN 978-0-7556-4294-6.
* S., P. «Marinus». A: William Smith (ed.). Dictionary of Greek and Roman biography and mythology (en anglès). Taylor and Walton, 1846, p. 951.
* Tihon, Anne «Notes sur l'astronomie grecque au Ve siècle de notre ére» (en francès). Janus, Vol. 63, 1976, pàg. 167-154. ISSN: 0021-4264.
* van der Horst, Pieter «The Ancient Samaritans and Greek Culture» (en anglès). Religions, Vol. 10, Num. 4, 2019, pàg. 290. DOI: 10.3390/rel10040290. ISSN: 2077-1444.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Marí de Flàvia Neàpolis» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Walzwe, R. «Marinus» (en anglès). Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 4 agost 2013]..
# Masjoan (Sant Pere de Vilamajor)

Masjoan o Mas Joan és una masia ramadera, propera a l'esglesiola de Santa Susanna, a 769 metres sobre el nivell del mar, al veïnat de Santa Susanna de Vilamajor, dins del massís del Montseny, al municipi de Sant Pere de Vilamajor (Vallès Oriental).

## La masia

Masjoan surt documentat el 1730. Ha estat ocupada de forma permanent. Actualment és un equipament del Parc Natural del Montseny. És d'arquitectura modesta. L'estructura original era de la família II, és a dir, planta baixa i pis de només dues crugies amb una coberta a dues aigües amb el carener perpendicular a la façana principal. Les parets són de càrrega de pedra pissarra. No té portals ni finestrals de pedra treballada.
A la festa de Santa Susanna, cada 11 d'agost, la masia solia convertir-se en fonda per un dia per acollir els visitants dels veïnats veïns que s'agrupaven per a celebrar l'aplec.

## La font

La font de Masjoan, situada sobre de la masia, té poc cabal d'aigua; tot i així, és un dels pocs punts d'aigua de la zona.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Herrero Baró, Higini. Rutes d'Aigua. Baix Montseny: Centre d'Estudis de Sant Pere de Vilamajor, 2003. ISBN DL GI-1566/2002.
# Mask

«Mask o The Mask» té aquests significats:
Cinema:
* Mask (pel·lícula), pel·lícula de 1985 dirigida per Peter Bogdanovich i protagonitzada per Eric Stoltz i Cher
* La màscara (The Mask), pel·lícula de 1994 protagonitzada per Jim Carrey i Cameron Diaz
Altres:
* M.A.S.K., sèrie de televisió animada (1985-1986)
* The Mask (sèrie), sèrie de televisió animada basada en la pel·lícula homònima de 1994
* The Mask (videojoc), videojoc basat en la pel·lícula homònima de 1994
# Matilde Bianchi

Matilde Bianchi (Montevideo, 26 de maig de 1927 - Montevideo, 1991) va ser una poeta, crítica literària i professora uruguaiana.

## Biografia

Matilde Bianchi va ser professora de llengua castellana i literatura i va exercir com a crítica literària i de dansa. El 1954 va rebre una beca de la Universitat de Salamanca per fer estudis de postgrau. El 1967, a causa de la mort del Che Guevara, va llegir a l'esplanada de la Universitat de la República el poema «Cantar del Ché».
El 1973 va viatjar a Espanya, es va radicar a Madrid el 1976 i va tornar a l'Uruguai el 1982. Allà, al costat d'altres llatinoamericans, va integrar la tertúlia literària Fabro, va dirigir el Taller de Poesia de l'Institut d'Educació Integral i va realitzar col·laboracions amb el diari El Pueblo.
Va ser jurat de diversos concurs literaris i va escriure per a diverses revistes espanyoles, entre elles Ínsula, La Pluma, Zikurat i Triunfo.

## Obres
### Poesia

* Cenit bárbaro (1954).
* Cantar del Che (1967).
* Los Tangos de Troilo (1969).
* Adiós a la sopa de cebolla (1971).
* No habrá más pena ni olvido (1979).
* Violetera de playa (1984).
* Déjame caer como una sombra (1985).
* Aquendelmar (1989).
* Razones de amor (1990).

### Narrativa

* Marcha y contramarcha (1963).
* Originales y fotocopias (1982).
* A la gran muñeca (1989).

## Premis

* Premi d'Instrucció Pública (1954) per a Cenit bárbaro.
* Menció de la Societat Uruguaiana d'Autors per a Marcha y contramarcha.

## Referències

* ↑ Quién fue quién en la cultura uruguaya (en castellà). Ediciones de la Plaza, 1998.
* ↑ Scott, Renee. Escritoras uruguayas: una antología crítica (en castellà). Trilce, 2002.
* ↑ Rela, Walter. Diccionario de escritores uruguayos (en castellà). Ediciones de la Plaza, 1992.
# Maset del Grau

El Maset del Grau és un mas situat al municipi de Riudecols a la comarca catalana del Baix Camp.

## Referències

* ↑ «Maset del Grau | enciclopèdia.cat». [Consulta: 20 novembre 2021].