OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Kathie Sarachild

Kathie Sarachild, (nascuda Kathie Amatniek el 1943) és una escriptora i activista nord-americana. Membre als anys 60 del grup feminista "Dones Radicals de Nova York" se li atribueix que bategés al 1967 la pràctica d'anàlisi col·lectiva de l'opressió del feminisme radical dels Estats Units com a "grups d'autoconsciència".
El 1968 prengué el cognom Sarachild (de la seua mare Sara), i encunyà l'expressió "germanor és poder" en un text que havia escrit per al discurs de la primera convocatòria de la Brigada Jeannette Rankin. Kathie fou una de les quatre dones que sostingué la pancarta reclamant l'alliberament femení en contra del concurs Miss America.
Tingué un paper transcendental en el moviment Consciousness-raising ('conscienciació creixent') als anys seixanta i setanta. Publicà Consciousness-Raising: A Radical Weapon, que es presentà en la Primera Conferència Nacional d'Hostesses pels Drets de les Dones, al 1973 a Nova York.
També fou coeditora del periòdic Woman's World al 1971, i l'editora de l'antologia Feminist Revolution (publicada el 1975).
Al 2013, Sarachild, amb Carol Hanisch, Ti-Grace Atkinson i Kathy Scarbrough, proposaren el "Discurs prohibit: el silenciador de la crítica femenina sobre el gènere", que es descrivia com una "declaració oberta de 48 feministes radicals de set estats".

## Referències

* ↑ «Sarachild, Kathie». Civil Rights Digital Library. [Consulta: 6 agost 2011].
* 1 2 Love, Barbara. Feminists who changed America, 1963-1975. Urbana: University of Illinois Press, 2006. ISBN 9780252031892.
* ↑ Faludi, Susan. «Susan Faludi: How Shulamith Firestone Shaped Feminism». The New Yorker. [Consulta: 13 octubre 2013].
* ↑ www.womensliberation.org Biografia de Kathie Sarachild. Consultat el 3 de març de 2016.
* 1 2 3 Barbara J. Love. Feminists who Changed America, 1963-1975. University of Illinois Press, 2006. ISBN 978-0-252-03189-2.
* ↑ «Consciousness-Raising: A Radical Weapon». Documents from the Women's Liberation Movement, Special Collections Library, Duke University. Arxivat de l'original el 18 de juliol de 2011. [Consulta: 6 agost 2011].
* ↑ Sarachild, Kathie. Feminist revolution. Nova York: Random House, 1978. ISBN 0394408217.
* ↑ Redstockings "About the editors" page, 2014
* ↑ Forbidden Discourse: The Silencing of Feminist Criticism of 'Gender'", at Meeting Ground online, 2013.
* ↑ Michelle Goldberg, What Is a Woman? The dispute between radical feminism and transgenderism, The New Yorker, 2014.
# Kathimeriní

Kathimeriní (grec: Η Καθημερινή, que significa El Diari) és un diari publicat a Atenes. La seva primera edició es va imprimir el 15 de setembre de 1919. Es publica en grec, així com en una edició abreujada en anglès. És considerat com un diari d'alta qualitat, i és tradicionalment percebut com una insígnia dels mitjans conservadors. Manté un disseny tradicional.
Va ser creat per Georgios Vlahos i fou propietat de la seva filla, Eleni Vlahou, i el seu marit, el comandant del submarí retirat Constantí Loundras. Vlahou, membre de l'alta societat d'Atenes des de la seva joventut, va arribar a ser considerada la gran dama del periodisme grec. Ella va vendre el diari poc abans de morir. Kathimerini ha estat propietat d'Aristidis Alafouzos des de 1988.

## Referències

* ↑ «Investigative Journalism Session: Call to Journalists». , 02-11-2011 [Consulta: 15 gener 2012]. Arxivat 2013-10-20 a Wayback Machine.
* ↑ World Press Review. "Reconstructing Iraq". Juny de 2003 (vol. 50, No. 6).

## Enllaços externs

* Kathimeriní - Lloc web oficial
# Juan Larzábal Castilla

Juan Larzábal Castilla (Sant Sebastià, Guipúscoa, 9 de desembre de 1965) és un empresari basc que va ser president de la Reial Societat de manera interina, des del 14 de novembre de 2007 fins al 3 de gener del 2008.

## Etapa com a president

Juan Larzábal es va veure obligat a assumir la presidència del club txuri-urdin de manera gairebé forçosa, després de la decisió irrevocable de l'anterior presidenta, María de la Peña d'abandonar la presidència del club donostiarra, enmig d'un clima especialment tens, perquè en aquell temps es va començar a conèixer les dimensions del deute econòmic realista, que a finals de 2008 s'admetria que era proper als 35 milions d'euros.
La situació del club guipuscoà era tràgica, no només per la crisi esportiva i econòmica en què es trobava el club, sinó perquè, amb aquesta dimissió, serien quatre els presidents que ocuparien el càrrec en dos anys, comptant amb el nou president a triar dos mesos després. A més, començaven a sorgir rumors que un grup inversor xinès desitjava prendre el control del 35% de les accions del club, convertint-se així en accionista majoritari. Poc després es va conèixer que el grup inversor era l'encapçalat per Iñaki Badiola.
Larzábal, aleshores vicepresident, va agafar les regnes de la presidència, tot i que va ser des del primer moment de manera interina, ja que Maria de la Peña va convocar, en sortir del club, una junta d'accionistes el 3 de gener de 2008 per triar nou president, que finalment seria Iñaki Badiola.

## Referències

* ↑ «Juan Larzabal, nuevo presidente de la Real tras la dimisión «irrevocable» de María De la Peña» (en castellà). Diario Vasco, 15-11-2007. [Consulta: 31 maig 2016].
# Juan Leach Giró

Juan Leach Giró (Boston, 24 de març de 1835 - Barcelona, 9 d'abril de 1903) fou un comerciant i polític valencià d'origen estatunidenc, alcalde d'Alacant durant el Sexenni Democràtic i cònsol dels Estats Units a Alacant.
Nasqué als Estats Units, net del comerciant malagueny Juan Giró. Es traslladà a Niça i el 1847 es va establir a Alacant, on el seu germà Guillermo era representant d'una companyia francesa i va tindre extensa família amb Luisa Laussat Cristiernin, com Federico Leach Laussat, regidor i diputat provincial o Juana, casada amb Antonio Martínez Torrejón.
Finalment el seu germà Guillermo es va traslladar a Marsella i ell va destacar com a propietari de terres, mines i pous a Saix i Villena. En els darrers anys del regnat d'Isabel II d'Espanya va impulsar el Partit Republicà Democràtic Federal a Alacant. Després de la revolució de 1868 fou regidor de l'Ajuntament d'Alacant, i quan es va produir la revolta cantolanista durant la Primera República Espanyola fou nomenat alcalde per Eleuterio Maisonnave Cutayar per tal d'evitar que el moviment es propagués a Alacant.
Després de la restauració borbònica va presidir la secció alacantina del Partit Republicà Possibilista (1881-1890) i va ser cònsol dels Estats Units a Alacant de 1887 a 1898. En 1879 va crear la societat "La Exploradora" amb Eleuterio Maisonnave Cutayar i José Gabriel Amérigo Morales, que el 1888 va demanar la concessió per abastir d'aigua el municipi d'Alacanti que seria l'origen de la Societat d'Aigües d'Alacant. En 1891 també va dirigir la Cambra de Comerç d'Alacant.

## Referències

* ↑ Diccionari Genealògic Mira-Perceval: Federico Cristiernin i la seua besneta Juana Leach Laussat
* ↑ Juan Leach Giró, Real Academia de la Historia
* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.299-300. ISBN 9788495484802.
# Funció de pes

Una funció de pes és un dispositiu matemàtic utilitzat quan es realitza una suma, una integral o una mitjana per donar a alguns elements més "pes" o influència en el resultat que altres elements del mateix conjunt. El resultat d'aquesta aplicació d'una funció de pes és una suma ponderada o mitjana ponderada. Les funcions de pes apareixen amb freqüència en les estadístiques i l'anàlisi, i estan estretament relacionades amb el concepte de mesura. Les funcions de pes es poden utilitzar tant en configuracions discretes com contínues. Es poden utilitzar per construir sistemes de càlcul anomenats "càlcul ponderat" i "metacàlcul".

## Pesos discrets
### Definició general

En la configuració discreta, una funció de pes $w\colon A\to \mathbb {R} ^{+}$ és una funció positiva definida en un conjunt discret $A$, que normalment és finit o comptable. La funció de pes $w(a):=1$ correspon a la situació no ponderada en què tots els elements tenen el mateix pes. Aleshores, es pot aplicar aquest pes a diversos conceptes.
Si la funció $f\colon A\to \mathbb {R}$ és una funció amb valors reals, llavors la suma no ponderada de $f$ activat $A$ es defineix com
$\sum _{a\in A}f(a)w(a).$
però donada una funció de pes $w\colon A\to \mathbb {R} ^{+}$, la suma ponderada o combinació cònica es defineix com
$\sum _{a\in B}w(a).$
Si A és un conjunt finit no buit, es pot substituir la mitjana o mitjana no ponderada
${\frac {1}{|A|}}\sum _{a\in A}f(a)$
per la mitjana ponderada o mitjana ponderada
${\frac {\sum _{a\in A}f(a)w(a)}{\sum _{a\in A}w(a)}}.$
En aquest cas només són rellevants els pesos relatius.

## Pesos continus

En la configuració contínua, un pes és una mesura positiva com ara $w(x)\,dx$ en algun domini $\Omega$, que normalment és un subconjunt d'un espai euclidià $\mathbb {R} ^{n}$, per exemple $\Omega$ podria ser un interval $[a,b]$. Aquí $dx$ és la mesura de Lebesgue i $w\colon \Omega \to \mathbb {R} ^{+}$ és una funció mesurable no negativa. En aquest context, la funció de pes $w(x)$ de vegades es coneix com a densitat.

### Definició general

Si $f\colon \Omega \to \mathbb {R}$ és una funció amb valors reals, llavors la integral no ponderada
$\int _{\Omega }f(x)\ dx$
es pot generalitzar a la integral ponderada
$\int _{\Omega }f(x)w(x)\,dx$
Tingueu en compte que un pot necessitar $f$ que sigui absolutament integrable respecte al pes $w(x)\,dx$ perquè aquesta integral sigui finita.

## Referències

* ↑ «Weight Function: Definition & Examples» (en anglès). [Consulta: 25 febrer 2024].
* ↑ «Weight Function - an overview | ScienceDirect Topics» (en anglès). [Consulta: 25 febrer 2024].
* ↑ Weisstein, Eric W. «Weight» (en anglès). [Consulta: 25 febrer 2024].
# Filicampus tigris

Filicampus tigris és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 29,6 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovovivípar i el mascle transporta els ous en una bossa ventral, la qual es troba a sota de la cua.

## Hàbitat

És un peix marí de clima subtropical que viu entre 2-27 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Austràlia: Austràlia Occidental, Austràlia Meridional, Queensland i Nova Gal·les del Sud).

## Referències

* 1 2 3 «Filicampus tigris» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ Dawson, C.E., 1985. Indo-Pacific pipefishes (Red Sea to the Americas). The Gulf Coast Research Laboratory Ocean Springs, Mississipi, Estats Units.
* ↑ Breder, C.M. i D.E. Rosen, 1966. Modes of reproduction in fishes. T.F.H. Publications, Neptune City (Estats Units). 941 p.
* ↑ Johnson, J.W., 1999. Annotated checklist of the fishes of Moreton Bay, Queensland, Australia. Memoirs of the Queensland Museum 43(2):709-762.
* ↑ Hoese, D.F., D.J. Bray, J.R. Paxton i G.R. Allen, 2006. Fishes. A Beasley, O.L. i A. Wells (eds.) Zoological Catalogue of Australia. Volum 35. ABRS & CSIRO Publishing: Australia Part 1, pp. xxiv 1-670; Part 2, pp. xxi 671-1472; Part 3, pp. xxi 1473-2178.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Hardy, J.D. Jr., 2003. Coral reef fish species. NOAA\National Oceanographic Data Center. NODC Coral Reef Data and Information Management System. Estats Units. 537 p.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kendrick, A.J. i G.A. Hyndes, 2003. Patterns in the abundance and size distribution of syngnathid fishes among habitats in a seagrass-dominated marine environment. Estuar. Coast. Shelf Sci. 57:631-640.
* Lourie, S. A., Amanda C.J. Vincent i Heather J. Hall: Seahorses: An Identification Guide to the World's Species and their Conservation. Dorling Print Limited, Dorling House: Londres, Gran Bretanya: Project Seahorse, 1999.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
* Whiteman, E.A. i I.M. Côté, 2004. Monogamy in marine fishes. Biol. Rev. 79:351-375.
# La Codina (Gaià)

La Codina és una masia a uns dos km al nord-est del nucli de Gaià (al Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La Codina és una masia de dues plantes i baixos, orientada a migdia, amb eixides als dos primers pisos. Coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana, ha sigut restaurada recentment. Les llindes de les portes fan esment a les construccions i restauracions més noves d'aquest gran casal: 1803, 1860. Actualment la Codina es dedica gairebé d'una manera completa a la cria de bestiar.

## Referències

* ↑ «Mas la Codina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2015].
# Laodicea de Fenícia

Laodicea de Fenícia (en grec antic Λαοδικεια ή του Φοινίκη) o també Laodicea de Canaan és el nom que va agafar la ciutat de Beirut quan la van reconstruir després de ser destruïda l'any 140 aC en les lluites entre Diòdot Trifó i Antíoc VII Sidetes (o Evergetes) pel tron de l'Imperi Selèucida.
La reconstrucció es va fer amb el model hel·lenístic més convencional. No es coneix la data exacta, però els comerciants de Laodicea de Fenícia ja consten als inventaris de Delos l'any 110 aC. El nom, que li va ser posat en honor de Laodice de Macedònia, no va arrelar. Els romans de Pompeu el Gran la van conquerir i l'any 64 aC, sota Tigranes II d'Armènia li van canviar el nom, recuperant l'antiga denominació fenícia, i es tornava a dir Beritos. La ciutat es va incorporar a l'Imperi Romà, i va rebre molts soldats veterans que van ser enviats allà com a colons, i es van dur a terme grans projectes d'expansió de la ciutat.

## Referències

* ↑ Paturel, Simone Eid. Baalbek-Heliopolis, the Bekaa, and Berytus from 100 BCE to 400 CE: a landscape transformed. Leiden; Boston, Mass.: Brill, 2019, p. 72. ISBN 9789004400580.
* ↑ «About Beirut Lebanon» (en anglès). downtownbeirut.com. [Consulta: 20 abril 2021].
# La pícara molinera

La pícara molinera és una pel·lícula espanyola del 1955 dirigida per l'argentí León Klimovsky. Es tracta d'una adaptació lliure d' El sombrero de tres picos de Pedro Antonio de Alarcón amb música de Cristóbal Halftter, que el 1934 fou adaptat com La traviesa molinera, de Harry Abbadie D'Arrast. Va rebre una menció honorífica al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1955 pel treball de fotografia d'Antonio L. Ballesteros.

## Argument

A Arcos de la Frontera, durant 1787, el capità, l'alcalde, l'escrivà i el capellà, estan esperant al Saló de Consells de l'ajuntament al corregidor, amb la missió de donar allotjament als tres Regiments de Sa Majestat que hi arribaran. Però el corregidor està enamorat d'una bella molinera i no pot pensar en una altra cosa que en aconseguir els seus favors.

## Repartiment

* Carmen Sevilla... Lucía Villanueva - la molinera
* Francisco Rabal... Cristóbal Paterna - el molinero
* Mischa Auer... Pascual - el corregidor
* Madeleine Lebeau ... Jacqueline - la corregidora
* José Isbert ... Campillo, el pregoner
* Antonio Riquelme... Capità
* Joaquín Roa... Mossèn Elías
* Raymond Cordy ... Alcalde
* Manuel Requena ... Escrivà

## Referències

* ↑ La pícara molinera a Fotogramas
* ↑ La esposa del Jefe del Estado asistió ayer a la última sesión del Festival Cinematográfico de San Sebastián, ABC, 27 de juliol de 1955
# LKS

LKS té els següents significats:
* Alliberament Canac Socialista (del seu nom en francès Libération Kanake Socialiste), partit polític de Nova Caledònia
* Unió Russa de Letònia (del seu nom en letó Latvijas Krievu Savienība), partit polític de Letònia
* Llista de Lituans i Catòlics (del seu nom en letó Lietuviešu un Katoļu Saraksts), partit polític històric de Letònia
* ŁKS Łódź (de l'acrònim en polonès Łódzki Klub Sportowy), equip de futbol de la ciutat de Łódź (Polònia)
* ŁKS Łomża (de l'acrònim en polonès Łomżyński Klub Sportowy), equip de futbol de la ciutat de Łomża (Polònia)
* Grup LKS, empresa d'enginyeria, integrada dins de Mondragón Corporación Cooperativa
# LK I

El Leichter Kampfwagen o LK 1 (alemany per tanc de combat lleuger o en anglès light combat car) va ser un automòbil transformat en tanc lleuger alemany utilitzat durant la Primera Guerra Mundial.

## Història

El LK I va ser dissenyat per Joseph Vollmer en imitar un concepte anglès de Medium Mark A. Es basa en un xassís d'un cotxe Daimler. Va ser el primer vehicle blindat alemany equipat amb torreta i estava armat amb una metralladora Maxim de 7,92 mm.
Només es van produir prototips a mitjans de 1918, tot i ordenar-se 800 vehicles.

## Enllaços externs

* Achtung Panzer! First Panzers 1917-1918 Arxivat 2007-08-04 a Wayback Machine.
Viccionari
# La Ventafocs i el príncep secret

La Ventafocs i el príncep secret (originalment en anglès, Cinderella and the Secret Prince) és una pel·lícula d'aventures fantàstica animada per ordinador en 3D del 2018 dirigida per Lynne Southerland a partir d'un guió de Francis Glebas, Alice Blehart, Stephanie Bursill i Russell Fung, basada en la versió dels germans Grimm del conte de fades "La Ventafocs". A escala internacional, va recaptar 12.143.896 de dòlars amb un pressupost de 20.000.000. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Premissa

Durant el Ball Reial, la Ventafocs coneix el príncep amb l'esperança de casar-se amb ell. Tanmateix, resulta ser increïblement groller i mesquí. Aleshores, ella i els seus tres amics ratolins descobreixen que el veritable príncep ha estat, de fet, convertit en un ratolí per una bruixa malvada i substituït per un frau; ara ella i els seus ratolins han de rescatar-lo i convertir-lo de nou en un humà abans que sigui massa tard.

## Referències

* ↑ McNary, Dave (2 November 2016) AFM: Animator Gold Valley Films Launching Sales Company (EXCLUSIVE). Variety. Retrieved 17 November 2021.
* ↑ Kay, Jeremy (2 November 2016) Ariel Veneziano to run Gold Valley Films International. Screen Daily. Retrieved 17 November 2021.
* ↑ Corey, Joe (6 November 2019) DVD Review: Cinderella & The Secret Prince. Inside Pulse. Retrieved 17 November 2021.
* ↑ Cinderella and the Secret Prince a la Base de dades de cinema en català
* ↑ «La Ventafocs i el príncep secret». Desdelsofà.cat. [Consulta: 22 octubre 2022].
* ↑ te Slaa, Ton: Assepoester en de geheime prins – Cinderella and the Secret Prince (2018). (in Dutch). CineMagazine. Retrieved 17 November 2021.

## Enllaços externs

* La Ventafocs i el príncep secret a Desdelsofà.cat
# La noche del sábado (pel·lícula)

La noche del sábado és una pel·lícula dramàtica espanyola de 1950 dirigida per Rafael Gil Álvarez, basada en l'obra del mateix títol de Jacinto Benavente i protagonitzada per María Félix, Rafael Durán i José María Seoane. Els decorats foren dissenyats per Enrique Alarcón.

## Repartiment

* María Félix - Imperia
* Rafael Durán - Príncipe Miguel
* José María Seoane - Leonardo
* Manolo Fábregas - Príncipe Florencio
* María Rosa Salgado - Donina
* Virgilio Teixeira - Nunú
* Mariano Asquerino - Harrison
* Juan Espantaleón - Precepto de Preslavia
* Julia Delgado Caro - Majestad
* Luis Hurtado - Dueño del garito
* María Asquerino - Condesa
* Manuel Kayser - Padre de Imperia
* Diego Hurtado - Amigo de Nunú
* José Prada - Sirviente
* Fernando Aguirre - Fotógrafo
* Fernando Fernán Gómez - Director de orquesta
* Manuel Aguilera - Hombre en bar
* Francisco Bernal - Hombre en bar
* Antonio Fraguas
* Manuel Rosellón
* Carmen Sánchez
* José Vivó

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1950 | Millors decorats | Enrique Alarcón Sánchez-Manjavacas | Guanyador |

## Referències

* ↑ Mira, Alberto. Historical Dictionary of Spanish Cinema. Scarecrow Press, 2010 p.147
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1950». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2020-08-01. [Consulta: 24 abril 2016].
# Lampègia

Lampègia o Lampàgia fou filla del duc Eudes I d'Aquitània.
El 731 es va casar (probablement a Bordeus) amb el senyor de Cerdanya conegut com a Munusa que estava preparant una revolta. Els seus plans foren descoberts i fou atacat i assetjat a Llívia. Va poder fugir però fou atrapat perquè es va voler emportar a Lampègia que li va retradar la marxa; finalment per no ser atrapat es va suïcidar tirant-se d'un penya-segat. Lampègia fou feta presonera i enviada a l'harem del califa a Damasc.

## Referències

Jean Justin Monlezun, Histoire de la Gascogne, 1847, en PDF
# Lamrasla

Lamrasla (àrab لمراسلة) és una comuna rural de la província de Safi de la regió de Marràqueix-Safi. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 18.335 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Ladislav Šimůnek

Ladislav Šimůnek (4 d'octubre de 1916 - 7 de desembre de 1969) fou un futbolista txec de la dècada de 1930.
Fou 4 cops internacional amb la selecció de Txecoslovàquia, amb la qual participà en el Mundial de 1938. Pel que fa a clubs, defensà els colors de clubs com el SK Slavia Praha, AFK Union Žižkov o SK Pardubice.

## Referències

* ↑ Ladislav Šimůnek - estadístiques internacionals al lloc web de l'Associació de Futbol de la República Txeca (txec)
* ↑ «Perfil». national-football-teams.com. [Consulta: 9 abril 2017].
# La por

La por (títol original en italià: La paura; títol en alemany: Angst) és una pel·lícula germano-italiana dirigida per Roberto Rossellini, estrenada el 1954. La por és el darrer film rodat junts per Ingrid Bergman i Roberto Rossellini. Ha estat doblada al català.

## Argument

Una dona casada que té un amant rep amenaces d'una jove que li demana que confessi la seva infidelitat al seu marit. El que ella no sap és que el xantatge és un ardit del seu espòs.

## Repartiment

* Ingrid Bergman: Irene Wagner
* Mathias Wieman: Professor Albert Wagner
* Renate Mannhardt: Luisa Vidor, àlias Johann Schultze
* Kurt Kreuger: Erich Baumann
* Elise Aulinger: Dona de fer feines
* Edith Schultze-Westrum
* Steffi Stroux
* Annelore Wied
* Rolf Deininger
* Albert Herz
* Klaus Kinski: Artista
* Klara Kraft
* Jürgen Micksch
* Gabriele Seitz: Bubi Wagner
* Elisabeth Wischert: Mady

## Al voltant de la pel·lícula

| « | Mai cap pel·lícula no va ser menys perfilada que aquesta, executada en menys de trenta dies per un cineasta ansiós, incisiu, carnal, impacient i preocupat per captar la vida en la seva font, la justa expressió d'una actriu en la primera presa d'un pla i qui enveja en el cinema d'actualitats i de reportatge la seva espontaneïtat verdadera i la seva fulgurant veritat. | » |
| — François Truffaut |||

## Referències

* ↑ esadir.cat. La por. esadir.cat.
* ↑ «La paura». The New York Times.

## Enllaços externs

* Dossier Arxivat 2008-11-14 a Wayback Machine. PDF