OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Roberto Drago

Roberto Drago (Lima, 28 de juliol de 1923 - Lima, 24 d'octubre de 2014) fou un futbolista peruà de la dècada de 1940 i entrendor.
Fou 30 cops internacional amb la selecció del Perú. Pel que fa a clubs, defensà els colors de Deportivo Municipal, Racing Club i Independiente de Medellín.
Un cop retirat destacà com a entrendor a clubs com Sport Boys. Clubs dirigits:
* 1966: Sport Boys
* 1967: Deportivo Municipal
* 1969-1972: Deportivo Municipal
* 1977: Atlético Chalaco
* 1978-1979: Atlético Chalaco
* 1979: Deportivo Municipal

## Referències

* ↑ Falleció el exfutbolista Roberto ‘Tito’ Drago Arxivat 2014-12-23 a Wayback Machine. La República, 24 Oct 2014
* ↑ Tres anécdotas que no conocías sobre Tito Drago elinaresm.blogspot.com
* ↑ Roberto Drago a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ dechalaca.com. «Nos tapó la boca». [Consulta: 23 octubre 2009].
# Roberto Cortés

Roberto Cortés González (2 de febrer de 1902 - 30 d'agost de 1975) fou un futbolista xilè.

## Selecció de Xile

Va formar part de l'equip xilè a la Copa del Món de 1930.

## Referències

* ↑ «Roberto Cortés González». worldfootball.net. [Consulta: 3 gener 2012].
* ↑ Roberto Cortés Fitxa i estadístiques a la FIFA
# Riu Tea

El Tea és un riu gallec del sud de la província de Pontevedra, afluent del riu Miño, que travessa la comarca d'O Condado.
Neix de la confluència de dos rierols, un dels quals neix a la part sud de la serra d'O Suído, a uns 900 metres d'altitud, i l'altre al Faro de Avión, a 940 metres. Banya els municipis de Covelo, Mondariz, Mondariz-Balneario, Ponteareas i Salvaterra de Miño, on desemboca al riu Miño després de 50 km de recorregut.
És un riu de característic règim pluvial, amb un cabal mitjà de 17,5 m³/s. Entre els seus afluents destaquen l'Alén, per la dreta, que hi desemboca a la muntanya. Ja en el curs baix rep les aigües de l'Uma, per l'esquerra.
Està declarat lloc d'importància comunitària (LIC).

## Referències

* ↑ Descripció del medi i inventari biològic de la conca alta del riu Tea. Concello de Covelo.
# Rotenburg del Fulda

Rotenburg del Fulda (en alemany, Rotenburg an der Fulda) és un municipi del districte de Hersfeld-Rotenburg, al nord-est de Hessen, Alemanya. La població està situada al riu Fulda, com indica el seu nom.
El 2016, la població de Rotenburg era de 14.305 habitants.

## Geografia

La ciutat es troba al sud de la serralada de Stölzinger, a la part més estreta de la vall de Fulda. El punt més baix de la ciutat es troba a 180 m sobre el nivell del mar a una zona propera als dos ponts que travessen el Fulda, unint el nucli antic de Rotenburg i el nou. Aquests ponts són l'Alte Fuldabrücke ("Pont Vell del Fulda") i el Brücke der Städtepartnerschaften ("Pont de les ciutats agermanades"). El punt més alt de la ciutat és a 548,7 m, situat al límit de la ciutat entre Rotenburg i la comunitat veïna d'Alheim.
Els municipis propers més importants són Bebra (uns 6 km cap al sud-est) i Bad Hersfeld (un 16 km cap al sud). Les ciutats més properes són Kassel (uns 50 km al nord) i Fulda (uns 70 km al sud).

## Política

Des de 2012, l'alcalde és Christian Grunwald de la CDU.

### Ciutats agermanades

* Argentan, Orne, França des de 1976
* Gedling, Nottinghamshire, Anglaterra, Regne Unit des de 1978
* Rothenburg, Lucerna, Suïssa des de 1988

## Referències

* ↑ «Stadt Rotenburg an der Fulda». Arxivat de l'original el 2020-09-23. [Consulta: 28 octubre 2020].
* ↑ «Stadt Rotenburg an der Fulda». Arxivat de l'original el 2018-09-06. [Consulta: 28 octubre 2020].
# Rúbies

Rúbies és un llogaret, actualment despoblat, del municipi de Camarasa (Noguera). El seu terme forma un enclavament al nord de Camarasa envoltat pels municipis de Vilanova de Meià, Àger, i Llimiana.
L'antic terme s'estén des de la Noguera Pallaresa, a la sortida del pas de Terradets, al límit amb el Pallars Jussà, fins a la Portella Blanca, al Montsec de Rúbies.
Va pertànyer al desaparegut municipi de Fontllonga. El poble es va abandonar definitivament pels anys 70 del segle xx.
La seva església romànica de Santa Maria depenia de Santa Magdalena de Peralba.

## Referències

* ↑ «Camarasa». Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya. ICGC. Arxivat de l'original el 3 de gener 2020. [Consulta: 1r agost 2020].
* ↑ «Rúbies». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Rúbies». patrimonioblidat.cat. [Consulta: 1r agost 2020].

## Bibliografia

* ALÒS, Marta. "Terra de llops" a CORTADELLAS, Xavier; PUJADÓ, Judit (Coord.) (2012). "Els pobles perduts. 30 indrets oblidats de Catalunya". La Bisbal d'Empordà: Edicions Sidillà, p. 200-203.
# Rúdnia

«Rúdnia» té aquests significats:
* Rúdnia (Smolensk), localitat de l'óblast de Smolensk, a Rússia
* Rúdnia (Pskov), localitat de l'óblast de Pskov, a Rússia
# Roger Bourdin

Roger Bourdin (19è districte de París, 14 de juny de 1900 - 17è districte de París, 14 de setembre de 1973) fou un baríton francès, particularment associat al repertori francès. La seva carrera es va basar en gran part a França. La seva filla és l'escriptora Françoise Bourdin.

## Vida i carrera

Nascut al 19è districte de París, Bourdin va estudiar al Conservatori de París, on va ser deixeble d'André Gresse i Jacques Isnardon. Va debutar professionalment a l'Opéra-Comique el 1922, com a Lescaut a Manon Lescaut. El seu debut al Palais Garnier va tenir lloc el 1942, a Mârouf, savetier du Caire, d'Henri Rabaud. La major part de la seva carrera la va passar entre aquests dos teatres, on va crear uns trenta papers, entre ells el paper principal a Bolívar de Darius Milhaud.
Bourdin poques vegades actuava fora de França, però va fer algunes aparicions a la Royal Opera House de Londres (incloent Pelléas a la Mélisande al costat de Maggie Teyte el 1930), La Scala de Milà i el Teatro Colón de Buenos Aires. També va cantar en la primera representació de fragments supervivents del Vaucochard et fils Ier d'Emmanuel Chabrier el 22 d'abril de 1941 a la Salle du Conservatoire amb Germaine Cernay, dirigida per Roger Désormière.
Els seus papers més memorables van ser: Clavaroche a Fortunio d'André Messager, Metternich a L'Aiglon de Jacques Ibert i Arthur Honegger, Duparquet a Ciboulette de Reynaldo Hahn, Lheureux a Madame Bovary d'Emmanuel Bondeville, el capdavanter de Bolívar de Darius Milhaud, però també papers estàndard com Valentin, Athanael, Onegin i Sharpless. En total va cantar uns 100 papers al llarg de la seva llarga carrera.
Bourdin també va ser actiu en l'opereta i com a recital. Va ser el dedicatari de la Chanson à boire (la tercera cançó de Don Quichotte à Dulcinée de Ravel), i de C'est le joli printemps, un dels Poulenc's Chansons villageoises FP 117, de la qual va fer l'estrena el 28 Juny de 1943 a la Salle Gaveau.
Després de retirar-se dels escenaris el 1959, es va convertir en professor al Conservatori de París.
Es pot escoltar en dos enregistraments complets, Faust i Thais, al costat de la seva dona, la soprano Géori Boué, així com a Werther, i L'heure espagnole de Ravel. També va aparèixer a la pel·lícula de l'opereta Coups de roulis d'André Messager i a El barber de Sevilla com a Don Bazile.

## Filmografia seleccionada

* Tossing Ship (Coups de roulis) (1932) - Kermao
* Miss Helyett (1933) - Landrin
* Serenade (1940) - Johann Michael Vogl)

## Fonts

* Alain Pâris, Dictionnaire des interprètes et de l'interpretation musicale au XX siècle (2 vols), Editions Robert Laffont (Bouquins, Paris 1982, 4th Edn. 1995, 5th Edn 2004). ISBN 2-221-06660-X
* Roland Mancini and Jean-Jacques Rouveroux, (orig. H. Rosenthal and J. Warrack, French edition), Guide de l'opéra, Les indispensables de la musique (Fayard, 1995). ISBN 2-213-59567-4

## Notes

* 1 2 Obituary - Roger Bourdin. Opera, January 1974, Vol 25 No.1, p.74.
* ↑ Francis Poulenc. Journal de mes mélodies. Cicero editeurs, 1993, p93.
# Sabero

Páramo del Sil és un municipi de la província de Lleó, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 2556 | 2026 | 1727 | 1615 |

## Referències

* ↑ «Provincia de León (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 març 2021].
# Rupa Bai Furdoonji

Rupa Bai Furdoonji, nascuda en una família parsi, va ser la primera dona anestesista del món. Va practicar la medicina a Hyderabad i va tenir un paper important en la introducció de l'ús del cloroform com a anestèsic a l'Índia.

## Biografia

El 1885 va començar els seus estudis i va ser una de les cinc dones que es van matricular en cursos de medicina a l'Hyderabad Medical College. El 1889, va obtenir un títol de Hakeem, equivalent al de metgessa. Posteriorment, es va llicenciar en medicina a l'Hospital Johns Hopkins de Baltimore. El 1909, amb l'encoratjament d'Annie Besant, Furdoonji va anar a Edimburg, Escòcia, per obtenir més experiència i coneixements en anestèsia. Allà, va obtenir diplomes en Física i Química a la Universitat d'Edimburg, ja que cap curs especialitzat posava èmfasi en l'anestèsia. Va optar per estudiar Física i Química perquè els coneixements d'aquestes matèries es van trobar útils per als metges que manejaven els anestèsics.
Furdoonji va ser una veu influent a la Primera i Segona Comissions de Cloroform d'Hyderabad celebrades el 1888 i el 1891 respectivament. Entre 1889 i 1917 havia administrat anestèsia a l'hospital de residència britànic (actual Sultan Bazaar), Afzalgunz Hospital (actual Osmania General Hospital) i Victoria Zenana Maternity Hospital, Hyderabad. El 1920, es va retirar com a superintendent de l'Hospital Chaderghat, Hyderabad.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Dr. (Miss) Rupa Bai Furdoonji: World's first qualified female anesthesiologist.». Indian Journal of Anaesthesia, 54, 3, 01-05-2010, pàg. 259–61. DOI: 10.4103/0019-5049.65371. PMC: 2933491. PMID: 20885878.
* ↑ Ali, Momin; Ramachari, A «History of Anesthesia and Hyderabad Chloroform Commission». Bulletin of the Indian Institute of History of Medicine, 19, pàg. 47–61.
* ↑ Sir Asman Jah. «Report of the Hyderabad Chloroform Commission», 1891.
* ↑ «This woman hakeem showed the way».
# Saint-Agnan-sur-Sarthe

Saint-Agnan-sur-Sarthe és un municipi francès situat al departament de l'Orne i a la regió de Normandia. L'any 2007 tenia 110 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Saint-Agnan-sur-Sarthe era de 110 persones. Hi havia 52 famílies de les quals 15 eren unipersonals (15 dones vivint soles i 15 dones vivint soles), 22 parelles sense fills, 11 parelles amb fills i 4 famílies monoparentals amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 89 habitatges, 50 eren l'habitatge principal de la família i 39 eren segones residències. Tots els 89 habitatges eren cases. Dels 50 habitatges principals, 38 estaven ocupats pels seus propietaris, 10 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 2 estaven cedits a títol gratuït; 3 tenien dues cambres, 13 en tenien tres, 16 en tenien quatre i 18 en tenien cinc o més. 39 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 26 habitatges hi havia un automòbil i a 23 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Saint-Agnan-sur-Sarthe el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 4 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 8 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 4 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 4 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 4 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 8 |
| 4 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 0 |
| 8 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 12 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 58 persones, 47 eren actives i 11 eren inactives. De les 47 persones actives 43 estaven ocupades (22 homes i 21 dones) i 4 estaven aturades (1 home i 3 dones). De les 11 persones inactives 6 estaven jubilades, 2 estaven estudiant i 3 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 2 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de serveis i 1 d'una entitat de l'administració pública.
L'any 2000 a Saint-Agnan-sur-Sarthe hi havia 16 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 328 hectàrees.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Saint-Agnan-sur-Sarthe a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Saint-Agnan-sur-Sarthe a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# San Fierro

San Fierro és una ciutat fictícia del videojoc Grand Theft Auto: San Andreas, basada en San Francisco (Califòrnia).
Està situada al nord-oest de l'estat de San Andreas. Es caracteritza pels seus carrers amb grans desnivells, per ser l'única ciutat amb tramvia, i per acollir bandes criminals asiàtiques i hispanes.
Personatges com Wu Zi Mu, Zero, T-Bone Méndez o Jizzy són originaris d'aquesta metròpoli.
# Saint-Jean-de-Maurienne

Saint-Jean-de-Maurienne és un municipi francès, situat al departament de la Savoia i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps.

## Vegeu també

* Opinel
* Bisbat de Saint-Jean-de-Maurienne
# Saint-Gervais-les-Bains

Saint-Gervais-les-Bains és un municipi francès del departament de l'Alta Savoia, situat a la regió Alvèrnia-Roine-Alps. En el seu municipi hi ha el Mont Blanc, per bé que com que hi ha problemes amb la delimitació, no és clar que el seu terme arribi fins al cim. Compta amb un clima alpí, amb canvis bruscos del temps.
És un centre turístic des de la construcció de diversos telefèrics durant la dècada dels anys 1930 que va permetre obrir extensos dominis esquiables, però ja d'abans hi havia diversos centres termals i de repòs. També compta amb el Tramvia del Mont Blanc, que surt des del nucli de Le Fayet i puja fins a 2.400 metres d'altitud.
La glacera Tête Rousse i concretament un llac subterrani que hi ha sota van originar una inundació el 1892 i van posar el poble en perill el 2010.

## Agermanaments

* Waldbronn (Alemanya)
* Rochefort (Bèlgica)
* Morges (Suïssa)
# Salamanca (desambiguació)

«Salamanca» té aquests significats:
* Toponímia:
** Salamanca, ciutat espanyola, capital de la província homònima
** Salamanca (Hobart), barri de Hobart, capital de Tasmània (Austràlia)
** Salamanca (Madrid), districte del municipi de Madrid
** Salamanca (Nova York)
** Província de Salamanca, província espanyola al sud-oest de Castella i Lleó
** Salamanca (Xile), ciutat i comuna xilena a la província de Choapa (Regió de Coquimbo)
* Biografies:
** Amaia Salamanca (Madrid, 1986), actriu espanyola
** Artur Pomar Salamanca (Palma, 1931 - Barcelona, 2016), jugador d'escacs mallorquí
** Cristóbal de Salamanca (Àvila, ? - Tortosa, 1592), escultor
** Manuel de Salamanca Negrete (Burgos, 1831 - L'Havana, 1890), militar i polític espanyol
** Óscar Salamanca Sanz (Valladolid, 1973), futbolista castellà que juga de migcampista
* Miscel·lània:
** Unión Deportiva Salamanca, club de futbol espanyol de la ciutat de Salamanca, Castella i Lleó
** El estudiante de Salamanca, poema narratiu de José de Espronceda
** Concòrdia de Salamanca, acord del 1505 per al govern de Castella després de la mort d'Isabel la Catòlica
** Universitat de Salamanca
# San Pelayo de Guareña

San Pelayo de Guareña és un municipi de la província de Salamanca a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Limita al Nord amb Palacios del Arzobispo, a l'Est amb Zamayón i El Arco, al Sud amb Almenara de Tormes i Juzbado i a l'Oest amb Añover de Tormes.
L'actual alcalde, Alipio Tapia Herrero, fou alcalde el 2003 dins les llistes de la Unidad Regionalista de Castilla y León.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 131 | 114 | 105 | 130 |

## Enllaços externs

* Enllaç a Wikisalamanca Arxivat 2009-02-13 a Wayback Machine.
# San Pier Niceto

San Pier Niceto (sicilià San Pieru Nicetu) és un municipi italià, dins de la ciutat metropolitana de Messina. L'any 2008 tenia 3.009 habitants. Limita amb els municipis de Condrò, Fiumedinisi, Gualtieri Sicaminò, Monforte San Giorgio, Pace del Mela i Santa Lucia del Mela.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2007- | Franco Pitrone | Llista cívica |
# Sant Esteve d'Alinyà

Sant Esteve d'Alinyà és una església del municipi de Fígols i Alinyà (Alt Urgell) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

L'església actual està constituïda per una nau i un absis semicircular, l'aparell del qual, gran i irregular, difereix del dels murs de la nau, que alternen filades de pedres planes amb altres de dimensions més grans, disposició del mur característica de paraments de tradició preromànica. El frontis té adossat un cos d'una casa veïna i, tot i que està molt reformat i restaurat, repeteix el mateix parament que l'absis. S'hi obren una porta d'arc de mig punt amb quatre arquivoltes en degradació i una finestra similar a mitjana alçada. Tots els exteriors revelen, amb la sobreposició de panys de mur de parament irregular, el sobreaixecament de l'edifici, que cal relacionar amb la substitució, en època gòtica, de la volta, ara apuntada. A l'interior, aquesta modificació es posa de manifest en la discordança entre la volta ogival i l'arc de mig punt amb què s'obre l'absis
Altres reformes evidents de l'edifici romànic són la coberta de l'absis, també sobrealçada, i l'espadanya de la façana. Diverses obertures il·luminen l'edifici, l'estructura originària del qual respons als trets característics de l'arquitectura romànica del segle xii. L'absis ha estat restaurat (1985), tot suprimint-ne la sagristia adossada. Campanar de cadireta de dos ulls.

## Història

Esmentada a l'acta de consagració de la Seu d'Urgell del 839.
En l'heterogènia construcció que avui configura l'església parroquial de Sant Esteve d'Alinyà, res no sembla conservar-se de l'edificació consagrada el 2 de desembre de 1059 pel bisbe d'Urgell Guillem Guifré.

## Referències

* «Sant Esteve d'Alinyà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 maig 2012].

## Enllaços externs

* «Sant Esteve d'Alinyà». Via Romànica. Consell Comarcal de l'Alt Urgell. Arxivat de l'original el 2014-02-22. [Consulta: 4 maig 2012].
# Sant Esteve d'Andorra la Vella

L'església parroquial de Sant Esteve d'Andorra la Vella està al bell mig del nucli antic de la capital d'Andorra. Originàriament romànica, ha estat modificada i ampliada en diferents ocasions, les darreres i més importants el segle xx. És un monument declarat Bé d'interès cultural

## Arquitectura

De l'obra original es conserva l'absis semicircular romànic (segle xiii), el més gran d'Andorra, i l'arrencada dels murs de la nau. A la part exterior, l'absis presenta una decoració feta amb un fris de dents de serra i amb arcuacions i bandes llombardes. El campanar, de planta quadrada, és una esvelta torre de tres pisos, sense decoració. Altres elements arquitectònics a destacar són el pis superior del campanar i l'antiga porta dels peus del temple (actual entrada lateral) que van ser reconstruïdes l'any 1940 segons projectes de l'arquitecte català Josep Puig i Cadafalch.
A l'interior es poden admirar diferents retaules barrocs, alguns d'ells de molt bona qualitat, com el de Sant Joan Baptista o el de Santa Llúcia. Són també remarcables la biga policromada romànica, que degué suportar un baldaquí, l'anomenat Quadre de les Ànimes, obra de Joan Casanovas, i diferents peces d'orfebreria.
* Pintures murals al MNAC
* Crist de la coronació d'espines MNAC

## Pintures

Antigament hi havia també unes interessants pintures murals romàniques al fresc de temàtica apocalíptica, avui disperses, així com les d'una absidiola lateral que es conserven al Museu Nacional d'Art de Catalunya a Barcelona. Aquestes pintures es deuen a la mà del Mestre d'Andorra, que les va realitzar la segona meitat del segle xii.
En l'absidiola hi ha dues escenes referents a sant Joan Baptista, una de les quals és l'aparició de l'àngel a Zacaries. A l'exterior de l'arc, un personatge que omple tres gerres d'aigua sembla que es pot relacionar amb les noces de Canà. La simbologia sacramental de l'aigua, implícita en aquestes imatges, podria indicar que aquest petit absis contenia les fonts baptismals. Les altres pintures que s'exposen formaven part de la decoració de l'absis central. A diferència d'altres casos, s'hi representen escenes al·lusives a la Passió.
A l'Espai Columba s'exposa un carreu amb un fragment de pintura mural romànica procedent de Sant Esteve d'Andorra.

## Referències

* ↑ «Sant Esteve d'Andorra la Vella». Patrimoni Cultural d'Andorra. Govern d'Andorra. [Consulta: 15 agost 2017].

## Vegeu també

* Llista d'esglésies catòliques d'Andorra
# Segesta (Ligúria)

Segesta va ser una ciutat de Ligúria esmenta per Plini el Vell quan descriu la costa d'aquell país entre Genua (Gènova) i el riu Macra.
Plini l'anomena Segesta Tigulliorum, probablement per ser la ciutat dels tigul·lis (tigulli), una tribu que menciona just abans. És probable que una ciutat anomenada Tegulata que mencionen els Itineraris, sigui aquesta Segesta. És identificada amb la moderna Sestri Levante a uns 40 km de Gènova, però les restes antigues es troben al llogaret de Tregoso a uns 3 km.

## Referències

* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia, III, 5
* ↑ Smith, William (ed.). «Segesta». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 1r juny 2023].

## Bibliografia

* Walckenaer, Charles Athanase. Géographie ancienne historique et comparée des Gaules cisalpine et transalpine: suivie de l'analyse géographique des itinéraires anciens et accompagnée d'un atlas de neuf cartes (en francès). P. Dufart, 1839, p. 121– [Consulta: 1r juny 2023].
# Segestes

Segestes (en llatí Segestes) va ser un cap dels queruscs, un poble germànic, sogre i enemic d'Armini.
La filla de Segestes, Thusnelda, estava casada amb Armini i sembla que Segestes no estava d'acord amb aquest enllaç que havia estat imposat per Armini a la força. Aquesta diferència personal va portar a Segestes a acostar-se als romans. L'any 9 va advertir a Quintili Var de la conspiració dels caps queruscs Armini, Sigimer i altres i li va aconsellar el seu arrest abans de la revolta, consell que malauradament pels romans, no va ser seguit.
L'any 14 la tribu de la qual Segestes era cap el va forçar a fer la guerra contra els romans, però encara mantenia correspondència amb l'enemic i va enviar informació a Germànic Cèsar sobre els plans i moviments dels queruscs. Probablement es va descobrir la seva traïció i els queruscs el van atacar a casa seva, d'on va ser rescatat amb dificultats per un destacament enviat per Germànic Cèsar. Segestes amb els seus fills, esclaus i clients va escapar cap al campament romà. August li va donar la ciutadania romana i Segestes es va oferir per negociar la pau amb els germànics.
Germànic Cèsar li va assignar una residència segura a Narbona i va perdonar al seu fill Sigimon (Segimundus) que s'havia revoltat. La filla de Segestes i dona d'Armini, tot i que afavoria més aviat la causa del seu marit que no pas la del pare, va caure en mans del romans, i la van enviar amb un fill a Ravenna, segons explica Tàcit.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0003.001/774?rgn=full+text;view=image;q1=SegestesSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Volum III.++Boston:+Little,+Brown+&+Comp.,+1867,+p. 766. ]