# Llorenç de Balanzó i Pons

Llorenç de Balanzó i Pons (Barcelona, 4 de maig de 1860 – Barcelona, 1 de març de 1927), fou un empresari i escriptor català, primer marquès de Balanzó.

## Biografia

Va néixer al carrer de la Palma de Sant Just de Barcelona, segon fill dels nou que van tenir Josep Balanzó i Comas (1827-1889) i la seva esposa Josepa Dominga Minga Pons i Clerch (1829-1900), ambdós naturals de Barcelona.
Va escriure peces teatrals de caràcter apologètic, com Guillem d'Alzinar (1900) i De pescador a sant (1901), Fra Frascesc (1904), Els tres Amors (1904), articles religiosos i llibres de meditació com Guia de l'home lliure (1920), Camí (1926) i el recull de poesies Les quinze roses. És l'autor d'una traducció al català del Parsifal de Wagner, del llibre Les visions de sor Anna Caterina Emmerich i de les tres parts, Infern, Purgatori i Paradís, de la Divina Comèdia, en doble versió en rima i en prosa. El papa Benet XV li concedí el 1921 el marquesat de Balanzó, que va continuar en la seva família i actualment està exhaurit atès que el seu net Llorenç va morir sense descendència, ja que la normativa establia que havia de ser per línia directa.
Es va casar dues vegades, la primera amb Josepa Martí i Escuder (1862-1910) amb qui va tenir set fills (Josep M, Llorenç, Estanislau, Lluís, Joana, Manuel i Ramon) i la segona, després d'enviudar als cinquanta anys, amb Montserrat Escuder i Ferrer cosina de Josepa que tenia una filla, Claudina, que va ser monja. Amb els seus germans Joan i Josep van crear la raó social Balanzó Hnos. Sociedad col·lectiva. Primer amb Joan el 1889; en 1895 s'incorpora Josep i a partir de 1914 Joan segueix l'emprenaduria en el camp de la industria i comerç tèxtil i del gènere de punt mentre que Llorenç i Josep se centren en la importació de colonials i la creació dels Cafès Balanzó empresa que seguiran bàsicament el seu fill Josep M (Pepe) i el seu net Llorenç juntament amb el seu germà Josep M i dos dels seus fills en Francesc i en Jordi de Balanzó Cabot. A finals de la d'ècada del 1960 la marca Cafès Balanzó segueix amb altres propietaris.

## Referències

* ↑ «El marqués de Balanzó». La Veu de Catalunya, 02-03-1927, pàg. 6.
* 1 2 3 Balanzó i Pons, Llorenç - Diccionari de la Traducció Catalana
* ↑ Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1860, llibre 2n, foli 222, número de registre 2171.
* 1 2 «Llorenç de Balanzó i Pons». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Repertori de Títols Nobiliaris de Catalunya». Societat Catalana de Genealogia, Heràldica, Sigil·lografia, Vexil·lologia i Nobiliària. Arxivat de l'original el 2018-03-07. [Consulta: 7 març 2018].
* ↑ «Esquela de defunció». La Vanguardia, 03-03-1927, pàg. 1.
* ↑ «Llibre: Balanzó. Història de la Nissaga- 2016.10.08 .pdf». [Consulta: 2 març 2021].
* ↑ Balanzó Solà, Iago de; Balanzó Fernàndez, Xavier de; Mijavila de Balanzó, Assumpta. Balanzó. Història de la nissaga. 1616-2016. IV centenari dels Balanzó a Catalunya (en catalana), 2016, p. 201.

## Bibliografia

* Ugarte, Xus; Bacardí, Montserrat (direcció diccionari); Godayol, Pilar (direcció diccionari). «Balanzó i Pons, Llorenç». A: Diccionari de la traducció catalana (html). Vic: Eumo Editorial / Universitat Autònoma de Barcelona / Universitat de les Illes Balears / Universitat Jaume I / Universitat de Vic, 2011, pàgina. ISBN 9788497663960 [Consulta: 7 març 2018].
* Balanzó Solà, Iago de; Balanzó Fernàndez, Xavier de; Mitjavila de Balanzó, Assumpta. Balanzó. Història de la nissaga 1616-2016. IV centenari dels Balanzó a Catalunya. 1616-2016, pàgines 32-34 i 74-80. En format digital a https://drive.google.com/file/d/0Bw7arS7BcjyyX0xBbGh2Q3pxYkU/view%5BEnllaç+no+actiu%5D.