OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Institució Brookings

La Institució Brookings o Brookings Institution és un centre d'investigació (think tank) sense ànims de lucre, fundat el 1916. La seva seu es troba a Washington DC (Estats Units).
Brookings afirma que es dediquen a la funció pública a través de la investigació i a l'educació en les ciències socials, especialment en economia, govern i política exterior. Essent un dels centres d'investigació més antics a Washington, Brookings declara que el seu objectiu principal és "contribuir al desenvolupament de polítiques públiques sòlides i promoure la comprensió del públic de qüestions d'importància nacional".
L'organització s'autoanomena com a independent, però sovint és descrita pels mitjans de comunicació com una organització liberal. D'altra banda, alguns liberals del país han criticat la tasca dels estudiosos en política exterior de Brookings per donar massa suport a les polítiques de l'administració de George W. Bush.
L'organització és dirigida actualment per Strobe Talbott, ex-secretari adjunt d'Estat dels Estats Units sota la presidència de Bill Clinton. Kemal Derviş, ex-ministre d'economia de Turquia, és actualment vicepresident i Director del programa d'Economia i Desenvolupament Global.

## Referències

* ↑ About Brookings
* ↑ "Brookings Institution" Encyclopedia Britannica.
* ↑ Yglesias, Matthew «Very Serious Indeed» (en anglès). [Consulta: 7 març 2017].
* ↑ Greenwald, Glenn. «The truth behind the Pollack-O’Hanlon trip to Iraq». [Consulta: 7 març 2017].

## Vegeu també

* Lawfare, blog dedicat a temes de seguretat nacional, publicat per l'Institut Lawfare en col·laboració amb la Institució Brookings

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès)
# Jaume Bassó Barberan

Jaume Bassó Barberan (Badalona, 19 de setembre de 1929 - 20 de gener de 2021) va ser un jugador de bàsquet català.
Va comença a jugar a bàsquet a l'escola Júlia Minguell de Badalona, sent captat per la Penya en edat juvenil l'any 1944. Va debutar en el primer equip verd-i-negre en la temporada 1947-48, i es va retirar l'any 1959. En aquests anys va ser cinc vegades campió d'Espanya. Durant sis anys també va ser directiu del club badaloní.
Va ser internacional amb la selecció espanyola en 13 ocasions. Va participar en el primer mundial de bàsquet disputat a l'Argentina l'any 1950, encara que amb escassa fortuna, ja que l'equip espanyol va quedar penúltim (novè de deu). En els Jocs Mediterranis de 1955 si hi va haver més sort, ja que en aquests jocs celebrats a Barcelona es va aconseguir el títol de campió.

## Referències

* ↑ «Jaume Bassó Barberan». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Espín, Manuel «Nuestros ases: Jaume Bassó» (en castellà). Mundo Deportivo, 08-12-2000 [Consulta: 11 maig 2018].
* ↑ «Componente: BASSO BARBERAN, JAUME» (en castellà). FEB. [Consulta: 11 maig 2018].
# Jean Van Buggenhout

Jean Van Buggenhout, (Schaerbeek, 15 de gener de 1905 - Ídem, 1 de juny de 1974) fou un ciclista belga, que va destacar en les curses de sis dies en què va aconseguir dues victòries. Va competir als Jocs Olímpics de 1928.

## Palmarès

* 1936
** 1r als Sis dies de Saint-Étienne (amb Piet van Kempen)
* 1937
** 1r als Sis dies de Saint-Étienne (amb Piet van Kempen)

## Referències

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# César Simar

César Simar (Lilla, 29 de maig de 1879 - Meudon, 23 d'octubre de 1934) va ser un ciclista francès, professional des del 1900 fins al 1912. Es va especialitzar en el mig fons, en què va aconseguir una medalla de plata Campionat del Món de 1904 per darrere de l'estatunidenc Robert Walthour.

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# 14 de l'Àguila

14 de l'Àguila (14 Aquilae) és una estrella a la constel·lació de l'Àguila. Té una magnitud aparent de 5,40.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Michigan catalogue of two-dimensional spectral types for the HD Stars, Vol. 5. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1999.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Claus Fabricius «The Tycho double star catalogue» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1, 01-03-2002, pàg. 180–189. DOI: 10.1051/0004-6361:20011822.
* 1 2 3 Marwan Gebran «A new method for the inversion of atmospheric parameters of A/Am stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 01-05-2016. DOI: 10.1051/0004-6361/201528052.
* ↑ «Accurate stellar rotational velocities using the Fourier transform of the cross correlation maximum» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 01-07-2011. DOI: 10.1051/0004-6361/201016386.
* ↑ Ralf-Dieter Scholz «Astrophysical supplements to the ASCC-2.5: Ia. Radial velocities of ∼55000 stars and mean radial velocities of 516 Galactic open clusters and associations». Astronomische Nachrichten, 9, 01-11-2007, pàg. 889-896. DOI: 10.1002/ASNA.200710776.

## Enllaços externs

* HR 7209 Arxivat 2011-01-31 a Wayback Machine.
* Imatge 14 Aquilae
Viccionari
# Guru Arjan Dev Ji

El Guru Arjan Dev Ji (en panjabi: ਗੁਰੂ ਅਰਜਨ ਦੇਵ) (Goindval, Tarn Taran, 15 d'abril de 1581 - Lahore, 30 de maig de 1606) va ser el cinquè gurú dels sikhs (1581-1606) i el seu primer màrtir. Va compilar el llibre de les escriptures sikh sobre les quals està basat l'Adi Granth, i va concloure el Temple Daurat d'Amritsar, en el Panjab, a l'Índia. Va ser el primer gurú a exercir-se com a cap espiritual temporal del sikhisme, va fer créixer Amritsar com un centre comercial, i va ampliar els esforços missioners. Va ser també un prolífic poeta i un escriptor d'himnes. Va tenir èxit sota el mandat del tolerant emperador mogol Akbar, però va ser torturat fins a morir per Jahangir per no modificar l'Adi Granth, per eliminar alguns passatges que segons Jahangir, no estaven d'acord amb la doctrina de l'islam.

## Enllaços externs

* Pàgina web sobre el sikhisme (anglès)
# Juan Domingo Brown

Juan Domingo Brown (Argentina, 21 de juny de 1888 - 16 de setembre de 1931) fou un futbolista argentí de la dècada de 1910.
La seva família era d'origen escocès. Cinc cosins seus també van ser internacionals amb l'Argentina: Alfredo, Carlos, Eliseo, Ernesto i Jorge.
Fou 36 cops internacional amb la selecció argentina amb la qual participà en el Campionat sud-americà de 1916.
Pel que fa a clubs, defensà els colors de l'Alumni AC i del Quilmes AC.

## Referències

* 1 2 Dan Brennan. «Argentine football returns to roots of its Scottish founder». The Scotsman, 15-11-2008. [Consulta: 4 juliol 2009].
* ↑ «The dynasty of Argentina's Brown brothers». IFFHS. [Consulta: 4 juliol 2009].
* ↑ «Argentina - Record International Players». RSSSF. Arxivat de l'original el 17 de gener 2010. [Consulta: 4 juliol 2009].
* ↑ Juan Domingo Brown a National-Football-Teams.com (anglès)
# Josep Ricart

Josep Ricart és el nom dels següents personatges:
* Josep Ricart i Giralt (Barcelona, 1847 - Barcelona, 1930), marí català
* Josep Ricart i Roca (Sant Feliu de Llobregat, 1868 - 1936), propietari i polític català
* Josep Ricart i Matas (Barcelona, 1893 - Barcelona, 1978), violoncel·lista i musicòleg català
* Josep Ricart i Maymir (Taradell, Osona, 1925 - Barcelona 2020), escultor català
* Josep Ricart i Roda (Centelles, 1921 - Granollers, 2003), futbolista català
* Josep Ricart i Rovira (Avinyonet del Penedès, Alt Penedès, 1885 - Sant Pere de Ribes, Garraf, 1976), primer alcalde republicà i d'esquerres de Sant Pere de Ribes
* Josep Ricart i Soler (Manresa, Bages, 12 de març de 1877 - Vilanova i la Geltrú, Garraf, 18 de febrer de 1925), religiós escolapi, educador
# Josep Ribera i Frontera

Josep Ribera i Frontera (Anglès, 6 de gener de 1936) és un exfutbolista català de les dècades de 1950 i 1960.

## Trajectòria

Es formà al Girona FC i després passà al primer equip a segona divisió. L'any 1958 fitxà pel RCD Espanyol, on jugà quatre temporades a primera, en les quals disputà 34 partits i marcà 11 gols. A continuació jugà al Gimnàstic de Tarragona, i, després d'un breu pas pel Terrassa FC, retornà al Girona novament.
Per les noces d'or de l'Associació Lisboeta de futbol disputà un partit contra Lisboa amb la selecció catalana 14 de setembre del 1960 a Lisboa. El partit va acabar empatat a 3 amb gols.
El seu germà Jaume Ribera i Frontera també fou un destacat futbolista. És pare de Nan Ribera, que jugà al RCD Espanyol.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Josep Ribera Frontera». Gran Enciclopèdia Catalana, 31-10-2014. [Consulta: 9 gener 2017].
* 1 2 3 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* 1 2 «Dinastías deportivas». Cuadernos de Fútbol, CIHEFE, 01-10-2015. [Consulta: 9 gener 2017].
* ↑ «La selección». Mundo Deportivo, 15-09-1960 [Consulta: 30 desembre 2013].
* ↑ «Fitxa de Ribera». Periquito.cat. [Consulta: 9 abril 2019].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Juan Mario Sánchez

Juan Mario Sánchez (Medellín, 28 des 1966) és un escriptor, periodista i professor colombià.

## Biografia

Va estudiar en Educació, Espanyol i Literatura a la Universitat d'Antioquia. Té un diplomat en Periodisme per l'Institut FEC. Va publicar columnes d'opinió en Las2orillas i actualment en Colombià Indignat. Com a periodista i escriptor a deferit del procés de pau a Colòmbia.
Va escriure les novel·les: La otra cara de la muerte (Fons Editorial Eafit, 2012), Cómo una melodía (Síl·laba editors, 2015) i Mi noche a Buenos Aires (Lira editors, 2018), i els llibres de poemes: Naufragio a la noche (2000), En el panteón de Eros (2004). Va obtenir una menció del Premi de Poesia José Manuel Arango a Colòmbia. El 2001 rep un reconeixement públic de l'Alcaldia Medellín i de la Secretaria d'Educació de l'Municipi de Medellín amb motiu del dia de l'llibre i de l'idioma.

## Llibres

Ha publicat diferents llibres com:
* 2000, Naufragio en la noche
* 2004, En el panteón de Eros (ISBN 958-33-6022-8)
* 2012, La otra cara de la muerte (ISBN 978-958-720-128-4)
* 2015, Como una melodía (ISBN 978-958-8794-56-3)
* 2018, Mi noche en Buenos Aires (ISBN 978-958-48-4029-5)

## Referències

* ↑ «Te las canto Uribe: nos vemos en la Corte Penal Internacional.». Arxivat de l'original el 2020-03-21. [Consulta: 21 març 2020].
* ↑ «¡Yo también salgo del clóset!» (en castellà), 04-07-2016. [Consulta: 21 març 2020].
* ↑ «Entrevista a Juan Mario Sánchez». [Consulta: 21 març 2020].
* ↑ «Juan Mario Sánchez Cuervo» (en castellà). [Consulta: 21 març 2020].
* ↑ «El Mundo - Noticias de Medellín, Antioquia, Colombia y el mundo - Periódico El Mundo». [Consulta: 21 març 2020].
# Kahoolawe

Kahoolawe (oficialment en hawaià, Kahoʻolawe) és l'illa més petita de les vuit illes majors de Hawaii. Està situada a 11,2 km al sud-oest de Maui i al sud-est de Lanai. Administrativament és part del Comtat de Maui. No té una població permanent.

## Geografia

L'illa, de 18 km de llarg i 10 km d'ample, té una superfície total de 117 km². L'altitud màxima és al cràter del Lua Makika, al cim del Puu Moaulanui, de 450 m sobre el nivell del mar. L'illa és relativament seca degut a l'escassa elevació i a la seva situació a sotavent de l'elevada Maui.
El 1993, l'estat de Hawaii va establir la reserva de l'illa Kahoʻolawe. Tant l'illa com les aigües litorals només es poden utilitzar per a finalitats culturals, espirituals i de subsistència per als nadius hawaiians. N'estan prohibits els usos comercials i només es permeten les activitats de pesca, manteniment medioambiental, preservació històrica i educació. Es pretén recuperar l'illa controlant-ne l'erosió, restablint els aqüífers i substituint la vegetació forana per autòctona.

## Història

Fa uns 1.000 anys, Kahoolawe va ser poblat per petites comunitats de pescadors. Terra endins, algunes zones van ser cultivades. S'hi van construir plataformes de pedra per a les cerimònies religioses, i encara s'hi poden trobar alguns petroglifs. Com que hi ha poca aigua fresca, la població havia de ser escassa. El major establiment era a Hakioawa, al nord de l'illa davant de Maui.
Les guerres entre l'illa de Hawaii i Maui van afectar Kahoolawe. Els primers europeus ja explicaven que l'illa era deshabitada i sense recursos d'aigua o fusta. Després de l'arribada dels missioners, el rei Kamehameha III va substituir la pena de mort per l'exili i, entre 1830 i 1853, Kahoolawe va ser una colònia penal, amb unes condicions molt dures per la falta d'aliments i aigua.
Els intents d'explotació ramadera van acabar provocant la desertització de l'illa. A la Segona Guerra Mundial, l'armada nord-americana va ocupar Kahoolawe i va utilitzar l'illa com a camp d'entrenament, especialment per desenvolupar les tàctiques d'assalt d'una illa. Acabada la guerra es va continuar utilitzant l'illa com a blanc d'entrenament de les forces aèries. Per això se la coneix popularment com The Target Island.
Entre 1976 i 1990 diversos activistes van estar lluitant perquè se suspenguessin els entrenaments amb foc real, es protegissin les restes històriques i es restaurés el sistema ecològic de l'illa. Finalment, el 1994 es va transferir l'illa a l'estat de Hawaii, sota el control de la Kahoʻolawe Island Reserve Comission. Actualment encara s'està netejant el terreny de peces d'artilleria sense explotar.

## Enllaços externs

* (anglès) http://www.state.hi.us/kirc/main/home.htm Arxivat 2005-12-02 a Wayback Machine.
* (anglès) Informació del Departament de Marina Arxivat 2007-06-21 a Wayback Machine.
# Kai47

Bernard Torelló (Barcelona, 1994), més conegut com a internet com a Kai47, és un youtuber català. Crea vídeos divulgatius en castellà sobre obres i sagues fantàstiques entre les quals destaquen Harry Potter, Joc de trons i El senyor dels anells.
L'any 2016 començà un canal de YouTube mentre estudiava a la Universitat de Barcelona. Sis anys més tard aconseguí crear una comunitat amb 922 mil subscriptors.
També ha escrit dos llibres de fantasia: El demonio de Arbennios (2021, 'El dimoni d'Arbennios') i La Sombra de Dreinlar (2022, 'L'Ombra de Dreinlar); i ha col·laborat amb el professor Martin Simonson al llibre Historia de Númenor y la Tierra Media de la Segunda Edad ('Història de Númenor i la Terra Mitjana de la Segona Edat').

## Referències

* 1 2 «Kai47, youtuber català: "La sèrie 'Els anells de poder' no és el que ens van vendre"», 21-09-2022. [Consulta: 21 setembre 2022].
* 1 2 «Bernard Torelló López» (en espanyol europeu). [Consulta: 21 setembre 2022].
* ↑ Cruz, Diego García. «Bernard Torelló | Celsius 232» (en castellà), 08-04-2022. [Consulta: 21 setembre 2022].
* ↑ «Kai47» (en castellà). YouTube. [Consulta: 16 novembre 2022].
# Kilifi

Kilifi és una ciutat de la província de la costa, a Kenya. Té una platja anomenada Bofa. La ciutat té una població de 30.394 habitants (cens del 1999). A banda de la platja, la ciutat també és molt coneguda per les ruïnes de Mnarani.

## Història

Kilifi fou un soldanat independent fundat al final del segle xiv, vers 1389. El soldà va rebre un ambaixador otomà (el general Amir Ali, que havia anat a Mombasa) el 1586 i, el 1589, es va unir als otomans contra els portuguesos. La destrucció de Kilifi, el 1592, es va produir per la guerra amb Malindi, que ja durava feia anys; Malindi i elements locals descontents, aliats als portuguesos, van destruir el soldanat. Aquest incloïa la població actual, i les de Kioni, Kitoba i Mnarani. Després del 1592, el soldanat va desaparèixer, però les poblacions van ser reconstruïdes i van subsistir uns anys més; el 1612, es va retirar a Kilifi el soldà al-Hasan ibn Ahmad de Mombasa, per protestar contra les exaccions del capità portuguès de Mombasa; però durant el segle xvii fou destruïda pels oromo o galles. El 1833, el capità W. Owen la va trobar en ruïnes.
Del soldanat, han quedar importants ruïnes, amb una gran mesquita i diverses tombes, sobretot a Mnarani, la principal de les poblacions. Al cementiri, hi ha 11 inscripcions en naskhi datades del segle xv. La zona fou excavada el 1954 per J. S. Kirleman.

## Bibliografia

* J. S. Kirkman, The portuguese period in East Africa, 1899.
* J. S. Kirkman, Mnrani of Kilifi, 1959.
# Kiliatl

Kiliatl (en rus: Килятль) és un poble del Daguestan, a Rússia, que el 2019 tenia 1.004 habitants. Pertany al districte rural de Mekhelta.

## Referències

* ↑ Закон Республики Дагестан от 13 января 2005 года № 6 «О статусе и границах муниципальных образований Республики Дагестан»
# Juan de Álava

Juan de Álava, (Larrionoa, Àlaba, 1480 - Salamanca, 1537), (anomenat també Juan de Ibarra) va ser un arquitecte espanyol que es va formar a l'escola estètica del gòtic espanyol del període dels Reis Catòlics, al qual va incorporar novetats renaixentistes, estant un dels iniciadors de l'estil plateresc. Sembla que va ser deixeble de Juan Gil de Hontañón.
Va ser un arquitecte que es va centrar més en els elements decoratius que als tècnics, fins a un punt que les seves ornamentacions desdibuixen les formes estructurals. La influència renaixentista (l'ús de grotescs) es deu a un possible viatge a Itàlia entre el 1502 i 1503. El 1515, juntament amb Enrique Egas va ser el responsable de la capella reial de Sevilla. El 1517 se'n va fer càrrec de la construcció de la façana principal de la catedral de Plasència.
Va treballar principalment a Salamanca on, entre 1520 i 1535 va dirigir les obres de la Catedral Nova de Salamanca, la façana de la qual va decorar amb elements renaixentistes, grotescs i d'altres elements de clara referència medieval com les estàtues de sants situats en cartel·les sota dosserets gòtics, la façana del Convent de Sant Esteve o la capella de la Universitat. Entre 1521 i 1525 va realitzar diversos treballs per encàrrec de l'arquebisbe Fonseca a Santiago de Compostel·la, com el claustre de la Catedral, la capella de les Relíquies i la capella de la Concepció i, a Salamanca, el Col·legi Major de Santiago el Zebedeu o Col·legi de Fonseca. Va participar també en la construcció de la Col·legiata de Santa Maria de Valladolid.
Juan de Álava és considerat un dels més destacats representants del plateresc espanyol, ja que va ser el que millor va assimilar el concepte decoratiu propi del Renaixement italià però adaptant-lo a un art autènticament espanyol.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 2 novembre 2014].
# Kaloula mediolineata

Kaloula mediolineata és una espècie de granota que viu a Laos, Tailàndia, Vietnam i, possiblement també, a Cambodja.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* van Dijk, P.P. & Chan-ard, T. 2004. Kaloula mediolineata. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 2 de febrer del 2008.
# Kaloyan Ivanov

Kaloyan Toshkov Ivanov (Varna, Bulgària 18 de març de 1986) és un jugador de bàsquet búlgar. Fa 2,05 metres, juga d'aler alt o aler-pivot.
El seu primer equip a la lliga ACB va ser el Menorca Bàsquet, per qui va fitxar durant l'estiu de 2006, procedent del Chemo More de Bulgària. És germà bessó de Deyan Ivanov.

## Palmarès

* Medalla d'or a l'Eurobasket Sub-20 de Varna 2005 amb la selecció de Bulgària.
* Subcampió de la Copa de Bulgària 2006 amb el Cherno More IG Varna.

## Enllaços externs

* Ficha ACB de Kaloyan Ivanov Arxivat 2010-09-10 a Wayback Machine.
# Kaloula taprobanica

Kaloula taprobanica és una espècie de granota que viu a Sri Lanka.

## Referències

* Inger, R., Gour-Broome, V.A., Manamendra-Arachchi, K., de Silva, A. & Dutta, S. (2004). Kaloula taprobanica. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 2 de febrer del 2008 (en anglès). (anglès)
# Khassakiyya

Khassakiyya fou una guàrdia de corps i escorta, escollida pel sultà mameluc d'Egipte, generalment entre el cos de lliberts del sobirà regnant. La major part dels amirs sortien d'aquest cos. Eren encarregats de l'empresonament dels amirs i governadors rebels. El seu nombre variava entre un mínim de 40 i un màxim de 1.200; el seu nombre va augmentar en entrar en decadència l'aristocràcia militar.

## Bibliografia

* Ayalon, D. " K̲h̲āṣṣakiyya". Encyclopaedia of Islam, segona edició. Editada per: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Brill Online, 2012. 10 d'abril de 2012 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-2/khassakiyya-SIM_4229>
* D. Ayalon, Studies on the Structure of the Mamluk Army, 1953
# Khassan

Khassan (en rus Хасан) és un poble (possiólok) del krai de Primórie, a Rússia. És la població més al sud de l'Extrem Orient Rus. El 2019 tenia 596 habitants.
# Khassonkés

Els Khassonké és un grup ètnic de Mali, regió de Kayes. Descendents dels regnes fula i malinké de Khasso, parlen la llengua Khassonke/Xaasongaxango, un llenguatge manding similar al Bambara.
Els seus instruments musicals tradicionals són el dundunba (un tambor cilíndric gran amb dues pells), el jingò (un tambor cilíndric petit amb dues pells), el tantanwò (un tambor petit), el tamandinwo (un tambor d'aixella), així com llaüts i arpes i els xiulets dels caçadors .

## Enllaços externs

* Khassonké resource site (French)
* ethnologue.com:Khassonké
* khassonke music, song, and dance
# José Miguel Ibáñez Langlois

José Miguel Ibáñez Langlois (Santiago de Xile, 1936) és un sacerdot de l'Opus Dei, poeta, teòleg i crític literari xilè, conegut pel seu pseudònim Ignacio Valente.

## Biografia

Va estudiar a l'escola privada Saint George's College i hi va participar en l'Acadèmia Literària “El Jove Llorer” que dirigia el poeta i professor Roque Esteban Scarpa. Va estudiar enginyeria i posteriorment periodisime a la Universitat de Navarra. Allà va obtenir dos doctorats, el de Filosofia Eclesiàstica per la Universitat de Sant Joan del Laterà a Roma i el de Filosofia i Lletres per la Universitat Complutense de Madrid amb una tesi sobre la gènesi i producció d'un poema, dirigida pel historiador i escriptor José María Valverde (1926-1996), que va publicar amb el títol La creación poética.
El 1960 va ser ordenat sacerdot i pertany a la prelatura de l'Opus Dei. Des de 1962 va ensenyar universitat de l'Opus a Espanya, Itàlia i Xile.
Va publicar crítiques literàries al diari El Mercurio des de 1966. És un dels principals divulgadors de l'obra de Nicanor Parra i va publicar el llibre Para leer a Parra.
Actualment exerceix de capellà i de profesor de Teologia Moral a la Universitat dels Andes.

## Obres

El 1995 va publicar un reculle de 77 ressenyes amb el títol de Veinticinco años de crítica, on destaquen la seva àgil ploma i la seva predilecció per la literatura anglosaxona (W. Collins, T.S.Eliot, C.S.Lewis, Ezra Pound, per exemple). Ibáñez Langlois ha escrit més d'una trentena de llibres, alguns traduïts a diversos idiomes..
* La casa del hombre
* Historia de la Filosofía
* Futurologías
* Introducción a la Antropología
* Introducción a la Antropología Filosófica
* Introducción a la Literatura
* Rilke, Pound, Neruda: Tres claves de la poesía contemporánea
* El Marxismo: visión crítica
* Teología de la Liberación y Lucha de Clases
* Libro de la Pasión
* El Rey David
* Poemas Dogmáticos
* Busco tu rostro: Antología poética
* Oficio - Antología poética
* Doctrina Social de la Iglesia
* Josemaría Escrivá, como escritor
* 21 Slogans Divorcistas
* Neruda Sus Mejores Poemas
* Para leer a Parra
* Diez ejercicios de comprensión poética
* Sexualidad, amor, santa pureza
* Yo soy el camino: Catecismo Católico Básico
* Jesucristo luz del mundo: Catecismo Católico Breve
* Veinticinco años de crítica
* Alonso Rumbo A Las Tierras Del Sur
* Alonso, Un Conquistador De Diez Años

## Referències

* ↑ Valente, Ignacio «Obra Gruesa de Nicanor Parra» (en castellà). El Mercurio, 1r juny 1969.
* ↑ Para leer a Parra (en castellà). Santiago: Ediciones El Mercurio-Aguilar, juliol 2003, p. 126.

## Bibliografia

* Morales Piña, Eddie. José Miguel Ibáñez Langlois: algunos rasgos de su poética.

## Enllaços externs

* «José Miguel Ibáñez Langlois» (en castellà). Poesía digital.
* «José Miguel Ibáñez Langlois (Ignacio Valente)» (en castellà). Memoria Chilena.