OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Grimacco

Grimacco (friülà Grimàc, eslovè Garmak) és un municipi italià, dins de la província d'Udine, a l'Eslàvia friülana. L'any 2007 tenia 427 habitants. Limita amb els municipis de Kanal ob Soči, Kobarid (Eslovènia), Drenchia, San Leonardo, Savogna i Stregna. Segons el cens de 1971, el 77,2% de la població és eslovena.

## Fraccions

Arbida/Arbida, Brida Inferiore/Dolenje Bardo, Brida Superiore/Gorenje Bardo, Canalaz/Kanalac, Clodig/Hlodič, Costne/Hostne, Dolina/Vodopivac, Grimacco Inferiore/Mali Garmak, Grimacco Superiore/Veliki Garmak, Liessa/Liesa, Lombai/Lombaj, Plataz/Platac, Podlach/Podlak, Rucchin/Zaločilo, Scale/Skale, Seuza/Seucè, Slapovicco/Slapovik, Sverinaz/Zverinac, Topolò/Topolove, Ville di Mezzo (o Case Fanfani).

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1945-1960 | Antonio Pauletig | |
| 1960-1965 | Giuseppe Clodig | |
| 1965-1975 | Lucio Zufferli | |
| 1975-1990 | Fabio Bonini | Partito Comunista Italiano |
| 1990-1994 | Elio Chiabai | Democrazia Cristiana |
| 1994-2009 | Lucio Paolo Canalaz | Llista cívica |
| 2009- | Eliana Fabello | Llista cívica |

## Personatges il·lustres

* Rinaldo Luszach (Costne 1910 - Cividale 1978) poeta en eslovè, autor del recull poètic Narava an ljudje - moja ljubezan;
* Pietro Fanna (Clodig 1958 -) futbolista que va jugar a la selecció nacional italiana.
# Grup de la baddeleyita

El grup de la baddeleyita és un grup de minerals de la classe dels òxids. El grup està format per dues espècies: la baddeleyita, un òxid de zircó que dona nom al grup, i l'akaogiïta, un polimorf de TiO₂ resultant de l'impacte d'alta pressió en un cràter de meteorits. Les dues espècies cristal·litzen en el sistema monoclínic.
| Espècie | Fórmula |
| Akaogiïta | TiO₂ |
| Baddeleyita | ZrO₂ |
Segons la classificació de Nickel-Strunz, les dues espècies que integren el grup de la baddeleyita pertanyen a "04.DE: Òxids i hidròxids amb proporció Metall:Oxigen = 1:2 i similars, amb cations de mida mitjana; amb diversos poliedres» juntament amb els següents minerals: koragoïta, koechlinita, russel·lita, tungstibita, tel·lurita, paratel·lurita, bismutotantalita, bismutocolumbita, cervantita, estibiotantalita, estibiocolumbita i clinocervantita.
Als territoris de parla catalana ha estat descrita la baddeleyita únicament a les mines de Costabona, a la localitat de Prats de Molló i la Presta (Vallespir).

## Referències

* ↑ «Baddeleyite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 abril 2021].
* ↑ Dubru, Michel «Pétrologie et géochimie du marbre à brucite et des borates associés au gisement de tungstène de Costabonne (Pyrénées Orientales, France)». Sciences de la Terre. Université Catholique de Louvain, 1986.
# Graziella Pareto

Engràcia Pareto i Homs (Barcelona, 6 de maig de 1889 - Roma, 1 de setembre de 1973), coneguda amb el nom artístic de Graziella Pareto, va ser una de les tres grans sopranos coloratura barcelonines de la seva època, amb Maria Barrientos i Mercè Capsir, de les quals es diferenciava per la morbidesa de la seva veu.
Filla de la soprano Àngela Homs i Bugueras, estudià a Barcelona, on va debutar l'any 1906 en el paper de Micaela de Carmen de Bizet. El 1908 va actuar al Teatro Real de Madrid a La sonnambula. Considerada una de les millors sopranos de coloratura del món, actuà a Parma, Roma, La Scala de Milà, el Covent Garden, a La Fenice, entre altres teatres. Enregistrà molts de discos. El seu repertori de líric-lleugera incloïa Il barbiere di Siviglia, Rigoletto, La sonnambula, Lucia di Lammermoor, Don Pasquale i el Hamlet d'Ambroise Thomas, de la qual feia el paper d'Ofèlia, considerat el seu millor paper. Es va casar amb el compositor italià Gabriele Sibella, de qui va gravar la cançó Bimba bimbetta en un disc molt divulgat. Quan es casà per segona vegada va abandonar la seva carrera, als volts de 1927, i es va instal·lar definitivament a Itàlia. Després de la seva mort, a Roma, fou enterrada a Nàpols.
Amb motiu del 25è aniversari de la seva mort, el segell català Ària Recording va editar un disc compacte amb totes les àries, duos i escenes amb cor enregistrades per Graziella Pareto.

## Referències

* ↑ «Engràcia Pareto Homs». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).
* ↑ Solé, Marta «Tres dives de cognom sospitós». Sàpiens, 01-10-2020, pàg. 84.
* ↑ «Pareto, Graciela (1889-1973)». MCN Biografias.com. [Consulta: 8 juliol 2020].
* ↑ «Graziella Pareto». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Senz, Javier Pérez «Un disco rescata las históricas grabaciones de Graziella Pareto» (en castellà). El País [Madrid], 30-08-1998. ISSN: 1134-6582.

## Bibliografia

* Pareto i Martí, Lluís. Graziella Pareto / Lluís Pareto i Martí. Barcelona: Labor, 1992, p. 50 (Gent nostra). ISBN 84-335-4794-1.

## Enllaços externs

* Plana sobre Graziella Pareto(català)
* Obres interpretades per Graziella Pareto, al fons de la Biblioteca de Catalunya
* Dues sopranos 'italianes' de Barcelona. Biblioteca de Catalunya. Eulàlia Barbosa Baladas. 21/06/2013
* Àlbum de fotografies artístiques i familiars i retalls de premsa de Graziella Pareto. DOI: 10.5281/zenodo.4781433. 25/05/2021
# Guaita forestal

El guaita forestal és una persona que te assignada la tasca de buscar columnes de fum procedents d'incendis forestals al llarg del dia durant les hores d'insolació, des d'un punt fix al territori, normalment una torre de guaita d'incendis ubicada als cims o muntanyes que destaquin per una bona vista del terreny circumdant. La seva activitat es desenvolupa durant el període d'alt risc d'incendi forestal, per la qual cosa és una activitat temporal. Són professionals preparats per detectar des del primer moment qualsevol columna de fum, localitzar-la amb precisió perquè puguin reaccionar amb eficàcia tots els serveis d'emergència, i servir de guia de l'evolució de la columna de fum fins a l'arribada dels serveis d'extinció.
Poden dependre del Cos que té la potestat d'extinció d'incendis (normalment bombers), o de l'espai natural on estigui ubicada la torre de guaita.
La Generalitat de Catalunya va substituir el 2020 els guaites forestals per càmeres en les 48 torres de guaita que gestiona. A Catalunya segueixen operant els guaites forestals gestionats per municipis, Diputació de Barcelona i Consorci de Collserola.

## Vegeu també

* Guaita
* Torre de guaita d'incendis
* Foc forestal

## Enllaços externs

* Associació de guaites forestals de Los Angeles (USA)
* Associació de guaites forestals (USA)
* Associació sindical de guaites forestals (Catalunya)

## Referències

* ↑ «Les torres de vigilància, claus per combatre un possible foc al Parc Natural de Collserola». Betevé, 28-06-2019.
* 1 2 «L'últim guaita forestal». Ara, 16-09-2020.
* ↑ Liñán, Gemma «El guaita: "Deu hores mirant, al final sí que veus fum on no n'hi ha"». El Nacional.cat, 08-08-2017 [Consulta: 25 març 2018].
* ↑ Diputació de Barcelona «Nova torre de guaita al turó del Raiguer, al Parc de la Serralada Litoral». L'Informatiu dels Parcs, 29-07-2014 [Consulta: 25 març 2018].
* ↑ «Bombers vol desmantellar totes les torres de guaita per a incendis forestals». Diari de Tarragona, 18-02-2020.
* ↑ «Destrossada en un acte vandàlic la torre colomenca de guaita». El Mirall, 18-08-2021. Arxivat de l'original el 7 d’octubre 2021. [Consulta: 7 d’octubre 2021].
* ↑ «La meteorologia extrema marca la campanya de prevenció d'incendis forestals a Collserola». Diputació de Barcelona, 11-07-2020.
# Corts de València

«Corts de València» té aquests significats:
* Corts de València o Corts forals valencianes, òrgan normatiu i de representació del Regne de València des del segle xiii fins al XVIII
* Corts de València o Corts Valencianes, òrgan legislatiu de la Generalitat Valenciana
* Esdeveniments:
** Corts de València (1261)
** Corts de València (1271)
** Corts de València (1281)
** Corts de València (1286)
** Corts de València (1292)
** Corts de València (1301-1302)
** Corts de València (1314)
** Corts de València (1325)
** Corts de València (1329-1330)
** Corts de València (1336-1337)
** Corts de València (1339)
** Corts de València (1340)
** Corts de València (1342)
** Corts de València (1349)
** Corts de València (1354)
** Corts de València (1357-1358)
** Corts de València (1360)
** Corts de Cullera-València (1364)
** Corts de Sant Mateu-València (1369-1370)
** Corts de València (1371)
** Corts de Vila-real-València (1373-1374)
# Mtsamboro

Mtsamboro és un municipi francès, situat a la col·lectivitat d'ultramar de Mayotte. El 2007 tenia 6.917 habitants. Rep el nom del seu fundador Mwalimou Boro (o Poro) qui hi va arribar en el segle XV: Mtsanga Boro designa la platja de Boro

## Enllaços externs

* (francès) Consell general de Mayotte.
* (francès) Comunes de Mayotte al web de l'Insee
# Retrat triple del Cardenal de Richelieu

Retrat triple del Cardenal de Richelieu és un quadre de c.1642 pintat a l'oli sobre tela de l'artista francès Philippe de Champaigne. La pintura mostra al Cardenal de Richelieu des de tres angles: perfil dret, perfil de cara i perfil esquerre. La pintura va ser feta com a estudi per un bust per ser fet per un escultor italià a Roma. S'exposa a la National Gallery de Londres.
Armand-Jean du Plessis (1585-1642) era un noble de naixement. Es va convertir en Bisbe de Luçon el 1607 amb 22 anys, convertint-se en cardenal el 1622. Fou el primer ministre de Lluís XIII el 1624, i va ser anomenat duc de Richelieu el 1629. Philippe de Champaigne era un artista francès davanter, i fou un membre fundador de l'Acadèmia Reial de Pintura i Escultura el 1648. Richelieu era un considerable patró de les arts, i Champaigne li va pintar moltes vegades.
El cardenal amb cabell gris, amb una edat de gairebé 60, porta un solideu litúrgic escarlata i capa. Sota l'ampli coll d'una camisa blanca, lligada al coll amb una cadena d'arrossegament, que porta la cinta blau característic de l'Ordre de l'Esperit Sant (l'origen del terme "Cordon Bleu") de la qual penja la creu de Malta de l'Ordre com una creu pectoral. Una inscripció per sobre del cap dret (perfil esquerre) indica, "de ces deux profils, cecy [sic] est le meilleur" (d'aquests dos perfils, aquest és el millor).
La pintura mesura 58,7 × 72,8 centímetres. Va ser feta a París com un estudi per ser enviat a Roma, on l'escultor italià Francesco Mochi tenia l'encàrrec per fer una estàtua (actualment perduda) pel Château de La Meilleraye a prop de Beaulieu-sous-Parthenay a Poitou. Probablement pot ser que la pintura fou també utilitzada per Bernini pel seu Bust del Cardinal Richelieu de 1641, ara en el Museu del Louvre. Bernini hi havia adoptat un mètode similar pel seu Bust del Rei Carles I de 1636, utilitzant un retrat triple per Anton van Dyck, i és possible que el retrat triple de Carles I de Van Dyck podria haver influït al retrat triple del Cardenal de Richelieu fet per Philippe de Champaigne.
La pintura va ser donada a la National Gallery de Londres el 1869 per l'antiquari anglès i administrador del museu Sir Augustus Wollaston Franks.
* Bust del Cardinal Richelieu, Bernini, 1641, Louvre
* Retrat triple de Carles I, Van Dyck, 1635 o 1636, Col·lecció Reial

## Referències

* Glossary: Cardinal Richelieu, National Gallery, London
* Triple Portrait of Cardinal de Richelieu, National Gallery, Londres
* Key Facts Arxivat 2015-12-22 a Wayback Machine., Triple Portrait of Cardinal de Richelieu, National Gallery, Londres
* Richelieu, R J Knecht, p.204
* The Life of Gian Lorenzo Bernini, Domenico Bernini, p.338
* Philippe de Champaigne, Lorenzo Pericolo, p.113 (francès)
* Bust of Cardinal de Richelieu (1585-1642) by Bernini at the Louvre Arxivat 2015-12-11 a Wayback Machine.
# Brushy

Brushy és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Oklahoma. Segons el cens del 2000 tenia 787 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Brushy tenia 787 habitants, 283 habitatges, i 232 famílies. La densitat de població era d'11,6 habitants per km².
Dels 283 habitatges en un 36,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 69,6% hi vivien parelles casades, en un 9,5% dones solteres, i en un 17,7% no eren unitats familiars. En el 15,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,78 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,1.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 31,4% entre 25 i 44, un 24,8% de 45 a 60 i un 9,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 104,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.853 $ i la renda mediana per família de 31.563 $. Els homes tenien una renda mediana de 25.227 $ mentre que les dones 18.125 $. La renda per capita de la població era de 12.230 $. Entorn del 18,3% de les famílies i el 20,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Brushy». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Brushy». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 10 agost 2010].
# Convenció de les Nacions Unides contra la Corrupció

La Convenció de les Nacions Unides contra la Corrupció (en anglès United Nations Convention against Corruption, UNCAC) és una convenció internacional de l'Organització de les Nacions Unides amb la finalitat de prevenir i combatre la corrupció política.
Fou adoptada el 31 d'octubre de 2003 per l'Assemblea General de les Nacions Unides amb la Resolució 58/4 i en l'actualitat ha estat signada per 140 països i ratificada per 170 Estats Part.
Aquesta convenció està promoguda per l'Oficina de les Nacions Unides contra la Droga i el Delicte (UNODC).

## Referències

* ↑ Estatus de signatures i ratificacions de la Convenció de les Nacions Unides contra la Corrupció

## Vegeu també

* Transparència Internacional
* Dia Internacional contra la Corrupció

## Enllaços externs

* Convenció de les Nacions Unides contra la Corrupció (castellà)
# Coryphopterus urospilus

Coryphopterus urospilus és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 6,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba des de la Península de Baixa Califòrnia (Mèxic) fins a les Illes Galápagos.

## Referències

* ↑ Gill T. N. 1863. Descriptions of the gobioid genera of the western coast of temperate North America. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 15. 262-267.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R. i D.R. Robertson 1994. Fishes of the tropical eastern Pacific. University of Hawaii Press, Honolulu. 332 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Miller, P.J. 1986 Gobiidae. p. 1019-1085. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. Vol. 3. UNESCO, París.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Robins, C.R. i G.C. Ray 1986. A field guide to Atlantic coast fishes of North America. Houghton Mifflin Company, Boston, Estats Units. 354 p.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Cova de l'Alarb

* Per a altres significats, vegeu «Cova de l'Alarb (Banyuls de la Marenda)».
La cova de l'Alarb és un megàlit de l'època neolítica a la zona centreoriental del terme comunal d'Argelers, a la comarca del Rosselló (Catalunya del Nord).
Està situat dalt d'una carena al sud-est del Mas Blanc (Château Valmy), al nord-oest del Mas d'en Jordi i a l'est del Mas de l'Abat. Hi mena una pista des del Château Valmy.
És un sepulcre de corredor antic, de cambra trapezoïdal, com set dels dòlmens del vessant nord de l'Albera, que són pràcticament idèntics que els seus veïns de la banda sud: a més del d'aquest article, hi ha el del puig de les Saleres o de Sant Pere de Laners (la Clusa, al Vallespir); Coll del Brau (Banyuls), Coma Estapera (Cervera de la Marenda), del Coll de la Creu o de Gratallops (Banyuls de la Marenda), del Coll de les Portes (Banyuls de la Marenda-Cervera de la Marenda), cova de l'Alarb del Rimbau (Cotlliure).

## Vegeu també

* Llista de monuments megalítics de la Catalunya del Nord.

## Bibliografia

* Abélanet, Jean. Itinéraires mégalithiques : dolmens et rites funéraires en Roussillon et Pyrénées nord-catalanes (en (francès)). Canet: Trabucaire, 2011. ISBN 9782849741245.
* Becat, Joan. «7 - Argelers de la Marenda». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatébia-Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Argelers». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Carreras Vigorós, Enric; Tarrús Galter, Josep. «181 anys de recerca megalítica a la Catalunya Nord (1832-2012)». A: Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, 54. Girona: Institut d'Estudis Gironins, 2013, p. 31-184. Llegir-lo en línia
* Dolmen dit Cava de l'Alarb, a la base de dades Mérimée, del Ministeri de Cultura francès.

## Referències

* ↑ La Cova de l'Alarb, en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Carreras Vigorós, Enric; Tarrús Galter, Josep. «181 anys de recerca megalítica a la Catalunya Nord (1832-2012)». A: Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, 54. Girona: Institut d'Estudis Gironins, 2013, p. 31-184.
# Craig Chalmers

Craig Minto Chalmers (15 d'octubre de 1968) és un ex-jugador i entrenador de rugbi escocès. La seva vida esportiva, tant jugant com entrenant, la va passar principalment al Melrose RFC. Actualment és entrenador de defensa de l'Esher RFC.

## Biografia

Pel que fa a clubs, Chalmers va retirar-se el 2005, essent el capità i jugador-entrenador del Melrose RFC, equip amb el qual havia començat la seva carrera. Entremig, el jugador escocès va jugar amb els Worcester Warriors, els Harlequins i els Pertemps Bees.
Chalmers va representar la selecció escocesa i als British Lions a nivell internacional. Amb Escòcia va arribar a jugar 60 partits, la majoria com a mig d'obertura, però també com a centre i, en una ocasió, com a ala. Els seus punts forts eren el xut tàctic, la gestió del joci un tackler sòlid, fet que no era habitual en els migs d'obertura en l'època amater del rugbi.
La temporada 2012-13 va deixar el càrrec d'entrenador del Melrose, passant a dirigir el Chinnor RFC; tot i així, va dimitir abans del primer partit, adduint raons personals. Posteriorment va firmar per l'Esher Rugby com a entrenador de la defensa, l'agost de 2013.
La seva germana, Paula Chalmers, va jugar amb la selecció escocesa, aconseguint fins i tot disputar més partits que el seu germà.

## Referències

* ↑ http://www.scrummagazine.com/news/chalmers-leaves-chinnor/ Arxivat 2013-09-03 at Archive.is
* ↑ «Craig Chalmers takes Esher backs coach role». The Scotsman, 22-08-2013 [Consulta: 16 agost 2015].
* ↑ «The perils of Paula as Scottish girls struggle to get act together». Scotland on Sunday, 05-02-2006 [Consulta: 16 agost 2015].

## Enllaços externs

* Craig Chalmers Arxivat 2004-11-12 a Wayback Machine. on the Melrose RFC site
* Chalmers takes a bow - The Scotsman, 28 March 2005
* Chalmers yearns for rebirth of Scots rugby - The Scotsman, 4 April 2005
# Crescencio Cuéllar Tainta

Crescencio Cuéllar Tainta (Pamplona, 2 de gener de 1970) és un exfutbolista navarrès, que ocupava la posició de davanter.

## Trajectòria

Format al planter de l'Athletic Club, tan sols va jugar un encontre amb el primer equip, contra l'Sporting de Gijón la temporada 90/91. Després va retornar al filial i a l'estiu de 1992 va marxar a la SD Eibar, on va quallar dues bones temporades.
La temporada 94/95 recala al CP Mérida, amb qui aconsegueix l'ascens a Primera. Però, de nou a la màxima categoria, Cuéllar tan sols disputa 3 partits amb els extremenys, abans d'acabar la temporada 95/96 al CD Toledo. Al conjunt toledà roman eixe any i el següent, tot alternant la titularitat amb la suplència. La 97/98 la juga al CD Leganés i la 98/99 retorna a la SD Eibar.
Posteriorment militaria a la Segona B amb l'Hèrcules CF (00/01) i Burgos CF (2001). El davanter navarrès jugaria en equips de divisions inferiors, com el Mungia, l'Azkoyen i el Santurtzi, abans de retirar-se el 2003.

## Enllaços externs

* Fitxa de Cuéllar
# Crisi del ruble del 2014-2015

La crisi del ruble rus del 2014 va debutar cap al mes de juliol del 2014 i s'ha accentuat fortament cap al principi del mes de desembre del mateix any. Aquesta crisi financera té com a causa la baixada del petroli, l'especulació contra el ruble rus i les sancions econòmiques de la Unió Europa contra Rússia i com a represàlia de la guerra a Ucraïna, fruit de l'Euromaidan. Sent el petroli el 50% dels ingressos de Rússia i els dos terços de l'exportació, es pot entendre la baixada de la monada.

## Referències

* ↑ http://www.latribune.fr/bourse/devises-forex/20141216tribd709ff9bf/russie-le-rouble-reprend-sa-chute-malgre-l-envolee-du-taux-directeur.html
# César Soriano Ferrero

César Soriano Ferrero (Ontinyent, 23 d'abril de 1983) és un futbolista valencià, que ocupa la posició de defensa lateral esquerre.

## Trajectòria

Format al planter del València CF, hi militaria als diferents equips de l'entitat de Mestalla. A la campanya 02/03 debuta a primera divisió, tot disputant un encontre de lliga amb el València.
La seua carrera prossegueix en equips de categories més modestes: CE Castelló, CD Leganés, Ontinyent CF, CF Badalona i CD Guadalajara.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador a bdfutbol.com
# Cucut (desambiguació)

«Cucut o el cucut» té aquests significats:
* ¡Cu-Cut!, setmanari satíric barceloní que es va editar entre 1902 i 1912
* Cucut (sèrie de televisió), sèrie de televisió de TV3
# Cursa dels Nassos

La Cursa dels Nassos de Barcelona és una cursa atlètica popular que es disputa a la ciutat de Barcelona anualment el dia 31 de desembre (el dia de Sant Silvestre), des de 1999. El seu nom fa referència a l'home dels nassos, un personatge mitològic català.
És organitzada per l'Ajuntament de Barcelona sobre un recorregut urbà de 10 quilòmetres pels carrers de la ciutat amb sortida i arribada al Port Olímpic. Es disputa a la vesprada, poques hores abans de cap d'any de forma similar a altres Sant Silvestres d'arreu del món com la Corrida Internacional de São Silvestre de Sao Paulo, la més prestigiosa, celebrada des de l'any 1925, o d'altres com les de Roma, Londres, Berlín o Madrid.
A la cursa hi poden participar tant atletes federats com no federats a partir dels 16 anys.
A l'edició celebrada el 31 de desembre de 2005 hi van prendre part 5.000 atletes (la xifra màxima permesa per l'organització), i les victòries foren per Philip Kipkoech, a la categoria masculina, i Nancy Kiprop, a la femenina.
L'any 2017 va superar els 10.000 atletes inscrits. El 2013 ha estat l'any amb més inscrits, 11.454.

## Referències

* ↑ «Cursa dels Nassos (10 km)». Federació Catalana d'Atletisme. [Consulta: 5 desembre 2018].
* ↑ «La Cursa dels Nassos de Barcelona supera los 10.000 inscritos». Sport, 27-12-2017 [Consulta: 5 desembre 2018].

## Vegeu també

* Cursa de Sant Silvestre

## Enllaços externs

* La Cursa dels Nassos