OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gujranwala

Gujranwala (en urdú, panjabi گوجرانوالہ Gujrānwāla) és una ciutat de la província del Panjab al Pakistan. Té una població d'1.132.509 (segons el cens de 1998). Està situada a 32° 10′ N, 74° 11′ E﻿ / ﻿32.16°N,74.18°E﻿ / 32.16; 74.18.

## Història

Gujranwala hauria estat fundada pels gujars al segle vi, i després reanomenada Khanpur Shansi per un membre del grup dels jats que va fundar diversos pobles a la comarca; però el nom antic va predominar i era el corrent al segle xvi. A la mort d'Aurangzeb el 1707 no va tardar a ser ocupada per un aventurer sikh, Charat Singh, l'avi del furur maharajà sikh Ranjit Singh, que la va convertir en capital d'un petit principat en el que fou succeït pel seu fill i el seu net; Ranjit Singh, el net, va aconseguir imposar el seu domini a tot el districte i després a part del Panjab. Hari Singh Nalwa, un general sikh, és considerat el fundador de la moderna ciutat de Gujranwala.
Va passar als britànics el 1849 amb la resta del Panjab. El 1852 va ser convertida en capital de districte i el 1867 va esdevenir municipalitat i el 1901 tenia 29.224 habitants (1868: 19.381; 1881: 22.884). El seu creixement espectacular data de la segona meitat del segle xx.

## Vegeu també

* Shekhupura

## Notes

* ↑ «Population Size and Growth of Major Cities, 1998 Census - Government of Pakistan». Arxivat de l'original el 2010-12-22. [Consulta: 16 juny 2009].
* ↑ Nalwa, V. (2009) Hari Singh Nalwa-Champion of the Khalsaji, New Delhi: Manohar, p. 240.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Enllaços externs

* Gujranwala - Lloc web oficial
# Roseta (suport)

Una roseta és un dispositiu utilitzat per a presa de mostres d'aigua en aigües profundes (tal com els Grans Llacs o oceans) amb la finalitat d'investigar sobre la seva qualitat.
Una roseta està formada per un conjunt de 12 a 36 ampolles de mostreig. Cada ampolla té un volum que va des d'un valor mínim de 1,2 litres fins a un valor màxim de 30 litres. Totes elles constitueixen la roseta i s'agrupen al voltant d'un cilindre situat al centre del conjunt, on hi ha un sistema de detecció anomenat Sea-Bird o CTD (Conductivity Temperature Depth; conductivitat, temperatura i profunditat), malgrat que els CTD moderns poden mesurar altres variables (per exemple la terbolesa de l'aigua, concentració d'oxigen dissolt, la concentració de clorofil·la i pH).
L'aparell està unit a un cable de filferro. Un cabrestant a bord de l'embarcació desenrotlla la corda durant el descens i l'enrotlla durant l'ascens (és a dir, al final de la recol·lecció de mostres). Durant les operacions en l'oceà, una roseta pot acostar-se al fons marí a una distància d'1 a 5 m, depenent de les condicions particulars de la mar.
L'obertura de cada ampolla de mostreig pot ser automàtica (quan arriba una determinada profunditat) o manual (per l'operador de manera remota).
La presa de mostres d'aigua s'usa en general per l'anàlisi químic i l'avaluació ecotoxicològica. Per a la recollida de mostres d'aigua a profunditats majors de 50 m s'acostuma a utilitzar una roseta abans que un mostrejador Winchester.

## Referències

* 1 2 3 «Woods Hole Oceanographic Institution, "Rosette Sampler"». Arxivat de l'original el 2017-05-13. [Consulta: 8 juny 2017].
* 1 2 Civil & Environmental Engineering Department at Michigan Tech, "CTD and the Rosette samples on Lake Superior"
* 1 2 3 «Jan Brant, "Collection of water samples"». Arxivat de l'original el 2018-02-17. [Consulta: 8 juny 2017].

## Bibliografia

* U.S. Environmental Protection Agency, "Field Sampling Using the Rosette Sampler"

## Vegeu també

* Ampolla de Nansen
* Ampolla de Niskin

## Enllaços externs

* Estudi del plàncton marí. Obtenció i conservació.
# Sébastien Chabaud

Sébastien Chabaud és un exfutbolista professional francès, que ocupava la posició de migcampista. Va nàixer a Marsella el 9 de març de 1977.
Va començar als equips francesos de l'AS Cannes i l'AS Nancy. El 2003 es trasllada a la lliga belga per militar al Charleroi. Romandria una campanya a l'equip català del Nàstic de Tarragona, per jugar després de nou a Bèlgica, primer al Germinal Beerschot i posteriorment de nou al Charleroi.
# Eleccions al Parlament de Canàries de 1995

Les Eleccions al Parlament de Canàries de 1995 se celebraren el 26 de maig. Amb un cens d'1.248.575 electors, els votants foren 801.607 (64,2%) i 446.968 les abstencions (35,8%). EL partit més votat és Coalició Canària, i mercè a un pacte amb el PP aconseguirà que el seu candidat Manuel Hermoso Rojas.
← Eleccions al Parlament de Canàries, 1995 → :
| Partit | Vots | % | Escons |
| Coalició Canària | 261.424 | 33,18 | 21 |
| PP | 247.609 | 31,42 | 18 |
| PSOE | 183.969 | 23,35 | 13 |
| Izquierda Unida Canaria | 40.614 | 5,15 | |
| Plataforma Canaria Nacionalista | 23.914 | 3,03 | 4 |
| Coalición por Gran Canaria | 10.964 | 1,39 | |
| CDS-Unión Centrista | 5.340 | 0,65 | |
| Congreso Nacional de Canarias | 2.964 | 0,59 | |
| FREPIC-Awañak | 2..436 | 0,31 | |
| Agrupación Herreña Independiente | 2.505 | 0,27 | 1 |
| Asamblea Tinerfeña | 1.600 | 0,20 | |
| Plataforma Humanista | 1.561 | 0,20 | |
| IZEGZAWEN | 1.357 | 0,17 | |
| PCPC | 1.251 | 0,16 | |
| Partido la Gente | 625 | 0,08 | |
| ICAN | 248 | 0,03 | |
A part, es comptabilitzaren 9.078 (1,1%) vots en blanc.

## Diputats electes

* Augusto Brito (PSOE)
* Manuel Hermoso Rojas (Coalició Canària)
* Lorenzo Olarte Cullén (Coalició Canària)
* José Miguel Bravo de Laguna Bermúdez (PP)

## Enllaços externs

* Eleccions autonòmiques de 1995 Arxivat 2012-07-01 a Wayback Machine.
# San Juan de la Maguana

San Juan de la Maguana és una ciutat i municipi de la regió occidental de la República Dominicana, i capital de la província de San Juan. Fou una de les primeres ciutats establertes en l'illa fundada el 1503. El seu nom prové de Sant Joan Bautista i el nom Taíno de la vall: Maguana ("la primera pedra, la pedra única").
San Juan de la Maguana és en el centre de la Vall de San Juan amb la Coordillera Central cap al nord i l'est, i la Sierra de Neiba cap al sud. El riu San Juan és el riu principal de la regió i la ciutat va ser fundada en el costat oriental d'aquest riu.

## Referències

* ↑ Censo 2002 de Población y Vivienda, Oficina Nacional de Estadistica
* ↑ Pdf oficial de la República Dominicana con descripción de la división territorial actualizada al año 2015. Arxivat 2018-08-23 a Wayback Machine. Consultado el 12 de octubre de 2018. Páginas 345 a 353.
# Polemó (escriptor)

Polemó, en llatí Polemon, en grec antic Πολέμων, fou un escriptor grec, autor d'un llibre breu en llengua grega sobre fisiognomia que encara es conserva. No se sap res de la seva vida, però d'algunes expressions que utilitza, com per exemple la paraula εἰδωλόθυτος (la carn sacrificada als déus) se suposa que hauria estat cristià. Devia viure al segle iii o potser al final del segle ii, ja que el menciona Orígenes. Per l'estil de la seva obra no podria haver viscut gaire abans d'aquesta època
La seva obra, que sembla bastant mutilada per la ignorància dels transcriptors, està dividida en dos llibres: el primer, amb 33 capítols, sobre fisiognomia en general i fixa els principis generals de la ciència a través de diverses característiques del cos (forma del cap, color del cabell, ulls, forma de respirar, so de la veu, etc.). El segon, amb 27 capítols, continua exposant els temes del llibre anterior i descriu en poques paraules les personalitats de l'home valent, el tímid, el covard, el garlador, etc.

## Referències

* ↑ Polemon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 435-436
# Can Tell

Can Tell és una masia del municipi de l'Escala inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat a l'oest del nucli urbà de la població de l'Escala, a tocar la rotonda d'accés al centre de la vila des de la carretera GI-623, al costat del rec del Molí i al carrer del Ter Vell.
Masia de planta allargada, formada per la successió de quatre cossos adossats, tres d'ells destinats a habitació i un annex pel garatge. L'edifici principal és de planta rectangular, amb la coberta de dues vessants de teula i distribuït en planta baixa i dos pisos. Presenta el portal d'accés d'arc rebaixat adovellat i, a cada banda, una finestra rectangular emmarcada amb pedra, ambdues restituïdes. Les tres obertures del primer pis, una finestra balconera central i dues finestres rectangulars, han estat restituïdes. La galeria de la segona planta, actualment tancada amb vidre, presenta nou finestres d'arc de mig punt, bastides amb maons. Les tres centrals són de mida més petita que la resta. Per la banda oest se li adossen dos cossos rectangulars, el més proper amb coberta de dues vessants i l'altre de tres, ambdues de teula. L'edifici mitger presenta un gran portal d'arc de mig punt bastit amb maons i, al pis, un balcó d'arc rebaixat de maons també. L'edifici cantoner, amb les obertures també bastides amb maons, té un portal d'arc rodó a la planta baixa i grans finestrals d'arc rebaixat al pis, localitzats a la façana principal i al mur de ponent. A llevant de l'edifici principal s'adossa el garatge. Es tracta d'un petit cos d'una sola planta, amb coberta de dues vessants.
La construcció es troba bastida amb pedra sense desbastar lligada amb abundant morter de calç.

## Història

Masia del segle xix amb diverses reformes posteriors.
Actualment en les terres de l'heretat es troben els vivers de Can Moner.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Tell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Sébastien Duret

Sébastien Duret (Cholet, Maine i Loira, 3 de setembre de 1980) és un ciclista francès, que va ser professional del 2005 al 2013.

## Palmarès

* 2003
** 1r al Gran Premi U
** 1r al Premi des vins nouveaux
** Vencedor d'una etapa al Tour de la Porte Océane
* 2004
** 1r als Boucles de la Mayenne i vencedor d'una etapa
** 1r al Gran Premi Michel-Lair
** Vencedor d'una etapa al Tour de Loir i Cher
* 2005
** Vencedor d'una etapa a l'Essor breton
* 2006
** 1r als Boucles guégonnaises
* 2007
** 1r a la Manche-Atlantique
* 2009
** Vencedor d'una etapa als Quatre dies de Dunkerque
* 2010
** Vencedor d'una etapa al Roine-Alps Isera Tour
* 2013
** Vencedor d'una etapa al Tour del Gavaudan Llenguadoc-Rosselló

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Club Natació Sitges

El Club de natació de Sitges (CN Sitges) és un club esportiu de Sitges, fundat l'any 1925. Durant la seva història, ha tingut equips d'atletisme i basquetbol, que va competir a la lliga d'Educación y Descanso. Actualment, té seccions de natació, tennis, frontennis, pàdel i triatló. Entre d'altres competicions, competeix al Campionat de Catalunya Obert de natació i a la Lliga Catalana de pàdel. Des de l'any 1949, organitza anualment la Travessia de Natació Sitges, prova inclosa al calendari oficial del Circuit català de travessies de la Federació Catalana de Natació.

## Referències

* ↑ «Club Natació Sitges». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Rècord d'inscrits a la 70a Travessia Nedant de Sitges». Ajuntament de Sitges, 02-08-2019. [Consulta: 18 octubre 2020].

## Enllaços externs

* Club Natació Sitges - Lloc web oficial
# Bió (retòric)

Bió (Bion, Βίων) fou un retòric grec nadiu de Siracusa. Fou autor d'una obra de teoria de la retòrica titulada τέχνας ῥητορικὰς γεγραφώς). Un retòric amb el mateix nom va escriure una obra en nou llibres amb els noms de les nou muses, però era un personatge diferent.

## Referències

* ↑ Schmitz, Leonhard. «Bion». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Gustavo Bianchi

Gustavo Bianchi (Ferrara, 21 d'agost de 1845 – Dankàlia, 7 d'octubre de 1884) va ser un explorador italià que es feu famós arran d'expedicions a Etiòpia.

## Referències

* ↑ «Bianchi, Gustavo» (en italià). Treccani. [Consulta: 13 gener 2024].
* ↑ D'Agata, Carmelo «Review of Gustavo Bianchi nella terra dei Galla e nella Dancalia infuocata». Genus, 5, 3/4, 1942, pàg. 185–185. ISSN: 0016-6987.
# Casa del General prop de la Llotja

La coneguda com a Casa del General prop de la Llotja va ser una de les Cases del General edificades per la Generalitat per a la recaptació d'impostos arreu del territori durant els segles XV i XVI. La Casa del General prop de la Llotja en concret fou construida al segle xv i enderrocada al segle xviii.
L'edifici fou construït per la Generalitat entre 1444 i 1450 sota la direcció de Joan de Navel al costat de la Llotja de Mar de Barcelona, amb l'objectiu de cobrar els drets del General -impostos que recaptava la Generalitat de Catalunya- i per fer-hi també els acordaments de les tripulacions de les galeres de la Generalitat. De la mateixa època són altres cases de la Generalitat, com la Botiga de la Generalitat a les Drassanes o la Casa del General a Perpinyà.
D'acord amb els dibuixos i descripcions disponibles, es tractava d'un edifici gòtic de planta quadrangular de dos pisos, amb una gran porta d'accés adovellada a la planta baixa.
L'edifici fou derruït el 1740 per a la construcció d'unes casernes militars que mai es van arribar a portar a terme. Per a la continuïtat de les seves funcions, el 1790 es va construir l'edifici de la Duana de Barcelona.

## Referències

* ↑ «La Casa de la Bolla o del General». [Consulta: 4 març 3021].
* ↑ Estrada-Rius, Albert La Generalitat de Catalunya a la Drassana Reial de Barcelona en temps d'Alfons el Magnànim, 2008.
# Dieter Herzog

Dieter Herzog (Oberhausen, el 15 de juliol de 1946) és un exjugador de futbol internacional alemany.

## Referències

* ↑ «Herzog, Dieter» (en alemany). kicker.de. [Consulta: 1r setembre 2011].
# Eluned Gramich

Eluned Gramich (Haverfordwest, Gal·les, 1989) és una escriptora i traductora gal·lesa.
Eluned va estudiar anglès a Oxford i té un màster en Redacció Creativa per la UEA. L'any 2015 va guanyar el premi gal·lès per a autors novells amb l'obra Woman Who Brings the Rain, un llibre basat en les seves experiències de Hokkaido, Japó. També va ser preseleccionada per al Premi de Bristol Contes Breus. Ha publicat en diverses antologies i revistes, entre les quals es troben New Welsh Short Stories, Stand, Rarebit: New Welsh Fiction, World Literature Online i Notes on the Underground. Des del 2012, treballa com a traductora freelance de l'alemany a l'anglès.

## Referències

* ↑ «Eluned Gramich». Revista Idees. Centre d'Estudis de Temes Contemporanis de la Generalitat de Catalunya, Núm. 46, 2018 [Consulta: 27 juliol 2020].
* ↑ «Eluned Gramich». Goethe-Institut. [Consulta: 26 juliol 2020].
# Pimelia

Pimelia és un gènere de coleòpters polífags de la família dels tenebriònids, subfamília Pimeliinae. Pimelia conté moltes espècies especialment abundants en indrets àrids. A les illes Balears, per exemple, hi viu Pimelia criba i a les illes Pitiüses existeix l'espècie endèmica Pimelia elevata que és coneguda amb el nom comú de fura.

## Taxonomia

Pimelia inclou les espècies següents:
* Pimelia aculeata (Klug, 1830)
* Pimelia akbesiana (Fairmaire, 1884)
* Pimelia angulata (Fabricius, 1775)
* Pimelia angusticollis (Solier, 1836)
* Pimelia arabica (Klug, 1830)
* Pimelia arenacea (Solier, 1836)
* Pimelia ascendens (Wollaston, 1864)
* Pimelia baetica (Solier, 1836)
* Pimelia bajula (Klug, 1830)
* Pimelia barmerensis (Kulzer, 1956)
* Pimelia bipunctata (Fabricius, 1781)
* Pimelia boyeri (Solier, 1836)
* Pimelia brevicollis (Solier, 1836)
* Pimelia canariensis (Brullé, 1838)
* Pimelia capito (Krynicky, 1832)
* Pimelia cephalotes (Pallas, 1781)
* Pimelia costata (Waltl, 1835)
* Pimelia cribra (Solier, 1836)
* Pimelia elevata (Sénac, 1887)
* Pimelia estevezi (Oromí, 1990)
* Pimelia fairmairei (Kraatz, 1865)
* Pimelia fernandezlopezi (Machado, 1979)
* Pimelia fornicata (Herbst, 1799)
* Pimelia goryi (Solier, 1836)
* Pimelia graeca (Brullé, 1832)
* Pimelia grandis (Klug, 1830)
* Pimelia granulata (Solier, 1836)
* Pimelia granulicollis (Wollaston, 1864)
* Pimelia grossa (Fabricius, 1792)
* Pimelia incerta (Solier, 1836)
* Pimelia indica (Sénac, 1882)
* Pimelia integra (Rosenhauer, 1856)
* Pimelia interjecta (Solier, 1836)
* Pimelia laevigata (Brullé, 1838)
* Pimelia lutaria (Brullé, 1838)
* Pimelia maura (Solier, 1836)
* Pimelia minos (Lucas, 1853)
* Pimelia modesta (Herbst, 1799)
* Pimelia monticola (Rosenh., 1856)
* Pimelia orientalis (Senac, 1886)
* Pimelia payraudi (Latreille, 1829)
* Pimelia perezi (Sénac, 1887)
* Pimelia punctata (Solier, 1836)
* Pimelia radula (Solier, 1836)
* Pimelia repleta (Reitter, 1915)
* Pimelia rotundata (Solier, 1836)
* Pimelia rotundipennis (Kraatz, 1865)
* Pimelia rugosa (Fabricius, 1792)
* Pimelia rugulosa (Germar, 1824)
* Pimelia ruida (Solier, 1836)
* Pimelia scabrosa (Solier, 1836)
* Pimelia sericea (Olivier, 1795)
* Pimelia simplex (Solier, 1836)
* Pimelia sparsa (Brullé, 1838)
* Pimelia subglobosa (Pallas, 1781)
* Pimelia testudo (Kraatz, 1885)
* Pimelia undulata (Solier, 1836)
* Pimelia variolosa (Solier, 1836)
* Pimelia ventricosa (Falderm., 1837)
* Pimelia verruculifera (Soliér, 1836)
* Pimelia villanovae (Sénac, 1887)

## Referències

* ↑ Pons, Joan; Petitpierre i Vall, Eduard «Evolutionary Dynamics of Satellite DNA Family PIM357 in Species of the Genus Pimelia (Tenebrionidae, Coleoptera)» (en anglès). Mol. Biol. Evol., 19, 8, 2002, pàg. 1329–1340.
* ↑ Watt, J. C.; A revised subfamily classification of Tenebrionidae (Coleoptera); New Zealand Journal of Zoology Volume 1, Issue 4, 1974 doi:10.1080/03014223.1974.9517846
* ↑ veu escarabat fura de l'Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, volum cinquè, any 2001
* ↑ BioLib
# Bió de Solos

Bió (en grec antic: Βίων, llatí: Bion fou un escriptor de l'antiga Grècia esmentat per Diògenes Laerci com a autor d'una obra sobre Etiòpia (Αἰθιοπικά), alguns fragments de la qual s'han conservat a l'obra de Plini el Vell i a la d'Ateneu de Naucratis. Era natural de Solos (Cilícia).
Plutarc parla d'un Bió que diu que recull una tradició sobre les amàzones, i Agàcies cita un Bió a qui atribueix una historia d'Assíria, però no és segur que es tracti del mateix personatge. Varró esmenta Bió de Solos com escriptor sobre agricultura i ho confirma també Plini. Alguns autors creuen que Bió de Soli és la mateixa persona que Cecili Bió. La seva època és desconeguda.

## Teferències

* ↑ 3.Bion a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 488
# Alí ibn Màzyad

Sànad-ad-Dawla Abu-l-Hàssan Alí ibn Màzyad o Alí I ibn Màzyad fou el primer emir mazyàdida (segle x-1017?). Fou nomenat protector (himaya) de Sura (Babilònia) i el seu districte nomenat pel visir de l'emir buwàyhida Muizz al-Dawla, Abu-Muhàmmad al-Hàssan al-Muhal·labí (visir del 956 al 963). Devia ser jove quan fou nomenat doncs va governar bastants anys, però no se sap gaire cosa del seu govern; en algun moment va dirigir una expedició contra els Banu Khafadja, i el 1003 el seu territori (que no se sap quin era) li fou confirmat per l'amir-al-juyuix buwàyhida de l'Iraq, al-Hasan ibn Ustadh Hurmuz; el 1006/1007 va rebre del buwàyhida Jalal-ad-Dawla Abu-Tàhir ibn Bahà-ad-Dawla el territori d'al-Djamiayn a l'Eufrates que abans havia estat dels ukàylides de Mossul i que al llarg del segle va agafar el nom d'al-Hilla (El Camp); als darrers anys de la seva vida va lluitar contra una branca de la família, els Banu Dubays.
Hauria mostrat submissió o desafiament segons el poder dels seus sobirans com després van fer alguns dels seus descendents. Els mazyàdides eren xiïtes i el seu domini es va estendre per tot el que eren territoris de majoria xiïta de l'Iraq incloent Karbala i Nadjaf i amb capital a al-Hilla.
Ali hauria mort després de més de 55 anys de regnat el 1017 i el va succeir el seu fill de 14 anys Dubays (I) ibn Alí.

## Bibliografia

* Nagendra Kr Singh International encyclopaedia of Islamic dynasties
# Halachot Guedolot

Halachot Guedolot (en hebreu: הלכות גדולות) és una obra literària i un codi legal jueu escrit durant l'època dels savis Gueonim.

## Naturalesa del codi

El llibre Halachot Guedolot és un resum sistemàtic i comprensiu de les lleis presents al Talmud. Encara que en general segueix l'ordre dels tractats del Talmud, uneix diverses lleis que estan escampades pel Talmud segons el seu ordre lògic, i contràriament al procediment adoptat en la Mixnà i la Guemarà, primer estableix el principi general abans d'entrar en els detalls.
També assigna nous noms a certs grups de lleis, i resumeix algunes lleis (com les relacionades amb els sacrificis i les que s'apliquen als sacerdots) que ja no s'observen després de la destrucció del segon Temple de Jerusalem.
Les decisions legals del llibre es basen en el Talmud i en els principis de la halacà establerts pels rabins. L'obra es basa en el Talmud de Babilònia, però l'autor també fa servir el Talmud de Jerusalem, l'autor es refereix a ell com el Talmud d'Occident.
Altres fonts són la responsa rabínica dels savis Gueonim de Babilònia, i una obra literària legal de la mateixa època anomenada: Sefer ha-Maasim shel Benei Eretz Yisrael.
L'obra Halachot Guedolot es va expandir per les comunitats jueves, i amb el pas del temps es van incorporar les decisions de Yehudai Gaon i d'altres savis d'una data posterior. Les autoritats rabíniques més antigues, sovint citaven extractes d'aquesta obra que són diferents, o que eren totalment absents de l'obra existent.
El llibre Halachot Guedolot té una introducció, que està principalment dirigida contra els caraïtes i altres que rebutjaven la llei oral. Té dues parts, una inclou declaracions basades en l'Aggadà, i fa diverses lloances a la Torà i als seus estudiants, mentre que l'altra part de l'obra anomena per primera vegada, els 613 manaments (mitzvot) esmentats al Talmud.
Aquests manaments estan classificats segons el grau de càstig per transgredir les diferents mitzvot. Aquesta llista inclou 365 manaments negatius, i 248 manaments positius. Aquesta llista va ser severament criticada per Maimònides en la seva obra Sefer HaMitzvot, el llibre dels manaments, però va ser defensada per Bonastruc ça Porta.

## Referències

* ↑ «Encyclopedia Judaica: Halakhot Gedolot» (en anglès). Enciclopèdia Jueva, 02-01-2019.
# Rosa Jutglar

Rosa Jutglar Gallart (25 de gener de 1900, Savassona, Tavèrnoles, Barcelona - 27 de juliol de 1936, Castellgalí) fou una religiosa catalana de les Dominiques de l'Anunciata, martiritzada i morta durant la persecució religiosa de la Guerra civil espanyola. Fou beatificada per Benet XVI el 2007, la seva festa se celebra el 6 de novembre.

## Biografia

Realitzà els estudis primaris al col·legi de les Dominiques de l'Anunciata de Folgueroles, treballà en una fàbrica i entrà a la congregació el 19 de març de 1920. Professà el 30 de setembre de 1921. La seva única destinació fou Manresa, des de l'any 1921. S'ocupava de la secció d'infants.
El 26 de juliol de 1936 un grup de milicians registrà el domicili de Manresa on es trobava refugiada amb la germana Reginalda Picas, foren objecte de burles i de propostes deshonestes, elles, emperò, es mostraren fermes en la fe i disposades al martiri. L'endemà, el 27 de juliol, foren detingudes en una altra casa on s'havien refugiat i les mataren a Castellgalí.

## Referències

* ↑ «Màrtirs que seran beatificats el 28 d'octubre de 2007: Rosa Jutglar Gallart». Bisbat de Vic. Arxivat de l'original el 2019-03-28. [Consulta: 28 març 2019].
* ↑ «Mártires beatificados: Rosa Jutglar Gallart». Dominicos. [Consulta: 28 març 2019].