OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 398 aC

El 398 aC va ser un any del calendari romà prejulià. En aquell temps, era conegut com a any del tribunat de Potit, Medul·lí, Lactucí, Fidenat, Camil i Cornut (o, més rarament, any 356 ab urbe condita). L'ús del nom «398 aC» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini va ser el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments
### Grècia

* Agesilau II és rei d'Esparta. Succeeix a son germanastre Agis II com a 19è rei de la línia Euripòntida o Pròclida. Elimina a Leotíquides, el seu nebot, fill d'Agis II, del que se sospitava un naixement espuri.
* Dercil·lides, general espartà, assetja la ciutat d'Atarneu ocupada per alguns exiliats de Quios i el seu general Dracó de Pel·lene, i l'ocupa després d'una obstinada defensa.

### Sicília

* Dionisi el Vell, tirà de Siracusa, entra al territori cartaginès de Sicília sense oposició, assetja Mòtia, una de les principals fortaleses cartagineses, i l'ocupa. També assetja Segesta però la ciutat va resistir.

### Roma

* Aquell any, a Roma, s'elegeixen sis tribuns amb potestat consular: Luci Valeri Potit, Luci Furi Medul·lí, Marc Valeri Lactucí Màxim, Quint Servili Fidenat, Marc Furi Camil i Quint Sulpici Camerí Cornut.
* Marc Furi Camil va dirigir un atac a Capena on va fer molt de botí. Els tribuns d'aquell any van haver de deixar el càrrec per decret del senat abans de l'acabament del termini. Quint Servili Fidenat i Camil van ser nomenats llavors interrexs.
* Aquest any, de manera excepcional, es va gelar el riu Tíber.

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* ↑ Smith, William (ed.). «Agesilaus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 16 gener 2024].
* ↑ Xenofont. Hel·lèniques, III, 8-12
* ↑ Diodor de Sicília, Biblioteca històrica, XIV, 18, 42
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita V, 8,14
* ↑ Diodor de Sicília Biblioteca històrica XIV 38
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, V, 27
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, V, 13
# Lai-Sang Young

Lai-Sang Lily Young (Hong Kong, 1952) és una matemàtica que ostenta la càtedra Henry & Lucy Moses Professorship de Ciència. A més, és professora de matemàtiques i neurociència en el Courant Institute of Mathermatical Sciences de la Universitat de Nova York. Els seus interessos com a investigadora inclouen sistemes dinàmics, teoria ergòdica, teoria de caos, teoria de probabilitat, mecànica estadística, i neurociència. És especialment coneguda per tornar a introduir, l'any 1998, el mètode de Markov per provar el retard exponencial de correlació en el billar de Sinái i altres sistemes dinàmics hiperbòlics.

## Formació i carrera

Malgrat haver nascut a Hong Kong i haver-s'hi criat, va realitzar els seus estudis als Estats Units, on es va llicenciar l'any 1973 a la Universitat de Wisconsin–Madison. Més tard, es va traslladar a la Universidad de Califòrnia a Berkeley per seguir els seus estudis i va obtenir un màster l'any 1976, que va completar amb el doctorat al 1978, sota la direcció de Rufus Bowen. Va exercir com a professora a la Universitat Northwestern de 1979 a 1980, a la Universitat Estatal de Michigan de 1980 a 1986, a la Universitat d'Arizona de 1987 a 1990, y a la Universitat de Califòrnia a Los Angeles de 1991 a 1999. És, des de 1999, Moses Professor a la Universitat de Nova York.

## Premis i reconeixements

Young va obtenir un Sloan Fellow al 1985, i un Guggenheim Fellow l'any 1997.
L'any 1993, Young va guanyar el Premi Satter de Matemàtiques que atorga l'American Mathematical Society "pel seu paper destacat en la recerca de les propietats estadístiques (o ergòdiques) dels sistemes dinàmics". Aquest premi biennal reconeix les contribucions excepcionals a l'àrea de la recerca per a dones matemàtiques.
El 2004 va ser triada fellow, de l'Acadèmia Nord-americana de les Arts i les Ciències.
Young va ser conferenciant convidada al Congrés Internacional de Matemàtics al 1994. L'any 2005, va presentar el Noether Lecture de l'Associació de Dones en Matemàtiques; la seva ponència es va titular "De cicles límit a atractors estranys". El 2007, va presentar la conferència Sonia Kovalevsky, patrocinada conjuntament per l'Associació de Dones en Matemàtiques i la Societat de Matemàtiques Aplicades i Industrials.

## Referències

* ↑ «Lai-Sang Young». [Consulta: 7 juny 2015].
* ↑ Hard ball systems and the Lorentz gas. Springer-Verlag.
* ↑ Riddle, Larry. «Lai-Sang Young», 10-01-2014. [Consulta: 7 juny 2015].
* ↑ O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Lai-Sang Young» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* ↑ Lai-Sang Lily Young al Mathematics Genealogy Project.
* ↑ «Guggenheim fellows: Lai-Sang Young». [Consulta: 7 juny 2015].
* ↑ «Browse Prizes and Awards: Ruth Lyttle Satter Prize in Mathematics». [Consulta: 7 juny 2015].
* ↑ «American Academy Announces 2004 Fellows and Foreign Honorary Members», 30-04-2004. [Consulta: 7 juny 2015].
* ↑ «Lai-Sang Young: From Limit Cycles to Strange Attractors», 2005. [Consulta: 7 juny 2015].
* ↑ «Lai-Sang Young to deliver AWM-SIAM Sonia Kovalevsky Lecture». [Consulta: 7 juny 2015].
# Museu Fester d'Ontinyent

El Museu Fester d'Ontinyent, inaugurat l'any 2001, exposa a les seues instal·lacions un conjunt de peces emblemàtiques sobre la festa de Moros i Cristians d'Ontinyent. Consisteix en un recorregut per diverses sales que mostren diversos elements de la festa, com fotografies, vestits, maquetes, cartells, pintura, escultura, entre altres objectes, que ajuden al visitant a entendre la festa i la seua història al llarg de més de 150 anys.

## Ubicació

Les instal·lacions estan situades a la seu de la Societat de Festers del Santíssim Crist de l'Agonia a la Plaça de Baix, 30 i es distribueix en tres plantes amb ascensor, totes elles amb accés per a persones de mobilitat reduïda.

## El Museu

En la visita pel Museu Fester, podem trobar espais dedicats a la indumentària de les diferents comparses, a la música, amb partitures originals, així com al culte al Santíssim Crist de l'Agonia, en honor del qual se celebren aquestes festes. En tots els espais es projecten diferents audiovisuals que ajuden a conèixer la història i el present d'una festa reconeguda com d'Interés Turístic Nacional. El museu està distribuït en tres plantes:
* Planta baixa.
En la primera planta del Museu Fester, en l'accés pel vestíbul a l'escala de l'edifici, el visitant pot contemplar una part important del patrimoni que el museu exposa a les seues instal·lacions, una gran quantitat dels cartells que han anunciat les festes omplen les parets d'aquest accés amb el títol de "Crit de la Festa". En aquesta planta també s'ubica la sala d'exposicions temporals, que el museu manté oberta al públic i que s'empra al llarg de l'any amb diferents mostres.
* Primera planta.
En aquesta planta s'ubica la sala dedicada a la indumentària, on es pot contemplar l'evolució dels vestits de les comparses d'Ontinyent a partir dels més antics. Cal destacar dos vestits de comparses ja desaparegudes: la comparsa dels Xurros i un vestit inaugural de les festes, el dels Cavallets. A continuació trobem l'espai dedicat a la Societat de Festers, en el qual es recullen records del que ha estat l'edifici de la Societat o dels diversos reconeixements i guardons que aquesta atorga, any rere any, en el particularment emotiu acte de l'Esmorzar de la Llàgrima. La planta alberga també una sala dedicada als treballs administratius i de consulta documental per als visitants.
* Segona planta.
En la segona planta del museu, amb dues sales expressament dedicades, s'exposa una gran quantitat dels vestits especials dels càrrecs més importants de les nostres festes: Capitans, Ambaixadors i Banderers. El Crist de l'Agonia, patró de les festes de la ciutat, també té un espai dedicat en el museu. Així mateix, en aquesta planta també s'ubica la Sala Cervino, espai on es poden realitzar reunions i assemblees tant de comparses com de qualsevol altra entitat i on es localitza també el quadre d'Ambaixadors de les nostres festes.

## Enllaços externs

* Pàgina web del Museu Fester d'Ontinyent
# Cantó de Toul-Sud

El cantó de Toul-Sud és un cantó francès del departament de Meurthe i Mosel·la, situat al districte de Toul. Té 15 municipis i part del de Toul.

## Municipis

* Bicqueley
* Blénod-lès-Toul
* Bulligny
* Charmes-la-Côte
* Chaudeney-sur-Moselle
* Choloy-Ménillot
* Crézilles
* Domgermain
* Gye
* Mont-le-Vignoble
* Moutrot
* Ochey
* Pierre-la-Treiche
* Sexey-aux-Forges
* Toul (part)
* Villey-le-Sec

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | Dr. Rothan | Republicà resistent |
| 1949-1985 | M. Rollin | CNIP |
| 1985-2004 | Aloys Geoffroy | UDF |
| 2004- | Alde Harmand | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Edgar Hernández Marcé

Edgar Hernández Marcé (Gavà, 2 de febrer de 1987) és un futbolista català que juga com a davanter al Badalona Futur.

## Trajectòria

Nascut a Gavà, Hernández va acabar la seva formació amb la UE Cornellà, pel que va debutar la temporada 2005-06 a Tercera Divisió. La primera vegada que va arribar a Segona Divisió B fou l'estiu de 2009, signant amb l'Alacant CF. El juny de 2010 Hernández va signar amb el Celta de Vigo, on va anar a l'equip B també a la Segona B. En la següent campanya es va deixar caure una categoria signant amb CF Gavà, però va tornar al tercer nivell poc després amb la UE Sant Andreu.
Després d'anotar un rècord personal de 17 gols en la seva primera temporada completa, en 34 partits, Hernández es va unir al CE Sabadell FC a Segona Divisió al juny de 2013. Va fer el seu debut com a professional el 25 d'agost, jugant els últims 27 minuts una derrota a domicili 0-2 davant la SD Ponferradina. Un any després, l'agost de 2014, fou venut al Club de Futbol Reus Deportiu.
El 2017 va renovar amb el Reus, després d'haver estat un dels homes importants de l'equip en l'ascens a Segona A i després per assegurar la permanència en la categoria.

## Referències

* ↑ Alejandro Vázquez y Edgar Hernández refuerzan al Alicante (Alejandro Vázquez and Edgar Hernández bolster Alicante); Diario Información]
* ↑ El Celta ficha al delantero Edgar Hernández
* ↑ Arriben Edgar Hernández i Álex Fernández. Sant Andreu's official website, 30 Gener 2012
* ↑ «El Reus renova Edgar Hernández». 324.cat. [Consulta: 27 juny 2017].

## Enllaços externs

* Edgar Hernández Marcé a BDFutbol
* Edgar Hernández Marcé, Fitxa a Soccerway
# Iom ha-Atsmaüt

Iom ha-Atsmaüt (hebreu: יום העצמאות) (en català: "el dia de la independència") és la festa nacional de l'Estat d'Israel, que marca la declaració de la seva creació després de la finalització del mandat britànic. Iom ha-Atsmaüt té lloc al voltant del dia cinc del mes de Iar. Iom ha-Zikkaron és l'aniversari dels soldats caiguts i de les víctimes dels atemptats terroristes, i sempre té lloc el dia anterior.
El cinquè dia del mes d'Iar de l'any 5708, el 14 de maig de l'any 1948, el dia abans del final del mandat britànic a Palestina, es va proclamar la Declaració d'Independència d'Israel.
La celebració del dia de la Independència comença quan apareix la primera estrella al cel, al fer-se de nit, i continua fins a la posta de sol de l'endemà.
Una cerimònia oficial se celebra cada any al Mont Herzl, a Jerusalem, la nit de Iom ha-Atsmaüt. La cerimònia inclou un discurs del portaveu de la Kenésset, el Parlament israelià, una desfilada de soldats, un espectacle a on són representades figures, (com l'Estrella de David), i un número que representa l'Aniversari de l'Estat d'Israel, tot seguit es procedeix a l'encesa de dotze torxes, una per cada Tribu del poble d'Israel. Cada any, una dotzena de ciutadans, són convidats a il·luminar les torxes. Al mateix temps, a pobles i ciutats a tot el país hi ha celebracions i focs artificials.

## Referències

* ↑ http://knesset.gov.il/laws/special/eng/independence_day_law.htm
* ↑ http://www.rabbinicalassembly.org/story/yom-ha-atzmaut-laws-customs?tp=374
* ↑ http://www.reformjudaism.org/yom-haatzmaut-history-customs
* ↑ http://www.touristisrael.com/yom-haatzmaut-israeli-independence-day/6022/
# 39 d'Andròmeda

39 d'Andròmeda (39 Andromedae) és una estrella de la constel·lació d'Andròmeda. Té una magnitud aparent de 5,95.

## Referències

* ↑ «Spectral types in the Ursa Major stream». Publications of the Astronomical Society of the Pacific, 1978. DOI: 10.1086/130352.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Ulrich Bastian «catàleg Tycho-2». Astronomy and Astrophysics, 01-03-2000, pàg. L27-L30.
* ↑ «Rotational velocities of A-type stars in the northern hemisphere. II. Measurement of v sin i» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 3, 01-10-2002, pàg. 897-911. DOI: 10.1051/0004-6361:20020943.
* ↑ Caroline Soubiran «Gaia Data Release 2. The catalogue of radial velocity standard stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 01-08-2018. DOI: 10.1051/0004-6361/201832795.
* ↑ van Leeuwen, F. «HIP 4903». Hipparcos, the New Reduction, 2007. [Consulta: 29 març 2010].
# La Quadra dels Tascals

La Quadra dels Tascals és un antic nucli de població, actualment en terme de Botarell, que havia format part de la senyoria dels Arcs. Els seus orígens sembla que venen de les possessions de Ramon de Ganagot, concedides per Ramon Berenguer IV, al qual donà el senyoriu d'Alforja.
La Quadra va seguir les vicissituds de les propietats de Ramon de Ganagot: El 1194 va cedir a la seva filla Romeva la meitat del terme, amb motiu del seu enllaç amb Bertran de Castellet. Aviat enviudà, i Romeva es casà el 1200 amb Bernat dels Arcs, unint-se les dues senyories (Alforja i els Arcs), que van passar al fill comú Pere dels Arcs. Aquest, en morir, deixà els seus senyorius a l'abadessa, probablement filla seva i a la comunitat del monestir de Bonrepòs, el qual, el 1243, decideix vendre tota la deixa a l'arquebisbe Pere d'Albalat. La Quadra passà a formar part de la baronia episcopal d'Alforja. La Quadra dels Tascals tenia 4 focs el 1497, 9 el 1515, 6 el 1563 i 4 o 5 al llarg del segle xviii. Els Tascals pertanyia a la parròquia de Sant Bartomeu, ara ermita de la Mare de Déu de la Riera, a les Borges del Camp, de la qual, el 1753 n'eren els únics feligresos. Quan la parròquia, a la qual pertanyien la població i els llocs de Riudecols, les Voltes, la Quadra dels Tascals i els Diumenges, va desaparèixer, perquè Riudecols va tenir parròquia pròpia, la Quadra va a passar majoritàriament a dependre de la parròquia borgenca de Santa Maria Assumpta.
El 1586 va formar part de la Comuna del Camp, fins a la seva desaparició. El 1787 tenia 35 habitants, 12 el 1830 i 28 el 1844, data de l'últim cens en que surt esmentat el nucli de població. Cap al 1855 va desaparèixer com a municipi, i el seu terme s'integrà gairebé tot a Botarell, tret de petites partides que van anar a Les Borges i a Riudecols.

## Els masos

A la Quadra dels Tascals hi havia grans masos dels quals n'han perdurat alguns: el Mas d'en Duran, un mas gran amb forns i molins i unes pintures murals del segle xviii, que actuava com a centre de la batllia, i on encara es mostra l'antic calabós. El Mas del Vernis, en realitat dos, construïts l'un al costat de l'altre, i un d'ells, amb la data de la reforma, 1794, a la llinda. El Mas de Giol, que la tradició fa del temps dels moros, amb un edifici de tipus basilical i una capella de finals del segle xix desafectada. El Mas del Perdiu, refet amb elements modernistes per l'arquitecte reusenc Joan Rubió i Bellver el 1910, que hi edificà una magnífica fumera a l'exterior i reformà l'interior, sobretot el menjador, on hi ha un escalfapanxes de ceràmica vidriada de gran bellesa i qualitat, i altres elements ornamentals.

## Referències

* ↑ Anguera, Pere. Història dels pobles del Baix camp. Reus: Reus Diari, 1989, p. 110.
# Estació de Terrassa

Estació de Terrassa és el nom dels següents llocs:
* Estació del Nord (Terrassa), estació de ferrocarril al passeig Vint-i-dos de juliol de la població de Terrassa
* Estació de Terrassa Can Boada, estació de ferrocarril de la línia R4 de Rodalies Barcelona al barri de Can Boada de Terrassa
* Estació de Terrassa Est, estació de ferrocarril propietat d'adif al barri de la Grípia a l'est de la població de Terrassa
* Estació de Terrassa Nacions Unides, estació de ferrocarril en construcció de FGC al barri de Can Roca
* Estació de Terrassa Rambla, estació de ferrocarril propietat de FGC al subsol de la Rambla d'Egara
# Aiapaec

Aiapæc o Ai Apaec (en mochica aiapæc *[a.ja.pøk] o *[ajapʷɨk]) era la principal deïtat de la cultura mochica, era un dels seus déus castigadors, el més temut i adorat, és anomenat també el decapitador. Ai Apaec era adorat com el déu creador, protector dels mochicas, proveïdor d'aigua, dels aliments i els triomfs militars. Rebia sacrificis humans. Aiapæc significa ‘el faedor, Déu Pare’ en llengua mochica.

## Representacions

La representació més comuna i coneguda d'Ai Apaec és la que s'aprecia en els murals de les Huacas del Sol i de la Luna, on presenta un rostre antropomorf amb ullals de felí i ones marines envoltant-ho.
Ai apaec va ser representat de diverses formes, variant en el temps, a l'espai, i en l'artesania en la qual anés representada. En la metal·lúrgia per exemple, presenta forma arácnida, amb vuit potes i un rostre antropomorf amb ullals de jauar. En la ceràmica és més antropomòrfic, sol tenir caps a les seves mans i a vegades dues serps que brollen del seu cap. Aquesta característica es veu també en alguns retrats murals. En l'escultura se li pot observar amb un bàcul, i una forma totalment humanoide, amb el rostre sever i els ullals de felí de sempre.

## Referències

* ↑ Eloranta-Barrera Virhuez, Rita. Mochica: grammatical topics and external relations. Amsterdam: LOT, 2020, p. 114, 124 (LOT Dissertations series). ISBN 978-94-6093-348-6.
* ↑ Gayoso Rullier, Henry Luis «¿POR QUÉ AIAPAEC Y CHICOPAEC NO SON NOMBRES DE DIOSES?» (en castellà). Chungará (Arica), vol. 46, 3, 2014, pàg. 345–354. DOI: 10.4067/S0717-73562014000300003. ISSN: 0717-7356.
# Cantó de Bailleul-Sud-Oest

El cantó de Bailleul-Sud-Oest (neerlandès Kanton Belle-Zuidwest) és una divisió administrativa francesa situat al departament del Nord a la regió dels Alts de França. Forma part del Westhoek (Flandes francès)

## Composició

El cantó aplega 6 comunes:
| Nom francès | Nom flamenc | Població | Codi Postal | Codi INSEE |
| Bailleul | Belle | 17.191 | 59270 | 59043 |
| Berthen | Berten | 503 | 59270 | 59073 |
| Flêtre | Vleteren | 742 | 59270 | 59237 |
| Merris | Merris | 957 | 59270 | 59399 |
| Méteren | Meteren | 2.114 | 59270 | 59401 |
| Vieux-Berquin | Oud-Berkijn | 2.185 | 59232 | 59615 |

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| - | 5.292 | 5.162 | 5.821 | 6.157 | 6.516 | 15.573 |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1982 | Jean-Louis Le Corre | PCF |
| 1994-2001 | Jean Delobel | PS |
| 2001-2008 | Dominique Hallynck | UDF |
| 2008- | Michel Gilloen | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Referències

* ↑ a Bailleul-Sud-Ouest: 9.159

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Eduardo Chicharro Agüera

Eduardo Chicharro Agüera (Madrid, 1873 – 1949) fou un pintor espanyol. Deixeble de l'Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando i de Sorolla, s'interessà especialment pels temes de costums populars castellans i també pels exòtics. Hi ha una certa relació entre la seva obra i les d'Álvarez de Sotomayor, el gallec Antonio Fernández Gómez i Benedito. Participà en nombroses exposicions nacionals i estrangeres, rebent quasi sempre premis i consideracions. El 1910 fundà i presidí la Sociedad de Pintores y Escultores de Madrid i tres anys més tard dirigí l'Acadèmia Espanyola de Belles Arts de Roma.

## Referències

* ↑ Mendoza 1995: p. 58

## Bibliografia

* Mendoza, Cristina. Ramon Casas, Retrats al carbó. Sabadell: Editorial AUSA, 1995, p. 282pp. (catàleg). ISBN 84-8043-009-5.
# 43è Festival Internacional de Cinema de Moscou

El 43è Festival Internacional de Cinema de Moscou es va celebrar entre el 22 i el 29 d'abril de 2021. El Gran Premi recau en la pel·lícula romanesa #dogpoopgirl d'Andrei Huțuleac, el premi especial del jurat a la pel·lícula alemanya Blutsauger de Julian Radlmaier i el premi al millor director a Aleksei Fedortxenko per Posledniaia «Milaia Bolgaria».

## Jurat

* Brillante Mendoza (president del jurat), director
* Miloš Biković, actor
* Karim Aïnouz, director
* Iuri Poteenko, compositor
* Niguina Saifullaeva, directora

## Selecció
### En competició internacional

* Un destello interior d'Andrés Eduardo Rodríguez i Luis Alejandro Rodríguez
* Corazón azul de Miguel Coyula
* Onna-tachi de Nobuteru Uchida
* Café by the Highway (Huāngyě kāfēi guān) de Shi Xiaofan
* Bloodsuckers – A Marxist Vampire Comedy (Blutsauger) de Julian Radlmaier
* Him (Han) de Guro Bruusgaard
* Posledniaia «Milaia Bolgaria» (Последняя «Милая Болгария») d'Aleksei Fedortxenko
* Gli indifferenti de Leonardo Guerra Seràgnoli
* Plavi cvijet de Zrinko Ogresta
* Joyful Mystery de Don Palathara
* The Son (Pesar) de Noushin Meraji
* Man of God (ο άνθρωπος του θεού) de Yelena Popovic
* El ventre del mar d'Agustí Villaronga
* #dogpoopgirl d'Andrei Hutuleac

### Pel·lícula d'apertura

* V2. Escape From Hell (Девятаев) de Timur Bekmambetov

### Pel·lícula de clausura

* Le Café de mes souvenirs de Valto Baltzar

## Palmarès
### Competició internacional

* Gran Premi : #dogpoopgirl d'Andrei Hutuleac
* Premi especial del jurat : Bloodsuckers – A Marxist Vampire Comedy de Julian Radlmaier
* Premi al millor director : Aleksei Fedortxenko per Posledniaia «Milaia Bolgaria»
* Premi al a millor actriu : Andreea Grămoșteanu per #dogpoopgirl
* Premi al millor actor : Soheil Ghanadan per The Son
* Premi de la Crítica Russa: El ventre del mar d'Agustí Villaronga

### Premi especial

* Premi Stanislavski: Serguei Nikonenko

## Referències

* ↑ «43 MIFF PRIZES». [Consulta: 30 abril 2021].
* ↑ «#Dogpoopgirl wins best film at physical Moscow International Film Festival». screendaily.com, 29 avril 2021. [Consulta: 30 abril 2021].
* ↑ "El ventre del mar", amb participació de TV3, premiat per la crítica russa en el Festival Internacional de Cinema de Moscou, ccma.cat, 30 d'abril de 2021

## Enllaços externs

* Festival Internacional de Cinema de Moscou: 2021 a Internet Movie Database