OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Buronson

Yoshiyuki Okamura (岡村善行), també conegut com Buronson (武論尊) o Shō Fumimura (史村翔, Fumimura Shō), és un mangaka japonès, conegut per la seva obra Hokuto no Ken. El 2002 guanyà el Premi Shogakukan per l'obra Heat amb l'il·lustrador Ryoichi Ikegami.

## Vida

Va nàixer en Saku, Nagano en 1947. Es va graduar de l'Escola d'Entrenament de la Força Àrea Japonesa en 1967 i va servir com mecànic de radars. En 1969 es va retirar de la Força Naval Japonesa i va anar prompte contractat com assistent de Hiroshi Motomiya. Va començar la seua carrera de Manga quan va escriure Pink Punch: Miyabi en 1972, il·lustrat per Goro Sakai. En 1975 va escriure el seu primer èxit, The Doberman Detective, il·lustrat per Shinji Hiramatsu. El famós Hokuto no Ken va fer el seu debut com el seu més famós treball en 1983, il·lustrat per Tetsuo Hara. En 1989 la seua història Ōrō va ser publicada en la revista Animal Magazine, il·lustrat per Kentaro Miura, i en 1990 van fer també una seqüela titulada Ōrō Donen. També col·labore amb l'artista Ryoichi Ikegami en diversos treballs com Strain, Human i el famós Sanctuary. Dins dels seus altres treballs majors aquesta The Phantom Gang, il·lustrat per Kaoru Shintani.

## Influències

Les seues principals influències han estat pel·lícules de Bruce Lee, i Mad Max.

## Curiositats

L'àlies Buronson és un tribut a l'actor Nord-americà Charles Bronson, la manera de créixer el bigot del qual va ser imitat per Yoshiyuki Okamura.

## Treballs

* Pink Punch: Miyabi (1972, il·lustrat per Gorō Sakai)
* Doberman Deka (1975, 18 volums, il·lustrat per Shinji Hiramatsu)
* Hokuto no Ken (de 1983 a 1988, 27 volums, il·lustrat per Tetsuo Hara)
* Ōrō (1989, il·lustrat per Kentaro Miura)
* Ōrō Donen (1990,il·lustrat per Kentaro Miura)
* Japan (1992, 1 volum, il·lustrat per Kentaro Miura)
* Mushimushi Korokoro (de 1993 a 1996, 11 volums, il·lustrat per Tsuyoshi Adachi)
* Strain (de 1997 a 1998, 5 volums, il·lustrat per Ryoichi Ikegami)
* Odyssey (de 1995 a 1996, 3 volums, il·lustrar per
* Heat (de 1999 a 2004, 17 volums, il·lustrat per Ryoichi Ikegami)
* Sanctuary (de 1990 a 1995, 12 volums, il·lustrat per Ryoichi Ikegami)
* The Phantom Gang (il·lustrat per Kaoru Shintani.
* Go for break (2000, 3 volums, il·lustrat per Tsuyoshi Adachi)
* Rising Sun (2002, 3 volums, il·lustrat per Tokihiko Matsuura)
* Gokudo Girl (de 2003 a 2004, 5 volums, il·lustrat per Hidenori Hara)
* Sōtingues no Ken (de 2001 fins ara, 14 volums (en producció), il·lustrat per Tetsuo Hara)

## Referències

* ↑ «Perfil de l'autor» (en japonès). Young Sunday. Arxivat de l'original el 2007-10-12. [Consulta: 12 desembre 2015].
# Belval-en-Argonne

Belval-en-Argonne és un municipi francès, situat al departament del Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 59 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Belval-en-Argonne era de 59 persones. Hi havia 27 famílies, de les quals 9 eren unipersonals (9 homes vivint sols), 9 parelles sense fills i 9 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 40 habitatges, 29 eren l'habitatge principal de la família, 10 eren segones residències i 1 estava desocupat. Tots els 40 habitatges eren cases. Dels 29 habitatges principals, 26 estaven ocupats pels seus propietaris i 3 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 1 en tenia tres, 11 en tenien quatre i 16 en tenien cinc o més. 26 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 12 habitatges hi havia un automòbil i a 16 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Belval-en-Argonne el 2009. :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 8 | 80 a 84 | 8 |
| 0 | 75 a 79 | 4 |
| 4 | 70 a 74 | 4 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 0 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 0 | 40 a 44 | 4 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 0 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 8 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 36 persones, 31 eren actives i 5 eren inactives. De les 31 persones actives 28 estaven ocupades (16 homes i 12 dones) i 3 estaven aturades (2 homes i 1 dona). De les 5 persones inactives 4 estaven jubilades i 1 estava classificada com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 3 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de fabricació d'altres productes industrials i 1 d'una empresa de construcció.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era un paleta.
L'any 2000 a Belval-en-Argonne hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Belval-en-Argonne a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Belval-en-Argonne a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Discos en català publicats el 2006

Aquestos són els discos i treballs musicals en català publicats al llarg de l'any 2006, classificats per ordre alfabètic.
| Disc | Grup o cantant | Discogràfica | Comentari |
| Bona sort | Narcís Perich | Discmedi | |
| Elèctric Vailets | Elèctric Vailets | | Enregistrat com a premi al concurs musical Ciutat de Granollers |
| Garrotades | La Gossa Sorda | Autoedició | Es publica l'1 de març de 2006 |

## Referències

* ↑ http://www.terceravia.org/grup.php?idGrup=103%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ Garrotades (La Gossa Sorda). Viasona
# Evansville (Minnesota)

Evansville és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 566 habitants, 249 habitatges, i 127 famílies. La densitat de població era de 312,2 habitants per km².

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* ↑ «Fact Sheet- Evansville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Evansville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Funció de procés

Una funció de procés és una magnitud física que descriu la transició d'un sistema entre dos estats d'equilibri. Per exemple, el treball mecànic i la calor són magnituds de procés, ja que descriuen quantitativament la transició entre estats d'equilibri de sistemes termodinàmics.
En un procés reversible una funció de procés no és tan sols funció dels estats inicial i final, sinó també dels successius estats intermedis pels quals ja ha passat el sistema (si el procés no fos reversible s'hauria d'especificar detalladament com es va realitzant).

## Referències

* ↑ Curso sobre el formalismo y los métodos de la termodinámica (castellà)

## Vegeu també

* Funció d'estat
# Axoclinus cocoensis

Axoclinus cocoensis és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 3,5 cm de longitud total.

## Alimentació

Menja algues i petits invertebrats.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i demersal que viu entre 7-8 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic oriental central: Illa del Coco (Costa Rica).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Allen, G.R. i D.R. Robertson, 1994. Fishes of the tropical eastern Pacific. University of Hawaii Press, Honolulu. 332 p.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.

## Bibliografia

* Eschmeyer, William N.: Genera of Recent Fishes. California Academy of Sciences. San Francisco, Califòrnia, Estats Units. iii + 697. ISBN 0-940228-23-8. Any 1990.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Smith, D. G. i J. T. Williams, 2002: History and status of the genera Enneanectes and Axoclinus (Teleostei: Blennioidei: Tripterygiidae). Zootaxa Núm. 105: 1-10.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Chester Starr

Chester G. Starr (Centralia, Missouri, 5 d'octubre de 1914 - Ann Arbor, Michigan, 22 de setembre de 1999) va ser un historiador dels Estats Units, autoritat en història antiga, l'art antic i l'arqueologia de la civilització grecoromana.

## Biografia

Va estudiar en la Cornell University, on va ser deixeble de Max Ludwig Wolfgang Laistner. Entre 1940 i 1953 va ser lecturer d'història en la Universitat d'Illinois en Urbana, passant aleshores a ser professor, càrrec que va ocupar fins al 1970. Després de trenta anys a Urbana, es va traslladar a la Universitat de Michigan a Ann Arbor on va exercir com a professor fins al 1973. Des de 1973 fins a 1985 va ocupar en aquesta última universitat la càtedra Bentley. L'any 1974 va contribuir a la creació de l'American Association of Ancient Historians, institució de la que va ser el primer president.
Durant la Segona Guerra Mundial va servir en la secció d'història de l'Exèrcit dels Estats Units, amb el quarter general del Cinquè Exèrcit a Itàlia, en el període entre 1942 i 1946. Com a resultat va escriure una compilació de nou volums amb el títol Fifth Army History, i un llibre de divulgació sobre això titulat From Salerno to the Alps (1948).
Entre les seves obres històriques hi ha vint-i-un llibres, dotzenes d'articles i més de cent ressenyes. La seva obra més coneguda com a manual universitari, A History of the Ancient World, es va anar reeditant amb ampliacions successives entre 1965 i 1991. La seva metodologia historiogràfica ha estat qualificada d'hegeliana, especialment a Civilization and the Caesars: the inteUectual revolution in the Roman Empire (1954). S'ha qualificat com a obra més important: The Origins of Greek Civilization (1961), en què desmunta la teoria nòrdica que pretenia interpretar els assoliments culturals grecs en termes d'una raça superior. El seu enfocament, centrat en els individus com agents del canvi històric, també s'oposa a la metodologia més prestigiosa de l'època: la de l'escola d'Annals i el concepte braudelià de longue durée.
Entre les seves altres obres destaquen: The Awakening of the Greek Historical Spirit (1968), Economic Growth of Early Greece (1977), The Beginnings of Imperial Rome: Rome in the Mid-Republic (1980), The Flawed Mirror (1983) o Past and Future in Ancient History (1987).

## Referències

* 1 2 3 «Obituary Chester G. Starr» (en anglès). Umich.edu, 04-10-1999. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 10 gener 2017].
* 1 2 3 Ober, Josiah «Chester G. Starr» (PDF) (en anglès). The Independent 1, 15-10-1999. Arxivat de l'original el 2016-03-07 [Consulta: 10 gener 2017].
# Burot (impost)

El burot era un funcionari municipal encarregat de cobrar els drets d'entrada de certs articles, normalment queviures, a l'entrada de pobles i ciutats, durant el segle xix i fins als 1960. Per extensió, també s'anomenava burot a l'oficina a l'entrada d'una població on els susdits funcionaris cobraven aquest impost. Normalment aquestes oficines es trobaven al costat dels camins principals o a les entrades dels pobles o ciutats.

## Vegeu també

* Avalot dels Burots

## Referències

* ↑ Cantavella, Jordi. Els barris de Barcelona i els seus carrers. Edicions 62, 2010, p.35. ISBN 8429763147.
* ↑ Morera Escarré, Montserrat. Les Paraules I el Significat. Editorial UOC, 1997, p.66. ISBN 8483181762.
* ↑ «Burot». A: Diccionari general de la llengua catalana. EDHASA, 1980, p.284. ISBN 8435001202.

## Enllaços externs

* Fotografies de burots al web de Barcelofília, Inventari de la Barcelona desapareguda
# Castell de Schackenborg

El Castell de Schackenborg és una de les residències habituals de la família reial danesa. Actualment és la residència oficial del príncep Joaquim de Dinamarca, segon fill de la reina Margarida II de Dinamarca i tercer en la línia de successió dinàstica.
Situat a cinc quilòmetres a l'oest de Tønder, el Castell de Schackenborg s'estén en un idil·líc paisatge de la vila de Møgeltønder. Aquesta localitat era la residència dels bisbes de Ribe que protegiren el desenvolupament de la regió i el creixement i desenvolupament de la cultura frisona.
Amb el procés de reforma religiosa les possessions dels bisbes de Ribe revertiren en favor de la Corona, entre les quals destacava el Castell de Schackenborg. L'any 1661, el rei fou donació del castell i les terres del voltant al general Hans Schack en compensació pels serveis prestats durant les guerres contra Suècia. Durant onze generacions el Castell va pertànyer a la família Schack fins que l'any 1978 la propietat revertí a la Corona a conseqüència de l'absència d'hereus de la família Schack.
L'any 1993 el Castell de Schackenborg i la seva propietat fou cedida al príncep Joaquim de Dinamarca que havia estudiat enginyeria agrònoma. El príncep establí al castell la seva residència principal malgrat que mantingué apartament privat a Amalienborg.
Des de 1995 i fins al 2005 el Castell fou el domicili de Joaquim i de la seva família arran del seu casament amb la ciutadana hong-konesa Alexandra Manley. Amb una donació popular arran del seu casament que arribà als 13.000.000 de corones daneses, es procedí a la restauració del Castell.
Malgrat que el Castell i els jardins no són oberts al públic, durant un seguit de mesos a l'estiu es pot realitzar una ruta guiada pels jardins principals del Castell.
# Bokota

Els bokota, també anomenats bogotá o bugleres, són un grup ètnic amerindi de Panamà. viuen a la Província de Bocas del Toro i al nord de la província de Veraguas, a la mateixa regió que els naso o teribe.
Segons el cens panamenc de 2000 hi havia 993 bokota vivint a Panamà. Són el grup ètnic més petit de Panamà i viuen a la zona occidental del país.

## Cultura

Es dediquen a la ramaderia, la pesca i la caça. Encara utilitzen armes com arcs, fletxes i llances o xarxes de pesca. Els homes usen camises de manta-sucia, mentre que les dones es vesteixen similar al guaymís. Porten collarets, pintura facial negra i vermella, i pintes brillants. Fan barrets de fibres vegetals, motxilles, cistelles i vestits diaris anomenats cobo. Viuen en cases rodones sobre xanques. Són monògams i sovint s'han casat amb membres de l'ètnia guaymú. Encara hi ha famílies bokota de sang pura. Es mantenen moltes cerimònies tradicionals incloent la cerimònia dels llampecs, que impedeix que el llamp caiguin a les cases.

## Llengua

Parlen el bogota, també anomenat buglere, que és una de les llengües txibtxa.

## Vegeu també

* Ngöbe-Buglé

## Referències

* ↑ Panamà al web del Sistema de Información de los Pueblos Indígenas de América (UNAM)
* 1 2 3 4 "Indigenous Peoples in Panama." International Work Group for Indian Affairs. (retrieved 23 Feb 2011)
* 1 2 "Bogota Language (Bogotá, Bocota)." Native Languages. (retrieved 23 Feb 2011)
# Discos Suicidas

Discos Suicidas va ser un segell discogràfic independent fundat per Oskar Amezaga a Biscaia a principis de la dècada del 1980.
Al llarg de la seva existència va publicar grups com Reincidentes, El Último Ke Zierre, Eskorbuto, Doctor Deseo, Piperrak, Parabellum, Distorsión, Zarama, Vómito, M.C.D., Radikal Hardcore o Ni Porfavor Ni Ostias, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Sellos independientes nacionales: Discos Suicidas» (en castellà). MondoSonoro, 04-10-1999. [Consulta: 22 maig 2021].
* ↑ Cabeza, Pablo. «Amezaga: «Quiero pensar que Josu y Jualma eran artesanos de la música»» (en castellà). Gara, 12-05-2018. [Consulta: 22 maig 2021].
* ↑ Cubillo, Igor «La discográfica Discos Suicidas pone en circulación dos nuevos elepés de 'punk rock' básico, su especialidad» (en castellà). El País [Madrid], 20-12-2000. ISSN: 1134-6582.
# Estratònic (artista)

Estratònic (Stratonicus Στρατόνικος) fou un artista grec. Fou treballador de la plata i se sap que va fer diverses estàtues representant a Àtal I de Pèrgam i Èumenes I de Pèrgam en lluita contra els gals (gàlates). Va florir vers el 240 aC). També l'esmenta Plini que diu que va gravar una copa amb un sàtir.

## Referències

* ↑ Augustus F. Rose, Jewelry: Making and Design, an Illustrated Text Book, Providence, Metal Crafts Publishing Co.
# Ger (desambiguació)

«Ger» té aquests significats:
# Avery John

Avery John (Point Fortin, 18 de juny de 1975) és un exfutbolista de Trinitat i Tobago de la dècada de 2000. Fou 65 cops internacional amb la selecció de Trinitat i Tobago. Pel que fa a clubs, destacà a Bohemians, Shelbourne, New England Revolution, i D.C. United.

## Referències

* ↑ «American Alum Avery John to Play in the World Cup :: Defender will play for Trinidad & Tobago». Arxivat de l'original el 2007-06-18. [Consulta: 21 juny 2019].
* ↑ DC United signs defender Avery John Arxivat 28 April 2009$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ Perfil a mlssoccer.com
* ↑ Avery John a National-Football-Teams.com (anglès)
# Cinema d'autor

El cinema d'autor és el cinema en el qual el director té un paper preponderant en basar-se normalment en un guió propi, i realitza la seva obra al marge de les pressions i limitacions que implica el cinema dels grans estudis comercials, cosa que li permet una major llibertat a l'hora de plasmar els seus sentiments i inquietuds en la pel·lícula. En el cinema d'autor, l'autor és normalment identificable o recognoscible per alguns trets típics a la seva obra.
En els 60 del segle XX, un grup de crítics de cinema francesos, pertanyents a la revista Cahiers du Cinéma i inspirats, entre altres coses, pel text de 1948 Cámera Stylo d'Alexandre Astruc, comencen a plantejar-se interrogants sobre el rol de l'autor, o realitzador, en una pel·lícula. Aquests crítics s'oposaven a les idees del Neorealisme italià que proposava que l'autor cinematogràfic per excel·lència era aquell capaç de plasmar la realitat com era, sense manipulacions de cap mena, permetent que l'espectador interpretés aquesta "realitat" i tragués les seves pròpies conclusions. Tanmateix, per a aquest grup de crítics entre els quals figuraven Jean-Luc Godard (Al final de l'escapada, 1960), François Truffaut (Les Quatre Cents Coups, 1959), Alain Resnais (Hiroshima Mon Amour, 1959) i Claude Chabrol entre d'altres, el cinema havia de proposar una visió particular de la realitat i revelar la presència un autor-director responsable per la imatges projectades. En aquest sentit, els realitzadors de l'anomenada Nouvelle vague Francesa utilitzaven el medi cinematogràfic per expressar opinions i idees en cada una de les seves obres.
Aquests autors passarien després del text a l'acció filmant curt-metratges i llargmetratges, dins del corrent anomenat Nouvelle Vague. El seu interès per les pel·lícules de realitzadors nord-americans, especialment per Hitchcock que, malgrat ser anglès, va realitzar bona part de la seva filmografia als Estats Units, els permeten sostenir el seu ideari del que per a ells era el "cinema d'autor" reconsiderant el seu talent menyspreat i creativitat cinematogràfica.
Tanmateix, l'expressió cinema d'autor implica múltiples problemes d'interpretació. Per una part convida al pensament historicista que l'autor cinematogràfic té un desenvolupament lineal de la seva carrera, cosa que el fa predicible en relació amb els seus treballs anteriors (això no és necessàriament cert) i d'altra banda l'expressió "cinema d'autor" agrupa una sèrie de realitzadors cinematogràfics fora del sistema de les grans cases productores nord-americanes convertint immediatament en autor a qualsevol que pertanyi a aquest grup extern.
Aquest corrent cinematogràfic va tenir una important influència en el cinema asiàtic consolidant figures de la talla de Nagisa Oshima amb pel·lícules com Violència cap al tard, L'Imperi dels sentits i Cruel Història de la Joventut.

## Referències

* ↑ «Cinema d'autor». [Consulta: 11 octubre 2018].
# Buchtel

Buchtel és una població dels Estats Units a l'estat d'Ohio. Segons el cens del 2000 tenia 574 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Buchtel tenia 574 habitants, 232 habitatges, i 164 famílies. La densitat de població era de 461,7 habitants/km².
Dels 232 habitatges en un 31,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 54,7% hi vivien parelles casades, en un 11,2% dones solteres, i en un 28,9% no eren unitats familiars. En el 25% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,47 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,95.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,7% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 30,5% entre 25 i 44, un 24,7% de 45 a 60 i un 12% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 27.632 $ i la renda mediana per família de 31.607 $. Els homes tenien una renda mediana de 27.159 $ mentre que les dones 18.333 $. La renda per capita de la població era de 13.324 $. Aproximadament el 15,5% de les famílies i el 20,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Buchtel». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Buchtel». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].