OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dissertations Reviews

Dissertation Reviews és un lloc web creat el 2010 on es publiquen resums exempts de crítiques de dissertacions sobre estudis asiàtics. El seu editor és Thomas S. Mullaney, un professor d'història de la Universitat Stanford.
Les ressenyes estan exemptes de contingut crític cap a les dissertacions perquè reben les crítiques de manera privada pretenent ajudar-los a millor la dissertació fins a fer-la publicable com a monografia.

## Referències

* ↑ «Reference Sources». Turkish and Ottoman Studies Research Guide. Cornell University Library. [Consulta: 2 setembre 2017].
* ↑ Mikaelian, 2013, p. 458.
* ↑ Mikaelian, 2013, p. 458-459.

## Bibliografia

* Mikaelian, Allen «Review of Dissertation Reviews, (http://dissertationreviews.org/)».+Medical History, 57, 03, 30-05-2013, pàg. 458–459. DOI: 10.1017/mdh.2013.28.
# Decapitació de Sant Baldiri

La Decapitació de Sant Baldiri és una pintura gòtica de Lluís Dalmau de mitjans del segle xv que es va fer per formar part de l'antic retaule major gòtic de l'església de Sant Boi de Llobregat i es conserva al MNAC des del 2017.

## Autor

Fins a finals del segle XX l'única obra atribuïda al pintor reial Lluís Dalmau era el Retaule de la Mare de Déu dels Consellers, on s'aprecia la influència dels models de Jan van Eyck. I és que Alfons el Magnànim el 1431 va fer viatjar Dalmau a Flandes, on va estar diversos anys i va poder conèixer l'art dels primitius flamencs. Entre el segle XX i el segle XXI se li ha atribuït l'autoria d'un compartiment del Retaule de Sant Baldiri de Sant Boi de Llobregat. És una de les poques obres que es conserven del pintor. La Decapitació de Sant Baldiri és posterior que la Mare de Déu dels Consellers i permet estudiar l'evolució del pintor.

## Descripció

Obra de clara influència flamenca, mostra el moment en què el diaca Baldiri de Nimes és decapitat davant de l'emperador Julià, després de la tortura per rebutjar fer sacrificis als Déus romans. La llegenda indica que el seu cap va caure, va rebotar tres cops a terra, i de cadascun dels tres llocs que van rebre l'impacte en va sorgir una font, tal com mostra la taula. Les tres persones que apareixen són pelegrins curats per l'aigua de les fonts, en concret un cec que hi veu, un lacerat que es cura i un coix que pot caminar. Al costat de la llança hi ha unes formes que podrien representar el fruit del llorer, molt vinculat amb Sant Baldiri.

## Història

El retaule procedeix de l'antic retaule major gòtic de l'església parroquial de Sant Boi de Llobregat. L'obra era conservada en una col·lecció privada fins que el MNAC la va adquirir el 2017 amb 125.000 euros de la Fundació Palarq.

## Referències

* ↑ «El MNAC compra una taula excepcional de l'art gòtic català». ARA, 31-05-2017 [Consulta: 1r octubre 2018].
* 1 2 Casas, Martí «Decapitació de sant Baldiri». amicsdelmnac, 22-01-2018 [Consulta: 1r octubre 2018]. Arxivat 1 October 2018$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-10-01. [Consulta: 1r octubre 2018].
* 1 2 ACN «El MNAC adquireix per 125.000 euros la taula de Lluís Dalmau ‘Decapitació de sant Baldiri’». Vilaweb, 31-05-2017 [Consulta: 1r octubre 2018]. Arxivat 2 October 2018$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-10-02. [Consulta: 1r octubre 2018].
* ↑ Museu Nacional d'Art de Catalunya. Guia art gòtic. Museu Nacional d'Art de Catalunya, 1998, p. 130. ISBN 978-84-8043-045-6.
* ↑ Butlletí. La Acadèmia, 1997, p. 118.
# Diego Hurtado de Mendoza

Diego Hurtado de Mendoza és el nom dels següents personatges:
* Diego Hurtado de Mendoza (explorador) (s. XVI), explorador espanyol, cosí del conqueridor de Mèxic Hernán Cortés
* Diego Hurtado de Mendoza y Lemos (Manzanares el Real, 1468? - Toledo, 1536), comte de Melito i virrei de València.
* Diego Hurtado de Mendoza (poeta) (Granada, 1505 - Madrid, 1575), poeta i diplomàtic castellà, primer marqués de Mondéjar
* Diego Hurtado de Mendoza y Quiñones (Guadalajara, 1444 - Madrid, 14 d'octubre de 1502) germà del segon comte de Tendilla. Fou el segon cardenal de Sevilla de la nissaga dels Mendoza
* Diego Hurtado de Mendoza de la Vega y Luna, III duc de l'Infantat, anomenat «El Gran» (Arenas de San Pedro, 11 de març de 1461 — Guadalajara, 30 d'agost de 1531).
# Dionda melanops

Dionda melanops és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids que es troba a Mèxic.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D.E., 1990. A working list of fishes of the world. Copies available from D.E. McAllister, Canadian Museum of Nature, P.O. Box 3443, Ottawa, Ontario K1P 6P4, Canadà. 2661 p. plus 1270 p. Index
* Moyle, P. i J. Cech.: Fishes: An Introduction to Ichthyology, 4a edició, Upper Saddle River, Nova Jersey, Estats Units: Prentice-Hall. Any 2000.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Nelson, J.S., E.J. Crossman, H. Espinosa-Pérez, L.T. Findley, C.R. Gilbert, R.N. Lea i J.D. Williams, 2004. Common and scientific names of fishes from the United States, Canada, and Mexico. American Fisheries Society, Special Publication 29, Bethesda, Maryland, Estats Units.
* Wheeler, A.: The World Encyclopedia of Fishes, 2a edició, Londres: Macdonald. Any 1985.
# Landgraviat de Turíngia

El landgraviat de Turíngia (fins a 1130 marcgraviat) fou una jurisdicció feudal del Sacre Imperi Romanogermànic, a la moderna regió de Turíngia.

## Llista de marcgravis i landgravis

* Lluís I el Barbut 1031-1064
* Lluís II “el saltador” (fill) 1064-1123
* Lluís III (fill, landgravi de Hesse 1130-40) 1123-1140 (des 1130 té el títol de landgravi, com a Lluís I)
* Lluís II el fort (fill, landgravi de Hesse) 1140-1172
* Lluís III el pietós (landgravi de Hesse 1182-90) 1172-1190
* Herman I (germà, landgravi de Hesse) 1190-1216
* Lluís IV el sant (landgravi de Hesse) 1216-1227
* Herman II (landgravi de Hesse 1234-41) 1227-1241

### Casa de Wettin

* Enric I Raspe (landgravi de Hesse) 1241-1247
* Enric II l'Il·lustre (nebot, marcgravi de Meissen) 1247-1265 (torna a tenir el títol de marcgravi)
* Albert I (fill) 1265-1289
* Adolf de Nassau 1289-1298 (emperador)
* Albert I (segona vegada) 1298-1307
* Diezmann (fill) 1307
* Albert II 1298-1307 (Emperador Albert I, pretendent)
* Frederic I (germà de Diezmann) 1307-1323
* Frederic II el greu (fill) 1323-1349
* Frederic III el sever 1349-1381
* Balatsar I (germà) 1381-1406
* Frederic IV el ximple (fill) 1406-1440
* Frederic V el benigne (nebot, Frederic II de Saxònia) 1440-1445
* Guillem el valent (germà, associat 1440-1445) 1440-1482
* a Saxònia 1482

## Bibliografia

* Rassloff, Steffen. Beck. Geschichte Thüringens (en alemany), 2010. ISBN 978-3-406-60523-9.
* Llista de governants de Turíngia a historyfiles.co.uk
* Royal Genealogies: Or the Genealogical Tables of Emperors, Kings and Princes from Adam to These Times p. 484
# Riutort (Berguedà)

El Riutort és un riu-torrent que neix sota l'antic llogaret de Gavarrós i s'uneix per la dreta al Llobregat en el pont de l'Espelt, més avall de la Pobla de Lillet. Al costat del mateix es pot veure una mina de petroli i també a prop les restes de l'església de Santa Cecília, de l'Edat Mitjana.

## Referències

* ↑ «Riutort». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 15 gener 2023].
* ↑ «Pont de l'Espelt / Pont de Riutort. La Pobla de Lillet». patrimonicultural.diba.cat. [Consulta: 15 gener 2023].
* ↑ «Santa Cecília de Riutort. La Pobla de Lillet». patrimonicultural.diba.cat. [Consulta: 15 gener 2023].
# Dos polis guillats

Dos polis guillats (títol original: Loose Cannons) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Bob Clark i estrenada l'any 1990. Ha estat doblada al català.

## Argument

Als Estats Units, amb la finalitat de trobar un vídeo comprometedor que provi les anteriors relacions amb Adolf Hitler d'un pretendent a la plaça de Canceller a Alemanya, un policia experimentat ha de fer equip amb un inspector que pateix un trastorn dissociatiu de la identitat.

## Repartiment

* Dan Aykroyd: Ellis Fielding
* Gene Hackman: MacArthur Stern
* Dom DeLuise: Harry Gutterman
* Ronny Cox: Smiley
* Nancy Travis: Riva
* Robert Prosky: Von Metz
* Paul Koslo: Grimmer
* Dick O'Neill: Capità
* Jan Tříska: Steckler
* Leon Rippy: Weskit
* Robert Irvin Elliott: Monsenyor
* Herb Armstrong: El Gat del Cheshire
* Robert Dickman: El Conill Blanc
* David Alan Grier: Drummond
* S. Epatha Merkerson: Rachel
* Reg E. Cathey: Willie
* Tobin Bell: Gerber
* Jay Ingram: Un agent de policia
* Brad Greenquist: Un empleat de l'ambaixada
* Bill Fagerbakke: Giant
* John Finn: Un policia
* Nancy Parsons: La infermera
i no surt als crèdits:
* Mel Brooks: Un guardaespatlles

## Referències

* ↑ «Dos polis guillats». esadir.cat.
* ↑ «Loose Cannons». The New York Times.
# Dofí de Barcelona

El Dofí de Barcelona o Nicolau és un element del bestiari popular català vinculada a la Colla de Gegants del Casc Antic i forma part del Bestiari Històric de la ciutat. Té una figuració fantàstica, de manera que sembla tret d'un conte per a infants, i és representatiu del procés de renovació de la imatgeria festiva barcelonina dels anys noranta.
La iniciativa de construir el Dofí fou de la colla del Casc Antic, que volia una figura que pogués participar tant en espectacles de foc com en cercaviles i celebracions diverses. Per això, l'any 1999 l'encarregaren a l'imatger cardoní Toni Mujal, que l'enllestí pocs mesos després.
La figura fou batejada el febrer de l'any 2000 dins les Festes de Santa Eulàlia, en una cerimònia que va comptar amb la presència de totes les bèsties de foc de la Ciutat Vella. Li posaren el nom de Nicolau per lligar-la al llegendari tradicional català, i més concretament a la faula del peix Nicolau, que explica la història d'un nen a qui agradava tant l'aigua que es va convertir en peix i es va quedar a viure a la mar per sempre més.
El Dofí de Barcelona és una peça que pot fer tres funcions diferents: és bèstia de foc, animal d'animació i figura del Bestiari Històric, amb la participació en actes protocol·laris que això implica.
Quan no surt, es pot visitar a la Casa dels Entremesos, on és exposat permanentment amb gran part de la imatgeria festiva de la Ciutat Vella.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Dofí de Barcelona». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Dry Creek (Alaska)

Dry Creek és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2000 tenia 128 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Dry Creek tenia 128 habitants, 37 habitatges, i 30 famílies La densitat de població era de 0,3 habitants/km².
Dels 37 habitatges en un 54,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 78,4% hi vivien parelles casades, en un 2,7% dones solteres, i en un 18,9% no eren unitats familiars. En el 13,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 5,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,46 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,87.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 43,8% tenia menys de 18 anys, un 4,7% entre 18 i 24, un 29,7% entre 25 i 44, un 14,1% de 45 a 60 i un 7,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 26 anys. Per cada 100 dones hi havia 106,5 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 12.500 $ i la renda mediana per família de 10.000 $. Els homes tenien una renda mediana de 46.250 $ mentre que les dones 0 $. La renda per capita de la població era de 7.780 $. Aproximadament el 62,5% de les famílies i el 69,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Dry Creek». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 15 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Dry Creek». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 15 juliol 2010].
# Diada de les Illes Balears

La Diada de les Illes Balears, en commemoració de la data en què entrà en vigor l'Estatut d'Autonomia de 1983, que és també la mateixa que la del nou Estatut de 2007.
A més, el dia 1 de març de 1230, es signà la Carta de Franquesa, veritable document fundacional del Regne de Mallorca (o Regne de Mallorques) que, encara que nominalment fos "de Mallorca", incloïa totes les Illes Balears.

## Història

La Llei 9/1984, de 30 d'octubre, va declarar l'1 de març com a "Dia de les Illes Balears", amb caràcter de festa oficial en tota la comunitat autònoma, però laborable; i sense perjudici que cada illa pogués tenir la seva pròpia diada per acord del seu consell insular respectiu.
L'1 de març es considerà per primera vegada com a dia no laborable en 1999 (Resolució de la Conselleria de Treball i Formació de 20 de novembre de 1998). Actualment, L'article 6.3 de l'Estatut d'autonomia de 2007 consagra l'1 de març com a diada de les Illes Balears.

## Referències

* ↑ Serra Busquets, Sebastià «La institucionalización y articulación de la Comunidad Autónoma de las Islas Baleares». Anales de Historia Contemporánea, 20, 2004, pàg. 404. ISSN: 0212-6559.
* ↑ «Diada de les Illes Balears a la web del Govern».

## Enllaços externs

* Recopilació dels actes celebrats des de 2000 Arxivat 2010-01-07 a Wayback Machine..
# Editorial Universidad de Sevilla

L'Editorial Universidad de Sevilla és una editorial espanyola registrada per la Universitat de Sevilla el 2005 com a transformació del seu Secretariat de Publicacions, fundat el 1938. El seu catàleg abasta uns 1.500 títols (entre edicions impreses i digitals), que tracten sobre diferents àmbits del coneixement científic i són el resultat de la projecció de la seva activitat cultural i docent. És membre fundacional de la Unió d'Editorials Universitàries Espanyoles (UNE).

## Referències

* ↑ La editorial de la Hispalense cambia de nombre y venderá libros electrónicos a diariodesevilla.es. (castellà)
# Dionisi de Sidó

Dionisi de Sidó, sovint anomenat simplement Sidoni (en grec antic: Διονύσιος ὁ Σιδώνιος, llatí: Dionysius), fou un gramàtic de l'antiga Grècia d'època hel·lenística. És conegut gràcies a les referències de nombrosos escolis, que demostren que va ser una autoritat en l'establiment del text homèric.
Sembla que va viure poc després del temps d'Aristarc (segles iii-ii aC) i que va fundar una escola pròpia. Apareix citat sobretot en els escolis a Homer d'Aristonic, Dídim i Herodià, i també per Apol·loni el Sofista i Heraclides de Milet i, ocasionalment, en els de Píndar i en una referència de Varró. Per totes aquestes citacions, es dedueix que, tot i estar d'acord de vegades amb el seu mestre, sovint diferia de les seves lectures, i particularment en aspectes de prosòdia, perquè seguia més fermament el criteri de l'analogia que no pas Aristarc.

## Referències

* ↑ 41.Dionysius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1044
* ↑ «Dionysios 135». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
# Dionisi de Milet (sofista)

Dionisi de Milet (en grec antic: Διονύσιος, llatí: Dionysius) va ser un sofista de l'antiga Grècia que va viure al segle ii, en temps de l'emperador Hadrià, i va ser beneficiat per ell. Destaca la importància que va donar a l'ús de la memòria.

## Vida

La major part de les dades sobre la vida de Dionisi les coneixem a través de l'obra de Filòstrat d'Atenes, Vides dels Sofistes. Va ser deixeble del sofista Iseu d'Assíria, distingit per l'elegància dels seus discursos, i més endavant va ser mestre d'Alexandre de Selèucia.
Va rebre honors a les ciutats d'Àsia. L'emperador Hadrià el va distingir de diferents maneres: nomenant-lo prefecte d'una província (sàtrapa); el va alçar al rang de cavaller, que era un orde eqüestre, i li va donar una feina al Museu d'Alexandria. No obstant això, igual com altres sofistes, també va tenir diferències amb l'emperador. Filòstrat diu que va ser autor d'una obra intitulada Plany per Queronea. Dionisi va romandre una persona modesta al llarg de la seva vida.

## Importància de la memòria

Va ser acusat d'exercitar la memòria dels seus alumnes ajudant-se de l'astronomia i de la màgia. Es tractava d'un mètode anomenat «art caldeu de la memòria», que possiblement consistia a sistematitzar de manera astrològica els arxius de textos i documents. Filòstrat va defensar Dionisi en la seva obra, expressant que la memòria dels deixebles de Dionisi era exercitada mitjançant la repetició d'aquells discursos que el mestre trobava que agradaven més. Els qui tenien millor retentiva repetien aquests discursos als seus companys, per això els deien «virtuosos de la memòria».
Dionisi va passar els seus darrers anys ensenyant a Lesbos. Va morir a Efes, ja molt gran, i en aquesta ciutat hom li va aixecar un monument. Filòstrat informa que a l'àgora es trobava un memorial de Dionisi; efectivament, en unes excavacions fetes en l'àgora d'Efes el 1968 va aparèixer una inscripció dedicada a ell per un dels seus lliberts, i la seva tomba es va trobar en una altra zona de la mateixa ciutat.

## Referències

* 1 2 33.Dionysius of Miletus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1043
* ↑ Cassi Dió, Història de Roma, LXIX, 3, 4.
* 1 2 Giner Soria, María Concepción. Filóstrato. Vidas de los sofistas. Madrid: Gredos, 1999, p. 119–125. ISBN 84-249-0854-6.
# Dún Laoghaire

Dún Laoghaire (pronunciació irlandesa: d̪ˠuːn̪ˠ ˈɫeːrʲə) és un poble costaner suburbà situat al Comtat de Dublín, a Irlanda. Es troba a uns dotze quilòmetres al sud del centre urbà de Dublín. Dún Laoghaire és la capital del comtat de Dún Laoghaire–Rathdown i en el passat fou un important port d'entrada des de Gran Bretanya. La ciutat fou coneguda amb el nom de Kingstown entre el 1821 i el 1920.

## Història

El nom del municipi vol dir "fortificació de Laoghaire". Es refereix a Lóegaire mac Néill, Gran Rei d'Irlanda del segle v. Tanmateix, l'indret no va tenir gaire relleu històric fins a l'enfrontament del Rochdale i del Prince of Wales a la badia de Dublín, entre les roques de Blackrock i Dún Laoghaire, el 19 de novembre de 1807, en la que moriren 400 soldats embarcats a lluitar contra Napoleó I. En 1816 el rei Jordi IV d'Anglaterra va decretar la construcció del Moll Oest amb el nom de Dunleary, però el 1821 fou batejat com a Kingstown. El 1916 hi va desembarcar la 59a Divisió amb la missió de reprimir l'aixecament de Pasqua. Quan es va constituir l'Estat Lliure Irlandès el 1920 va rebre el nom actual. Durant la Segona Guerra Mundial van caure algunes bombes alemanyes a People's Park dels Rosmeen Gardens, provocant danys a alguns edificis.

## Personatges

* Bob Geldof, líder de The Boomtown Rats

## Referències

* ↑ «Dún Laoghaire» (en anglès). Bunachar Logainmneacha na hÉireann. [Consulta: 10 febrer 2012].

## Enllaços externs

* Dún Laoghaire Town – Official Site of EU Brand Project
* Dún Laoghaire-Rathdown County Council
# Dúnchad mac Conaing

Dúnchad mac Conaing o Dúnchad mac Dubháin va ser co-rei de Dál Riata (Dúnchad I) del 650 al 654.

## Origen

Es discuteix l'origen d'aquest personatge que pertany a un llinatge secundari del Cenél Gabráin. Regnà conjuntament amb Conall Crandomna:
* Alguns creuen que era "Dunchad mac Dubhan mac Eugan mac Eoganan", per tant, el besnét d'Eòganán mac Gabráin (mort el 595), el germà gran d'Áedan mac Gabráin.
* Altres com James E. Fraser el consideren, sobre la base de Senchus Fer n-Alban, com el fill de Conaing mac Aedan que va morir ofegat el 622, un fill menor del mateix Áedan mac Gabráin i que "Dubhán" és només un sobrenom diminutiu que significa “negret”, que fa referència al seu pare.

## Regnat

El Duan Albanach el nomena simplement “Dúngall” i li concedeix un regnat de 10 anys conjuntament amb Conall. En tot cas el seu regnat està lligat a la desastrosa situació en què es trobava el regne de Dal Riata arran de la derrota i mort de Domnall Brecc.
Els Annals d'Ulster ens informen que Dúnchad mac Conaing va ser assassinat l'any 654 a la batalla de Stráith Ethairt a les terres altes prop de Balquhidder pel rei picte Talorgan mac Enfret.

## Descendència

Dúnchad sembla ser el pare de Conall Cael mac Dúnchad, assassinat l'any 681, i de Conaing mac Dúnchad, assassinat en una escaramussa a Skye l'any 701 pel seu altre fill anomenat Osséne, l'avi de Fiannamail nepos Dúnchado, és a dir Fiannamail ua Dúnchada, rei de Dál Riata assassinat el 700.
Altres "ui Donnchado" són esmentats pels analistes d'aquesta època: Becc ua Dúnchada, assassinat el 707, Tuibride ua Dúnchada assassinat el 719 i finalment potser el rei de Kintyre Dúnchad Bec, que va morir el 721.

## Referències

* ↑ Skene, 2007, p. 20 (Sincronismes de Flann Mainistreach).
* ↑ Annals d'Ulster, AU 595.1.
* ↑ Ashley, 1998, p. 195.
* ↑ Annals d'Ulster, AU 622.2.
* ↑ Fraser, 2009, p. 183-184.
* ↑ Skene, 2007, p. 602 (The Duan Albanach).
* ↑ Annals d'Ulster, AU 654.5.
* ↑ Fraser, 2009, p. 183.
* ↑ Annals d'Ulster, 681.3.
* ↑ Annals d'Ulster, AU 701.7.
* ↑ Fraser, 2009, p. 250.
* ↑ Annals d'Ulster, AU 700.4.
* ↑ Annals d'Ulster, AU 707.3.
* ↑ Annals d'Ulster, AU 719.4.

## Bibliografia

* Anderson, M. O.. Kings and Kingship in Early Scotland (llibre). John Donald, 2011. ISBN 9781906566302.
* Ashley, Mike. The Mammoth Book of British Kings & Queens (en anglès). Londres: Robinson Londres, 1998. ISBN 1-84119-096-9.
* Fraser, James E. From Caledonia to Pictland. Scotland to 795 (llibre). Edimburg: The New Edinburgh History of Scotland, 2009. ISBN 978-0748612321.
* Skene, W.F.. Chronicles Of The Picts,Chronicles Of The scots And Other Early Memorials Of Scottich History (en anglès). Kessinger Publishing's, 2007. ISBN 1432551051.