OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Piu percussor

El piu percussor és una peça del mecanisme utilitzat en una arma de foc o dispositiu explosiu (per exemple, una mina o una bomba) per fer explotar un cartutx o bé una espoleta.
En les armes de foc, el piu percussor té un paper fonamental a l'hora d'impulsar el projectil. En prémer el disparador, el piu percussor és impulsat cap endavant colpejant bruscament la càpsula fulminant, comunicant el foc a la càrrega explosiva o produint els gasos necessaris per accelerar el projectil.

## Tipus

N'hi ha de dos tipus: el de percussió directa en que el martell colpeja directament sobre la càpsula fulminant, i el de percussió indirecta, en que el martell colpeja sobre una agulla percussora impactant aquesta última sobre la càpsula del cartutx.

## Manteniment

El percussor és un dels elements clau en les armes de foc i és responsable directe d'alguns dels accidents més comuns en el seu maneig. Malgrat que sol quedar bloquejat pel segur, quan aquest falla o es trenca, el martell percussor pot alliberar-se per acció d'algun cop o moviment brusc produint amb això la detonació involuntària de l'arma. Així mateix, un manteniment inadequat pot provocar que el martell no s'alliberi en pressionar el disparador i que l'arma, en conseqüència, no es dispari quan es necessita.

## Vegeu també

* Pany de miquelet
* Pany de roda
* Pany de percussió
* Percussor
* Pedrenyal
* Snaphance
* Snaplock
* Cadell (armes de foc)
* Rastell (armes de foc)
* Arma d'avantcàrrega
* Arma de retrocàrrega

## Referències

* ↑ Charles E. Petty. «XD X-Deelicious!». American Cop. Arxivat de l'original el 23 de juliol 2008. [Consulta: 4 juliol 2016].
* ↑ «SAAMI Glossary, F». SAAMI. Arxivat de l'original el 2008-01-31. [Consulta: 4 juliol 2016].
* ↑ «SAAMI Glossary, S». SAAMI. Arxivat de l'original el 2013-05-11. [Consulta: 4 juliol 2016].

## Bibliografia

* Peterson H., Armi da Fuoco nei Secoli, Milano, Mondadori, 1964
* Cadiou R., Alphonse R., Armi da Fuoco, Milano, Mondadori, 1978
* Hogg I.,Il Grande Libro delle Pistole di Tutto il Mondo, Milano, De Vecchi, 1978
* Musciarelli L., Dizionario delle Armi, Milano, Oscar Mondadori, 1978
* Flayderman's Guide to Antique Firearms and Their Values 7th Edition, by Norm Flayderman 1998 Krause Publications ISBN 0-87349-313-3, ISBN 978-0-87349-313-0
* Blackmore, Howard L., Guns and Rifles of the World. Viking Press, New York, 1965
* Blair, Claude, Pistols of the World. Viking Press, New York, 1968
* Lenk, Torsten, The Flintlock: its origin and development, translation by Urquhart, G.A., edited by Hayward, J.F. Bramwell House, New York 1965
* Chase, Kenneth (2003). Firearms: A Global History to 1700. Cambridge University Press. ISBN 0-521-82274-2.
* Crosby, Alfred W. (2002). Throwing Fire: Projectile Technology Through History. Cambridge University Press. ISBN 0-521-79158-8.
* Guns by Dudley Pope, 1969, Hamlyn Publishing Group, Ltd.

## Enllaços externs

* Firing pin patent
* Firing pin patent
* Firearms from the collections of the Prince of Liechtenstein, an exhibition catalog from The Metropolitan Museum of Art (fully available online as PDF)
# Piermont

* No s'ha de confondre amb Piemont.
«Piermont» té aquests significats:
* Piermont (Nova Hampshire)
* Piermont (Nova York)
# Piermont (Nova York)

Piermont és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 2.607 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Piermont tenia 2.607 habitants, 1.189 habitatges, i 672 famílies. La densitat de població era de 1.502,3 habitants per km².
Dels 1.189 habitatges en un 25% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,7% hi vivien parelles casades, en un 9,4% dones solteres, i en un 43,4% no eren unitats familiars. En el 35,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,19 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,87.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,2% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 32,7% entre 25 i 44, un 30,5% de 45 a 60 i un 11,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 98,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 61.591 $ i la renda mediana per família de 89.846 $. Els homes tenien una renda mediana de 50.659 $ mentre que les dones 43.176 $. La renda per capita de la població era de 43.731 $. Entorn del 3% de les famílies i el 9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Piermont». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Piermont». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Pierrot, Pierrette

Pierrot, Pierrette és una pel·lícula muda francesa dirigida per Louis Feuillade el 22 de juliol de 1924.

## Sinopsi

Pierrot i Pierrette, dos cantants de carrer, són germà i germana. Els dos nois viuen feliços en una caravana amb el seu avi, antic director de circ. Però la seva vida es veu capgirada per les bones intencions d'una dama benèfica que envia el seu vell avi a una residència de jubilats i els dos germans a un orfenat. Pierrot i Pierrette escapen però només per caure en mans d'un canalla que vol utilitzar-los per als seus robatoris.

## Repartiment

* René Poyen : Pierrot
* Bouboule : Pierrette
* Henri-Amédée Charpentier : l'avi
* Julio de Romero
* Êmile Dupré
* Jean-Pierre Stock

## Estat de conservació

Després d'un gran èxit popular, la còpia va desaparèixer misteriosament i se'n va preder el rastre. Fou retrobada per la Cinémathèque Gaumont i es va mostrar una versió incompleta al Festival Il Cinema Ritrovato de Pordenone. Posteriorment la Cinémathèque Gaumont va decidir restaurar-la i confiar la creació musical a Roberto Tricarri.

## Referències

* ↑ Pierrot, Pierrette a bifi.fr
* ↑ Pierrot, Pierrette a silentera.com
* ↑ «Pierrot, Pierrette». lecinematographe.com. [Consulta: 2 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Pierrot, Pierrette a YouTube
# Pierrot i Arlequí

Pierrot i Arlequí és una pintura a l'oli, de 102 cm d'alçada i 81 cm d'amplada, realitzada per Paul Cézanne el 1888 i que actualment s'exposa al Museu Puixkin de Moscou.
Els personatges de la commedia dell'arte –i especialment, els arlequins– seran un dels temes predilectes del cubisme per les seves evidents possibilitats plàstiques. Cézanne situa les dues figures en un espai oblic i ambigu, determinat pels plecs del cortinatge que emmarca les figures.

## Descripció

En la seva joventut, a Cézanne i Émile Zola (1840-1902), els agradava el carnaval, el que va donar lloc a tota mena de festes a la seva ciutat natal d'Ais de Provença, on van participar en totes les mascarades, desfilades i processons. Potser en memòria d'aquells dies feliços que Cezanne va demanar al seu fill posar per ell vestit com Arlequí i fer una processó imaginària, mentre que Louis Guillaume, vestit de Pierrot, segueix els seus passos i es veu com si estigués a punt de robar la batuta d'Arlequí. Segons Cézanne, aquesta escena va ser pintada a París en l'estudi a la rue du Val-de-Grâce que ocupaba des de finals de 1888.
Els personatges estan vestits de manera contrastada i fan una escena animada excepcional entre les composicions de Cézanne. Els protagonistes estan indiferents entre si i apareixen gairebé com si estiguessin sols. Però les seves mirades i gestos revelen una estreta relació entre ells.
La burla deliberada de les lleis de la perspectiva, amb el sòl que baixa abruptament, posa l'accent en l'expressió de les actituds i dona compte de les distorsions. Per exemple, els peus d'Arlequí han de ser allargats perquè pugui mantenir-se en peu. Els dos personatges semblen estar emergint de les ales d'un teatre, donades les grans cortines del mateix material de fulla que Cezanne utilitza en els seus bodegons. L'artista va treballar amb especial cura la tela i el vestuari.
L'abillament de Pierrot, folgat i immaculat, reflecteix tots els colors del voltant i il·lumina la cara del nen. Al costat d'ell, prima la figura d'Arlequí, vestit de vermell i blau, que porta una nota càlida i alegre a la pintura. Un cert grau d'humor, poc comú a les obres de Cezanne, emana d'aquesta escena de carnaval.

## Referències

* ↑ «Pierrot and Harlequin, 1888 - by Paul Cezanne» (en anglès). Paul Cezanne Paintings, Biography, and Quotes [Consulta: 25 desembre 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa al Museu Puixkin
# Pierrot

Pierrot és una màscara-personatge de la Commedia dell'arte, nascuda a Itàlia cap a finals del segle xvi. El nom de Pierrot és un gal·licisme que deriva del personatge italià de la Commedia dell'arte, Pedrolino, un dels primers zanni. Va ser interpretat per Giovanni Pellesini, actor de la companyia Gelosi.
El personatge va arribar a França on va passar a formar part del repertori de les companyies franceses amb el nom de Pierrot, gràcies a l'aportació de Giuseppe Geratoni que va ser el primer a introduir-lo, el 1673. Amb tot, el primer gran Pierrot va ser encara un italià, Fabio Antonio Sticotti (1676-1741). El personatge va ser perfeccionat pel seu fill Antonio-Jean Sticotti (1715?-1772), que el va exportar a Alemanya.
Els Sticotti van reinventar i donar nova vida a aquest personatge adaptant-lo al gust dels francesos i després del públic de les corts europees. De fet, la versió francesa de Pierrot va perdre les característiques d'astúcia i ironia pròpies dels zanni per esdevenir un mim trist, enamorat de la lluna.
El mim Jean-Gaspard Debureau (1796-1846) va representar el Pierrot vuitcentista al Theâtre des Funanbules. La vida de Debureau va inspirar el personatge de Gaspard de la pel·lícula Les enfants du Paradise del director de cinema francès Marcel Carné.
Debureau va establir les característiques que, en endavant, definirien la iconografia del Pierrot: un vestit blanc i ample, amb botons negres i un petit barret negre sobre la cara pintada de blanc.
# Pionerski

«Pionerski» té aquests significats:
* Pionerski (Novossibirsk), localitat de l'óblast de Novossibirsk, a Rússia
* Pionerski (Kamtxatka), localitat del krai de Kamtxatka, a Rússia
# Pionerski (Novossibirsk)

* Per a altres significats, vegeu «Pionerski».
Pionerski (en rus: Пионерский) és un poble (un possiólok) de l'óblast de Novossibirsk, a Rússia, que en el cens del 2010 tenia vuit habitants, pertany al districte de Novossibirsk.

## Referències

* ↑ «детский сад "Лукоморье"».
# Pere Antoni Jusama Barceló "Serral"

Pere Antoni Jusama Barceló "Serral" (Es Carritxó, Felanitx, 1837- Felanitx, 1916). Glosador.
De família jornalera, de petit va fer de missatge. Primer de porquer, després de pastor, de jornaler i, en temps de messes, d'escarader. Es va casar molt jove amb Praxedis Adrover Barceló i tengueren sis fills. Aquesta experiència de la vida de pagès es manifesta a codolades com "Ses messes des segar".
| « | Antany segava blat moro a s'Horta, que és un lloc gran i vaig dir a l'amo en Joan: duis una terça de carn, si em voleu veure fer s'homo. | » |
| — Serral |||
Molt religiós, els seus sentiments es fan presents a totes les seves composicions i, d'una manera especial, a la codolada "Es fill pròdig". A "Quatre mots de la veritat sobre les votacions de 1869 i 1871" es refereix a les lluites polítiques de la segona meitat del XIX i, sobretot, ridiculitza el sistema electoral en mans dels senyors i rics del poble. A la codolada "A Felanitx, s'any de ses quebres" descriu la crisi econòmica i vitícola produïda a partir de 1889, amb una segona part titulada "Ses quebres del dia". . "Sa mort de n'Antonina Rosseona" és un plant per la mort d'Antònia Rosselló, que morí el 19 de març de 1871.
| « | Una jove agraciada tenia en es Cavaller que a mi em volia bé i ara ja l'han enterrada. S'alegria m'ha llevada per tot es temps que viuré. | » |
| — Serral |||
No era un glosador improvisador, sinó que elaborava les seves gloses i després les recitava de memòria acompanyat d'una guitarra. Destacà per l'elegància del llenguatge i per la temàtica històrica de les seves gloses. Jaume Vaquer Xamena les va recollir i les publicà sota el títol de "Codolades d'en Serral" (1932).

## Bibliografia

* JUSAMA BARCELÓ, Pere Antoni. Quatre mots de veritats sobre las votacions de 1869 y 1871 escrites y dictades per un pagès natural de la vila de Felanitx molt poc aficionat a ses mentidas. Palma: Imp. de Guasp, 1871.
* JUSAMA BARCELÓ, Pere Antoni. Codolades. Cas Concos ds Cavaller, 1990.- (Col·lecció Coses Nostres: 10). Edició, ortografia actualitzada, notes i addenda de Miquel Pons Bonet.
* VAQUER XAMENA, Jaume. Codolades d'en Serral, Felanitx: Estampa de la Vídua de Bartomeu Reus, 1932.

## Referències

* ↑ Aquí en Serral fa referència a Cas Concos des Cavaller. El nom procedeix de la seva pertinença a la cavalleria de Berenguer de Galiana a l'edat mitjana.
* ↑ «Jusama Barceló, Pere Antoni "Serral"». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 7. Palma: Promomallorca, p. 248. ISBN 84-8661702-2.
# Pigmentació del mugró

La pigmentació del mugró o la pigmentació areolar és la pigmentació (enfosquiment) del mugró o l'arèola. S'indueix depenent de la dosi com a efecte dels estrògens i pot ocórrer normalment durant l'embaràs i la lactància, o com a efecte secundari de la teràpia d'estrògens amb dosis altes.

## Hiperqueratosi de mugró i arèola

La hiperqueratosi és una condició en la qual es produeix un engrossiment de la capa externa de la pell i una pigmentació del mugró, l'arèola o ambdues. És una afecció cutània poc freqüent, amb només 150 casos informats fins ara. Pot ocórrer tant en homes com en dones. Tanmateix, el 80 % dels casos s'han notificat en dones. Atès que les lesions cutànies són majoritàriament asimptomàtiques i no requereixen atenció mèdica urgent la majoria de vegades, els casos notificats poden estar subestimats que la prevalença real. La fisiopatologia de la malaltia no està clara. En les dones, sol aparèixer després de la pubertat, s'agreuja durant l'embaràs i disminueix després del part. S'han informat alguns casos en homes que van rebre teràpia amb estrògens. Tot i que és una malaltia benigna, s'associa a problemes cosmètics i també pot causar problemes durant la lactància materna. La hiperqueratosi pot durar indefinidament si no es tracta. El tractament consisteix en mètodes quirúrgics o medicaments tòpics.

## Referències

* ↑ Lupulescu, 1990, p. 41.
* ↑ Aronson, 2015, p. 2.
* ↑ Riley, Badri i Hafsi, 2022.

## Bibliografia

* Aronson, Jeffrey K. Meyler's Side Effects of Drugs: The International Encyclopedia of Adverse Drug Reactions and Interactions (en anglès). Elsevier Science, 2015. ISBN 978-0-444-53716-4.
* Lupulescu, Aurel. Hormones and Vitamins in Cancer Treatment (en anglès). CRC Press, 1990. ISBN 978-0-8493-5973-6.
* Riley, Christopher A.; Badri, Talel; Hafsi, Wissem. Hyperkeratosis Of The Nipple And Areola (en anglès). Treasure Island (FL): StatPearls Publishing, 2022.
# Planys del cavaller Mataró

Planys del cavaller Mataró és una narració en vers, de 903 octosíl·labs apariats, sense títol en el manuscrit en què s'ha conservat i datable a la segona meitat del segle xiv.

## Argument

El protagonista comença lamentant-se del rebuig de la seua dama quan li semblava que estava a punt d'ésser correspost. Ella explica innocentment a una intermediària que fra Pere ha intentat seduir-la i que, quan ella s'hi ha negat, aquest li ha dit que només volia posar-la a prova i l'ha instigada a dedicar la vida a l'oració i a oblidar-se del seu pretendent. La intermediària, indignada per les veritables intencions del religiós que la bona fe de la dama no ha intuït, s'enfronta amb fra Pere en una violenta discussió. El cavaller, irritat també, acaba el relat reflexionant sobre la corrupció dels frares.

## Temàtica

La temàtica antimonàstica de l'obra fa que pugui relacionar-se amb el Fra Bernat de Francesc de la Via, amb el Testament d'En Serradell, amb alguns contes de Turmeda i amb alguns fabliaux.

## Referències

* 1 2 3 Nou Diccionari 62 de la Literatura Catalana. Enric Bou (dir.). Barcelona: Edicions 62, 2000. ISBN 8429747702. Pàg. 575.

## Bibliografia

* Faraudo i de Saint-Germain, Lluís, 1910. "Sermó del Bisbetó" dins Recull de textes catalans antichs, XIII, Barcelona.

## Enllaços externs

* Viu la literatura catalana (català)
# Planès (Planoles)

* No s'ha de confondre amb Planès, a l'Alta Cerdanya..
Planès —anomenada Planès de Rigard anteriorment— és una entitat de població del municipi de Planoles, a la comarca catalana del Ripollès. El poble se situa a la confluència de les carreteres N-260 i GIV-4016, a l'oest del terme municipal.
Formà part fins a finals dels anys seixanta del municipi de Toses. Actualment compta amb nombroses cases que esdevenen segones residències d'estiueig. En destaca l'església romànica de Sant Marcel, construïda al segle xii, que fou sufragània de la parròquia de Nevà.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 |
| 31 | 37 | 36 | 37 | 35 | 34 | 31 | 29 | 30 | 32 | 35 | 37 | 32 | 33 | 34 | 33 | 30 | 31 |

## Referències

* ↑ «Planès (Planoles)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Planès (Planoles)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Institut d'Estadística de Catalunya». [Consulta: 21 febrer 2018].
# Plesiolebias canabravensis

Plesiolebias canabravensis és un peix de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès) i (txec)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Costa, W.J.E.M. 2007. Taxonomy of the plesiolebiasine killifish genera Pituna, Plesiolebias and Maratecoara (Teleostei: Cyprinodontiformes: Rivulidae), with descriptions of nine new species. Zootaxa, 1410: 1-41.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Plesiolena

Plesiolena és un petit gènere d'aranyes migalomorfes de la família dels actinopòdids (Actinopodidae). Viu a Xile. El nom és una combinació del concepte "plesiomorfia" i el nom del gènere Missulena.

## Taxonomia

L'octubre de 2016, el World Spider Catalog reconeixia les següents espècies:
* Plesiolena bonneti (Zapfe, 1961) – Xile
* Plesiolena jorgelina Goloboff, 1994 – Xile

## Referències

* 1 2 3 «Gen. Plesiolena Goloboff & Platnick, 1987». World Spider Catalog. [Consulta: 20 octubre 2016].
* ↑ Goloboff, P.A.; Platnick, N.I. «A review of the Chilean spiders of the superfamily Migoidea (Araneae, Mygalomorphae)». American Museum Novitates, 2888, 1987, p. 1–15.
# Pleasantville (Nova York)

Pleasantville és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 7.172 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pleasantville tenia 7.172 habitants, 2.637 habitatges, i 1.824 famílies. La densitat de població era de 1.521,5 habitants per km².
Dels 2.637 habitatges en un 35,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 58,3% hi vivien parelles casades, en un 7,8% dones solteres, i en un 30,8% no eren unitats familiars. En el 25,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,61 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,16.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,5% tenia menys de 18 anys, un 4,8% entre 18 i 24, un 29,9% entre 25 i 44, un 23,5% de 45 a 60 i un 13,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 91,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 86.632 $ i la renda mediana per família de 105.227 $. Els homes tenien una renda mediana de 62.344 $ mentre que les dones 47.978 $. La renda per capita de la població era de 41.397 $. Entorn del 2% de les famílies i el 4,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pleasantville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pleasantville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Pleasantville (comtat de Venango, Pennsilvània)

Pleasantville és una població dels Estats Units a l'estat de Pennsilvània. Segons el cens del 2000 tenia 850 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pleasantville tenia 850 habitants, 340 habitatges, i 249 famílies. La densitat de població era de 341,9 habitants/km².
Dels 340 habitatges en un 30,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 63,8% hi vivien parelles casades, en un 5,9% dones solteres, i en un 26,5% no eren unitats familiars. En el 23,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 24,4% tenia menys de 18 anys, un 7,2% entre 18 i 24, un 25,5% entre 25 i 44, un 23,6% de 45 a 60 i un 19,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 96,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 32.426 $ i la renda mediana per família de 37.679 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.722 $ mentre que les dones 20.909 $. La renda per capita de la població era de 15.608 $. Entorn del 7,5% de les famílies i l'11,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pleasantville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pleasantville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Platja de les Carboneres

La platja de les Carboneres és una platja del municipi de Llançà (Alt Empordà), situada en un entorn residencial, al sud del Port de Llançà. Té una longitud d'uns 25 m, formada per sorra i còdols, amb un pendent d'entrada a l'aigua moderat. Orientada a nord-est, està arrecerada de la tramuntana.
El nom prové de l'extracció del carbó de pedra que hi havia en aquest paratge al segle XVIII.

## Referències

* ↑ «Platja de Les Carboneres». Visita Costa Brava.
* ↑ «Platja de les Carboneres». Ajuntament de Llançà.
* ↑ «Llançà». Gran Enciclopèdia Catalana.
# Marc Semproni Tudità (cònsol 240 aC)

Marc Semproni Tudità (en llatí: Marcus Sempronius C. F. M. N. Tuditanus) va ser un magistrat romà que va viure al segle iii aC. Formava part de la gens Semprònia i portava el cognomen de Tudità.
Va ser elegit cònsol l'any 240 aC amb Gai Claudi Centó. Després va ser censor el 230 aC amb Quint Fabi Màxim Berrugós.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 1181.