OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Matthias Ettrich

Matthias Ettrich (nascut el 14 de juny de 1972 a Bietigheim, Baden-Württemberg, és un enginyer informàtic que va fundar el projecte KDE el 1996, quan va proposar a Usenet un "escriptori lliure, consistent i bonic" per UNIX usant les Qt.
Ettrich també va fundar i va tirar endavant el projecte LyX el 1995, que era inicialment el seu projecte de la Universitat. LyX és un frontend gràfic per LaTeX. Des que la plataforma principal de LyX era Linux, va començar a explorar diverses maneres de millorar la interfície gràfica, la qual cosa el va portar a liderar el projecte KDE.
Ettrich va estudiar Informàtica a l'Institut d'Informàtica Wilhelm Schickard, a la Universitat Eberhard Karls a Tübingen. Actualment viu a Berlín, Alemanya.
Treballa per Trolltech com a Director de Desenvolupament de Programari, amb la responsabilitat de les Qt i el seu equip de desenvolupament.

## Enllaços externs

* La gent de darrere de KDE: Entrevista a Matthias Ettrich (2000) Arxivat 2008-07-23 a Wayback Machine.
* La gent de darrere de KDE: Entrevista a Matthias Ettrich (2004) Arxivat 2006-12-08 a Wayback Machine.
# Midori (Sagamihara)

Midori (緑区, Midori-ku) és un dels tres districtes que formen la ciutat de Sagamihara, a la prefectura de Kanagawa, Japó. El nom de Midori, que traduït al català vol dir "verd", fa referència a la gran natura que hi ha al districte i al seu caire més rural que urbà.

## Geografia

El districte de Midori està situat a la part més occidental de la ciutat de Sagamihara i ocupa vora el 77% del territori total d'aquesta, tot i ser el districte menys populós. El districte limita cap a l'est amb el districte de Chūō; al nord-est limita amb les ciutats toquiòtes de Machida i Hachiōji; a l'oest limita amb la prefectura de Yamanashi i al sud limita amb els municipis de Kiyokawa i Yamakita. Gran part del territori del districte són boscos i té llacs artificials com el de Sagami i el de Miyagase.

### Barris

L'ajuntament administra i reconeix els següents barris o àrees:
* Hashimoto
* Ōsawa
* Shiroyama
* Tsukui
* Sagamiko
* Fujino

## Història

El districte de Midori fou fundat l'1 d'abril de 2010 en esdevindre Sagamihara una ciutat designada. La pràctica totalitat del districte no formava part de la ciutat de Sagamihara abans de la primera fusió (2006), la segona (2007) i la posterior designació (2010). El 20 de març de 2006, l'antiga ciutat de Sagamihara va absorbir les viles de Sagamiko i Tsukui, ambdues pertanyents al districte de Tsukui. Amb la primera fusió, el terme municipal de Sagamihara va quedar dividit en dues parts sense connexió terrestre. Els dos municipis que separaven les dues parts, les viles Fujino i Shiroyama, també del districte de Tsukui, van integrar-se dins de Sagamihara l'11 de març de 2007. El mateix any, la nova ciutat de Sagamihara passa dels 700.000 habitants i esdevé ciutat designada.
* Antic escut de Sagamiko
* Antic escut de Tsukui
* Antic escut de Fujino
* Antic escut de Shirayama

## Transport
### Ferrocarril

* Companyia de Ferrocarrils del Japó Oriental (JR East)
** Hashimoto - Sagamiko - Fujino
* Ferrocarril Elèctric Keiо̄
** Hashimoto

### Carretera

* Autopista Central (Chūō) - Autopista metropolitana de Tòquio (Ken-Ō)
* Nacional 16 - Nacional 20 - Nacional 129 - Nacional 412 - Nacional 413

## Referències

* ↑ https://map.yahoo.co.jp/address?ac=14151
* ↑ https://www.city.sagamihara.kanagawa.jp/midoriku/1009289.html
# McLain

McLain és una població dels Estats Units a l'estat de Mississipi. Segons el cens del 2000 tenia 603 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, McLain tenia 603 habitants, 228 habitatges, i 157 famílies. La densitat de població era de 68,7 habitants per km².
Dels 228 habitatges en un 40,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,4% hi vivien parelles casades, en un 22,8% dones solteres, i en un 31,1% no eren unitats familiars. En el 28,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 10,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,64 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,27.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 35,8% tenia menys de 18 anys, un 8% entre 18 i 24, un 28,2% entre 25 i 44, un 18,4% de 45 a 60 i un 9,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 30 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 76,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 20.000 $ i la renda mediana per família de 27.981 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.375 $ mentre que les dones 14.375 $. La renda per capita de la població era de 10.272 $. Entorn del 26,4% de les famílies i el 31,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- McLain». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- McLain». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Miscanthidium

Miscanthidium és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* Miscanthidium antsirabense
* Miscanthidium capense
* Miscanthidium erectum
* Miscanthidium flavescens
* Miscanthidium flucescens
# Misau

Misau (també apareix com Missau o Messau) és una ciutat de Nigèria, a l'estat de Bauchi, al nord del país, a 8 km al nord-oest del riu Misau, el tram superior del Komadugu Guanya. Es troba a la branca nord de la xarxa viària principal i està en una cruïlla de carreteres locals. És capital de l'emirat tradicional de Misau i d'una àrea de govern local (LGA) la qual té una població de 263.487 habitants.
La majoria dels habitants musulmans de Misau, principalment fulani i haussa, són agricultors que cultiven mill, sorgo, maní, cacauets, cotó, caupí, i anyil i es dediquen també a la cria de bestiar (cabres, ovelles, rucs i cavalls). Teixit del cotó i tenyit són activitats locals importants. La ciutat és la seu de l'Institut Granja Alhapri. Disposa també d'una escola secundària i un hospital.

## Referències

* Enciclopèdia Britànica
# Moleta de Fredes

La Moleta de Fredes és una muntanya de 507 metres que es troba al municipi de la Ràpita, a la comarca del Montsià.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Moleta de Mata-redona

La Moleta de Mata-redona és una muntanya de 626 metres que es troba entre els municipis de Freginals i la Ràpita, a la comarca del Montsià.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Monstre del Llac Turtle

El monstre del Llac Turtle és un suposat críptid que habita el Llac Turtle, al centre-oest de Saskatchewan, Canadà. El monstre es descriu generalment com una criatura de 3 a 9 metres de llarg, amb escates, sense aleta dorsal i un cap semblant a un gos, un cavall de mar o un porc. Es diu que els natius estan nerviosos sobre l'atenció que el monstre podria portar i diuen que és simplement un esturió gegant que viu al llac Turtle. Aproximadament un cop l'any algú afirma haver tingut un albirament de la bèstia.

## Referències

* ↑ «Virtual Saskatchewan - The Turtle Lake Monster», 1997–2007. [Consulta: 10 desembre 2007].
* ↑ «Turtle Lake, SK. - Community map, pictures, attractions and more. Midwest Country». Arxivat de l'original el 2012-02-18. [Consulta: 2 octubre 2015].
# Miquel Saderra i Masó

Miquel Saderra i Masó (Sant Cristòfol les Fonts, Olot (Girona), 13 de desembre, 1865 - Makati (Illes Filipines), 21 de març, 1939), fou un sacerdot (jesuïta) i sismòleg català.
El 1882 va entrar a la Companyia de Jesús i es va ordenar sacerdot el 1889, fent els seus estudis a Tortosa. Destinat a l'Observatori de Manila a les Filipines el 1890, del qual fou molts anys subdirector, es va dedicar molt especialment a la Sismologia. Va ser comissionat als Congressos científics de París el 1900 i al Pa pacífic de Honololu el 1920. Va escriure durant trenta-tres anys, sobre els terratrèmols i volcans de les Filipines al Butlletí mensual de l'Observatori de Manila.
Va col·laborar en diverses publicacions dels sismòlegs John Milne i el comte Montesús de Ballote, i en revistes científiques, deguent-se-li a més:
* La Sismología en Filipinas (1895);
* Volcanoes and Seismic Centers of the Philippine Archipelago (1903);
* The rainfall in the Philippines (1907/14);
* La erupción del volcán de Taal, 30 de enero de 1911 (1911);
* Instrucciones prácticas y breves nociones de Meteorología (1908/17);
* Historia del Observatorio de Manila (1915);
* The Relation of Seismic Disturbances in the Philippines to the geologic Structure (1917);
* Terremotos antiguos de Filipinas, 1595-1864 (1927).
Va pertànyer a diverses Societats científiques de l'América del Nord, República Argentina i Itàlia.

## Referències

* Enciclopèdia Espasa, Apèndix nº. 9, pàg. 604. (ISBN 84-239-4579-0)
* ↑ https://dbe.rah.es/biografias/21059/miguel-saderra-maso
# Miquel Salvà Llompart

Miquel Salvà Llompart, es capellà Cànaves, nascut a Llucmajor, Mallorca, el 1855 i traspassat a Llucmajor el 1918, fou un gran pedagog, músic i afeccionat a l'arquitectura, escultura i dibuix, dugué a terme projectes d'arquitectura importants a Llucmajor.
El 1880 s'ordena prevere. Destacà com a consiliari del Cercle d'Obrers Catòlics i promogué el culte a Nostra Senyora de Gràcia. Executà els projectes de la primera església parroquial de s'Arenal de Llucmajor, de l'edifici de la seu del Foment Agrícola (actualment oficina de CaixaBank) a la plaça d'Espanya de Llucmajor, d'estil neogòtic (1908) i la capella del cementeri municipal, també d'estil neogòtic; a més dels oratoris de les possessions de Son Julià i es Pedregar, tots a Llucmajor.

## Referències

* ↑ Calviño, C; Clar, J.; Grimalt, M. Llucmajor. Palma: Hora Nova, 2000 (Guia dels pobles de Mallorca).
* ↑ «Llucmajor i l'Arquitectura. Edificis representatius». Ajuntament de Llucmajor. Arxivat de l'original el 31 d’octubre 2007. [Consulta: 28 abril 2010].
# Microtus guentheri

Microtus guentheri és una espècie de talpó que es troba a Israel, Jordània, el Líban, Síria i Turquia.

## Referències

* Wilson D. E.; Reeder D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 3a edició. Washington: Smithsonian Institution Press, 2005. ISBN 978-0801882210.

## Enllaços externs

* Fordham et al. (2006). Microtus guentheri. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 30 desembre 2007 (en anglès). (anglès)
# Molí dels Frares

«Molí dels Frares» té aquests significats:
* Molí dels Frares (Castellfollit de Riubregós)
* Molí dels Frares (Montbrió del Camp)
* Molí dels Frares (Sant Vicenç dels Horts), mas construït al segle XIV
* Molí dels Frares (Santa Cristina d'Aro)
* Molí dels Frares (Sureda), molí medieval al sector sud-occidental del terme comunal de Sureda (Rosselló)
# Mike Oxley

Michael Garver "Mike" Oxley (Findlay, Ohio, 11 de febrer de 1944-McLean, Virgínia, 1 de gener de 2016) va ser un polític estatunidenc del Partit Republicà que va exercir com a representant del 4t districte congressual de l'estat d'Ohio entre 1981 i 2007.

## Biografia

Oxley va néixer en 1944 a Findlay, Ohio. Va obtenir el grau de Bachelor of Arts per la Universitat de Miami en 1966 i es va llicenciar en Dret per la Universitat Estatal d'Ohio en 1969.
De 1969 a 1972, va treballar per l'Oficina Federal d'Investigació (FBI) i es va convertir en membre actiu del Partit Republicà d'Ohio. Va exercir en la Cambra de Representants d'Ohio entre 1973 i 1981.
Oxley va començar a exercir el càrrec de representant dels Estats Units el juny de 1981 en el 97è Congrés dels Estats Units. Va ser president del Comitè de la Càmera de Serveis Financers entre 2001 i 2007, i promotor de la Llei Sarbanes-Oxley amb la finalitat de controlar les empreses que cotitzen en borsa de valors. Oxley va anunciar retirar-se del Congrés l'1 de novembre de 2005, i es va fer efectiu al final del seu mandat en 2007.
Va morir de càncer de pulmó l'1 de gener de 2016.

## Referències

* ↑ «Ex-Rep. Mike Oxley Dies; Helped Create Post-Enron Law» (en anglès). ABC News, 01-01-2016 [Consulta: 1r gener 2016].
* ↑ «Oxley Chosen as Financial Services Committee Chair» (en anglès). Insurance Journal, 05-01-2001 [Consulta: 2 gener 2016].

## Enllaços externs

* Entrevista Arxivat 2012-02-20 a Wayback Machine. a The BusinessMakers Show.
# El último viaje

El último viaje és una pel·lícula espanyola de thriller policíac del 1974 escrita i dirigida per José Antonio de la Loma com a part del seu "cicle criminal barceloní" que seria continuada posteriorment per Perros callejeros (1977) i protagonitzada per Julián Mateos i Simó Andreu.

## Sinopsi

Lara és una adolescent que se sent fascinada per Max, dedicat a venda de droga per al narcotraficant Colombo, disposat a introduir a Barcelona la major partida de droga mai distribuïda a Europa; Charlie i un amic seu heroïnòman que es fill d'un comandant atraquen una joieria. El comissari Mendoza decideix combatre'l infiltrant el tinent de la guàrdia civil Alvarado entre els consumidors a fi de desmantellar la xarxa. Enmig hi ha corrupció de menors, avortaments clandestina a Amsterdam, persecucions automobilístiques espectaculars i síndromes d'abstinència.

## Repartiment

* Julián Mateos... Máximo
* Simón Andreu... Teniente Alvarado
* Pauline Challoner ... Lara
* David Carpenter ... Charlie
* Drina Pavlovic ... Romy
* Ágata Lys ... Cati
* Antonio Pica ... Colombo
* Frank Braña ... Sergio
* Alejandro Ulloa ... Coronel

## Premis

Fou guardonat amb el premi especial a la millor pel·lícula als Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1973.

## Referències

* ↑ El último viaje a sensacine.com
* ↑ Concesión de los Premios Sindicales cinematográficos 1974, ABC, 31 de gener de 1974
* ↑ 1974 Premios del sindicato de cine de España - "El último viaje" de José Antonio de la Loma a YouTube

## Enllaços externs

* El último viaje a YouTube
# Isabel Granollers

Isabel Granollers (Reus, 1965) és una pintora i artista visual. Va estudiar pintura a l'Escola d'Arts Aplicades i Oficis Artístics Llotja de Barcelona el 1989 i després es va llicenciar en belles Arts per la Universitat de Barcelona en l'especialitat de Pintura i Educació Artística el 1999.
El 1987 comença a participar en mostres col·lectives i l'any següent fa les seves primeres mostres individuals, a l'Escola Escornalbou i l'Escola Taller d'Art, totes dues a Reus. El 1988 obté el premi beca per a artistes joves. El mes de maig del 1990 presenta Insignificants i sublims, a la Sala Fortuny del Centre de Lectura de Reus. L'any següent participa en la mostra col·lectiva Art fora Muralla. El 1991 participa en la Biennal d'Art Ciutat d'Amposta amb l'obra Al·lusió als teus paradisos. El 1992 la trobem al Museu de Belles Arts d'Angulema (França) amb la seva mostra La main qui transforme i posteriorment a la Capella de Sant Roc, Valls, amb l'exposició Resum d'altres incongruències, en la qual conjuga pintura, instal·lació i obres de caràcter objectual. L'any següent torna a França, a Chasseneuil-du-Poitiu, i participa en una mostra d'escultura al carrer. A més obté la beca Jeunes Artistes Européens Rurart Poitou-Charentes. Continua prenent part en diferents exposicions col·lectives tant a França com a Espanya. L'any 2002 presenta Museus d'oblits, que va exposar tant a la Sala d'Actes de l'Arxiu Municipal de Reus com a Can Trincheria, a Olot. L'any 2006 i seguint la seva línia, Granollers, realitza la seva exposició Trànsits a la Sala Reus del museu d'Art i Història de Reus, en homenatge a les sabates. Darrerament, l'artista ha tornat a la pintura, obres amb major densitat, en els quals conjuga paisatges interiors i exteriors, plens de símbols, de missatges i de misteri.

## Referències

* ↑ Salcedo i Miliani, Antonio. Plural Femení. Dones artistes a les comarques de Tarragona. La consolidació 1951-1975. Tarragona: Diputació de Tarragona, 2016, p. 64.
* ↑ Salcedo i Miliani, 2016, p. 66-67.
# Rafael Atard Llobell

Rafael Atard Llobell (València, 1845 - 1886) fou un advocat i polític valencià, fill d'un notari i germà d'Eduardo Atard Llobell, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

Estudià als escolapis i es llicencià en dret a la Universitat de València el 1868. Treballà com a promotor fiscal a Sagunt i Llucena i com a advocat fiscal de l'Audiència de València. El 1872 s'establí com a advocat a Madrid, on va publicar articles a la Revista de Legislación y Jurisprudencia i fundà la Revista de Administración civil. Gràcies als seus dots oratoris, a instància del seu germà va ingressar al Partit Liberal Conservador, amb el que fou elegit diputat pel districte de Requena a les eleccions generals espanyoles de 1879 i pel de València a les eleccions generals espanyoles de 1881, en disputa amb Cristino Martos Balbi. Va morir uns mesos després de ser novament elegit diputat a les eleccions generals espanyoles de 1886.

## Referències

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.46. ISBN 9788495484802.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Llista de periòdics de l'Azerbaidjan

La següent és un llista de periòdics de l'Azerbaidjan. A Azerbaidjan es publiquen uns tres mil cinc-cents diaris. La gran majoria es publiquen a àzeri. Els cent trenta restants es publiquen en rus (setanta), anglès (cinquanta) i altres idiomes (turc, francès, alemany, àrab, persa, armeni, etc.). A continuació es mostra una llista de diaris publicats a l'Azerbaidjan.

## Publicació periòdica
### Diaris

    Títol Publicació Format Fundació Propietari Llengua Orientació ideològica Crime and CriminalDiàriaFull gran2016Aqil YusifovÀzeriPartit del Nou Azerbaidjan AdalatDiàriaFull gran1990Agil AbbasÀzeriCentre-dreta AzadlıqDiàriaFull gran1989Ganimat ZahidÀzeriEsquerres AzərbaycanDiàriaBerlinès1918Govern de l'AzerbaidjanÀzeriDretes Bakinskiy RabochiyDiàriaFull gran1906Agabak AsgarovRusCentre-dreta Bizim YolDiàriaFull gran2000Bahaddin GaziyevÀzeriCentre-dreta EchoDiàriaFull gran2001Rauf TalishinskyRusLiberal EkspressDiàriaFull gran1995Mushfig SafiyevAzeríCentre-esquerra KaspiDiàriaFull gran1999IntellektÀzeriCentre-dreta Khalg GazetiDiàriaFull gran1919Mahal IsmayiloglyÀzeriDretes Khalg Cebhesi GazetiDiàriaFull gran2001Elchin MirzabeyliÀzeriEsquerres RespublikaDiàriaFull gran1990Govern de l'AzerbaidjanÀzeriDretes, populista ShergDiàriaFull gran1996Akif AshirliÀzeriDretes TezadlarDiàriaFull gran1993Asif MarziliÀzeriDretes Üç nöqtaDiàriaFull gran1998Khoshgadam HidayatgizyÀzeriDretes Yeni MusavatDiàriaFull gran1989Rauf ArifogluÀzeriEsquerres, populista

### Setmanaris

    Títol Publicació Format Fundació Propietari Llengua Orientació ideològica AzernewsDiumengesBerlinès1997Fazil AbbasovAnglèsCentre-dreta Nedelya Jivaya GazetaDiumengesBerlinès1997DesconegutRusCentre-dreta

## Periòdics locals

* Lankaran:
** Lankaran
* Nakhtxivan:
** Şərq Qapısı
* Shaki:
** Shaki
** Shakinin Sasi
* Sumqayit:
** 365 Gün

## Periòdics especialitzats
### Esport

* Futbol+ – periòdic diari que resumeix les notícies futbolístiques del dia.

### Miscel·lània

* Ədəbiyyat qəzeti – periòdic literari mensual.
* Qoroskop – periòdic mensual adreçat a seguidors de l'horòscop.
* Tumurcuq – periòdic mensual per a nens.

## Periòdics gratuïts a centres urbans

* Birja – periòdic gratuït setmanal d'anuncis classificats.

## Periòdics desapareguts

* Akinchi (1875–1877) - setmanal
* Bauer und Arbeiter (1924) - setmanal
* Çeşmə (1991–1995) - diari
* Dövran (1997–2000) - setmanal
* Gündəlik Azərbaycan (2005–2007) - diari
* Istiglal (1932–1934) - setmanal
* Komanda (2008–2014) – periòdic diari sobre les notícies de futbol
* Lenins Weg (1932–1936) - setmanal
* Müxalifət (1991–2007) - diari
* Zerkalo (1990–2014) - diari

## Referències

* ↑ «List of newspapers in Azerbaijan» (en anglès). Arxivat de l'original el 2013-04-11. [Consulta: 4 desembre 2019].

## Enllaços externs

* Newspapers List of Azerbaijan Arxivat 2020-05-11 a Wayback Machine. (anglès)
* «Azerbaijan: Directory: the Press». A: Eastern Europe, Russia and Central Asia 2003. Europa Publications, 2002. ISBN 978-1-85743-137-7. (anglès)
# Llucamet

Llucament és una possessió del terme de Llucmajor, Mallorca, situada a la part meridional del terme i devora la costa.
El topònim Llucamet sembla que prové de l'àrab, i és un mot compost que significaria "el bosc d'Amet", del nom propi personal Hamet.
Des de poc després de la conquesta catalana de Mallorca el 1229 fins a la fi del segle xvi fou propietat de la família Salvà de sa Llapassa, de la qual passà als Rossinyol de Sagranada. El 1578 apareix amb la grafia Luchaymat. Ha donat nom al torrentó de Llucamet, que neix a la Marina de Llucmajor i desguassa entre s'Estaca d'en Rotger i ses Portes de l'Infern, i a la Marina de Llucamet, situada entre la carretera del cap Blanc, la mar, la Marina de sa Llapassa i la Marina de s'Àguila. En els segles XIX i XX fou dividida en nombroses propietats.

## Referències

* ↑ Veny, J. Onomàstica i dialectologia. L'Abadia de Montserrat, 1996. ISBN 8478267425.
* ↑ Gran Enciclopèdia de Mallorca. Palma: Promomallorca, 1988-2004. ISBN 84-86.617.17-2.
# Els germans Marx a l'Oest

Els germans Marx a l'Oest (títol original en anglès: Go West) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Edward Buzzell estrenada el 1940, i que posa en escena els germans Marx. Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.

## Argument

S. Quentin Quale (Groucho Marx), un estafador amb molt d'aplom, és en ruta cap al Far West on pensa fer fortuna. Al vestíbul de l'estació de sortida, troba els dos germans Panello (Harpo Marx i Chico Marx) que són encara menys honrats que ell, ja que aconsegueixen treure-li tots els seus diners, cosa que els permet posar-se en camí d'aquelles terres plenes de promeses de fortuna.
Un cop arribats a lloc, simpatitzen amb el vell Dan Wilson a qui presten una mica de diners: en penyora, aquest els dona l'escriptura de propietat d'una terra que aparentment no val gran cosa. Ara bé, el vell Wilson no sap que el ferrocarril passarà aviat per aquest terreny, cosa que decuplica el seu valor als ulls de la companyia ferroviària.

## Comentaris

Menys desenfrenada que les primeres pel·lícules, Els germans Marx a l'Oest hi guanya molt en consistència i en coherència: aquí, el guió és simple però estructurat, els Marx tenen un objectiu en el qual es mantenen. La fantasia s'expressa a través d'algunes bones escenes visuals i bromes. Com sovint en aquesta segona part de la seva filmografia, els germans s'han calmat i s'han fet "normals": la seva energia devastadora dels començaments és canalitzada.
Cal remarcar l'escena d'obertura on Groucho es deixa robar pels altres dos sense adonar-se'n, la de la diligència on els sots de la carretera sembren un alegre desordre a bord, el "diàleg" surrealista entre Harpo i un cap indi, la persecució final amb tren on tot és bo per alimentar la caldera, al final de la qual els vagons són completament desballestats. Cal destacar també el diàleg on Chico proposa a Groucho que telefoni i ell li respon que el 1870 el telèfon encara no s'ha inventat.
Aquesta pel·lícula presenta una de les escenes musicals més originals de la filmografia dels Marx: Groucho canta acompanyant-se a la guitarra i Harpo toca l'harmònica! Per regla general, les escenes musicals de Els germans Marx a l'Oest són ben integrades en el text i no perjudiquen el ritme de la pel·lícula.

## Repartiment

* Groucho Marx: S. Quentin Quale
* Chico Marx: Joe Panello
* Harpo Marx: ’Rusty’ Panello
* John Carroll: Terry Turner
* Diana Lewis: Eve Wilson
* Walter Woolf King: Beecher
* Robert Barrat: ’Red' Baxter
* June MacCloy: Lulubelle
* George Lessey: Railroad President
* Tully Marshall (no surt als crèdits): Dan Wilson

## Referències

* ↑ Els germans Marx a l'Oest
# Jankoji Rao Scindia

«Jankoji Rao Scindia» té aquests significats:
* Nom de dos maharajas de Gwalior
* Jankoji Rao I Scindia
* Jankoji Rao II Scindia