OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Malolutxínskoie

Malolutxínskoie (en rus: Малолучинское) és un poble de l'óblast de Vladímir, a Rússia, segons el cens del 2010 tenia 46 habitants. Pertany al districte municipal de Iúriev-Polski.

## Referències

* ↑ Серёгин А. П. Флора Владимирской области: конспект и атлас. — Тула: Гриф и К, 2012. — 620 с.
* ↑ «В.Г. Добронравов. Историко-статистическое описание церквей и приходов Владимирской епархии: Вып. 4: Меленковский, Муромский, Покровский и Судогодский уезды. - 1897». Arxivat de l'original el 2018-05-09.
# Fusillés pour l'exemple

Fusillés pour l'exemple és una pel·lícula documental francesa rodada en 2003 i dirigida per Patrick Cabouat, amb un pròleg d'André Bach.l El documental parla de la Primera Guerra Mundial (1914-1918).

## Argument

Entre setembre de 1914 i setembre de 1918, els consells de guerra de l'exèrcit francès (ordinaris o extraordinari) haurien pronunciat 24.000 sentències de mort dels soldats, dels quals 6.751 foren efectives. A nivell europeu, França se situaria després d'Itàlia, que va executar 750 dels seus soldats, i davants de Gran Bretanya (300 afusellats) i Alemanya (unes 40 execucions segons fonts oficials).
El documental pretén mostrar que les condemnes van ser dirigides primers actes individuals, com ara l'automutilació voluntària, el pas a l'enemic, la deserció, abandonament del lloc, la reculada durant l'atac, el delicte de covardia. Amb l'interminable ofensiva de Chemin des Dames, els actes de rebel·lió esdevingueren col·lectius (motins): la negativa de certes divisions a l'assalt és cada vegada més reprimit, ja que està acompanyat d'eslògans pacifistes o revolucionaris llançats per poilus polititzats. El documental evoca una possible correlació entre les desfetes militars i les condemnes pronunciades. No obstant això, el nombre d'afusellats francesos després de les pèrdues a Chemin des Dames i els motins de 1917 no passa de 50 soldats, una xifra que segueix sent molt inferior a les execucions reals dels anys 1914 i 1915.
La pel·lícula aborda el resultat posterior d'aquest cas: el suport de les associacions de veterans a les famílies de soldats afusellats per exemple, després de la guerra, el problema de l'accés dels historiadors als dossiers de condemnes militars, la divisió de classe política sobre les rehabilitacions, desigual segons el país. A França, 40 afusellats, entre ells Felix Baudy, van veure restaurat el seu honor en els anys vint o trenta, cap a Gran Bretanya.

## Bibliografia

* Général André Bach. Fusillés pour l'exemple. 1914-1915 (en francès). París: Jean Pierre Taillandier Editions, 2003, p. 617. ISBN 979-1-021-00125-1. OCLC 876340202.
* Offenstadt, Nicolas. Les fusillés de la Grande Guerre et la mémoire collective : (1914-1999 (en francès). París: éditions Odile Jacob, 2000, p. 350 (Poches Odile Jacob). ISBN 978-2-738-11198-2. OCLC 422314187.
* Christophe Le Dréau, Les Fusillés pour l'exemple anglais : un siècle de campagne pour leur réhabilitation (1916-2006), Gavroche, revue d'histoire populaire, juillet 2007, p. 26–35.
* Christian Eyschen. «Les combats de la Libre Pensée en France», 8 2013..
* Ducharlet, Emile. Caporal Joseph Dauphin, mutin de 1917 (en francès). Saint-Ouen-en-Brie: Lucarne ovale, 2015. ISBN 978-2-914-64802-8. OCLC 936501168. . Vegeu :
* Eric Viot, Fusillés non réhabilités, 2016 ISBN 9782746694569

## Enllaços externs

* Fitxa pedagògica Arxivat 2011-08-16 a Wayback Machine. del CNDP
* Plaquette du film Arxivat 2007-09-26 a Wayback Machine. a France 5
# Can Garriga (les Masies de Sant Amanç)

Can Garriga és un mas abandonat del municipi d'Anglès (la Selva). Aquesta edificació es troba a 350 metres sobre el nivell del mar, enclavada al final del bosc de Terra Blanca, vora la riera de Sant Amanç. Actualment el seu estat és ruïnós, s'ha ensorrat la teulada i els quatre murs laterals mig enrunats estan coberts d'heura i altres lianes. És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Mapa de l'ICC». Institut Cartogràfic de Catalunya. [Consulta: 26 juliol 2010].
* ↑ «Can Garriga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Onirisme

* Aquest article tracta sobre el terme "onirisme" en medicina i psiquiatria. Si cerqueu "onirisme" com a corrent literari, vegeu «Onirisme (literatura)».
L'Onirisme (del grec oneiros, somni), en medicina i psiquiatria, és una activitat psíquica que es desenvolupa en condicions anàlogues al somni, que comporta al·lucinacions visuals. És pròpia d'estats de confusionisme i sol ocórrer en casos d'intoxicació alcohòlica.

## Referències

* ↑ «Onirismo» (en italià). Enciclopedia Treccani. [Consulta: 13 febrer 2018].
* ↑ «Onirisme». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Fairbanks

Fairbanks és una població dels Estats Units a l'estat d'Alaska. Segons el cens del 2008 tenia 35.132 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fairbanks tenia 30.224 habitants, 11.075 habitatges, i 7.187 famílies La densitat de població era de 366,3 habitants/km².
Dels 11.075 habitatges en un 39,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,2% hi vivien parelles casades, en un 12,6% dones solteres, i en un 35,1% no eren unitats familiars. En el 27,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,4% tenia menys de 18 anys, un 14,7% entre 18 i 24, un 32,8% entre 25 i 44, un 16,4% de 45 a 60 i un 6,6% 65 anys o més.
L'edat mitjana era de 28 anys. Per cada 100 dones hi havia 105,3 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 108,2 homes.
La renda mitjana per habitatge era de 40.577 $ i la renda mitjana per família de 46.785 $. Els homes tenien una renda mitjana de 30.539 $ mentre que les dones 26.577 $. La renda per capita de la població era de 19.814 $. Aproximadament el 7,4% de les famílies i el 10,5% de la població estaven per sota del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Annual Estimates of the Population for Incorporated Places in Alabama». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fairbanks». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 16 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fairbanks». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 16 juliol 2010].
# Axelrodia riesei

Axelrodia riesei és una espècie de peix de la família dels caràcids i de l'ordre dels caraciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 1,7 cm de llargària total.

## Hàbitat

Viu en zones de clima tropical entre 20 °C - 26 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conca del riu Meta.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Riehl, R. i H.A. Baensch 1991. Aquarien Atlas. Band. 1. Melle: Mergus, Verlag für Natur- und Heimtierkunde, Alemanya. 992 p.

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Géry, J. 1977. Characoids of the world. T.F.H. Publications, Inc., Nova Jersey. 672 p.
* Helfman, G., B. Collette i D. Facey: The Diversity of Fishes. Blackwell Science, Malden, Massachusetts (Estats Units), 1997. ISBN 1-4051-2494-6.
* Lima, F. C. T.; Malabarba, L. R.; Buckup, P. A.; Pezzi da Silva, J. F.; Vari, R. P.; Harold, A.; Benine, R.; Oyakawa, O. T.; Pavanelli, C. S.; Menezes, N. A.; Lucena, C. A. S.; Malabarba, M. C. S. L.; Lucena, Z. M. S.; Reis, R. E.; Langeani, F.; Cassati, L.; Bertaco, V. A. «Genera Incertae sedis in Characidae». A: Reis, R. E.; Kullander, S. O.; Ferraris Jr., C. J. Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America (en anglès). EDIPUCRS, 2003, p. 106–168. ISBN 9788574303611.
* Mills, D. i G. Vevers 1989. The Tetra encyclopedia of freshwater tropical aquarium fishes. Tetra Press, Nova Jersey. 208 p.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 4a edició. Wiley, 2006. ISBN 978-0471250319.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Can Sant Jaume

Can Sant Jaume és una masia gòtica de Sant Feliu de Buixalleu (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia situada al terme municipal de Sant Feliu de Buixalleu, que actualment es troba amenaçada pel pas del TGV (la via del tren passa a pocs metres i això pot fer que mai més sigui habitada).
L'edifici, de planta baixa i pis, està cobert per una teulada a doble vessant amb el ràfec simple.
A la façana princial, a la planta baixa, hi ha tres finestres en arc de llinda, una de les quals està protegida per una reixa, i la porta d'entrada en arc de mig punt adovellada.
Al pis, hi ha tres finestres més. La de l'esquerra en arc pla i ampit de pedra, la central amb arc conopial amb arquets treballats en forma de cap i la finestra de la dreta té arc conopial amb arquets.
En unes rajoles vidriades a la part dreta de la porta, hi ha escrit "SAN FELIU DE BUIXALLEU PARTIDO DE SANTA COLOMA PROVINCIA DE GERONA".
La façana està arrebossada i pintada de color blanc.

## Història

La masia deu el seu nom a una capella actualment inexistent. És una construcció del segle xvi reformada tardanament, tot i que ha conservat en conjunt l'estructura originària.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Sant Jaume». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Oriol Tarrasón

Oriol Tarrasón (Barcelona, 3 de setembre de 1969) és un actor i director de teatre català que dirigeix la companyia teatral Les Antonietes.
Va néixer al número 69 de l'avinguda Mare de Déu de Montserrat de Barcelona. Va participar en el grup d'escoltes de l'Hospital de Sant Pau. Quan va marxar de casa va anar a viure al barri de Gràcia.
Com a actor ha participat a Los misterios de Laura de TVE i Gran Nord de TV3. El 2019 va participar en la sèrie El Nudo d'Antena3. El mateix any va participar en la sèrie Com si fos ahir de TV3 on feia d'empresari ric.
Com a director de la companyia teatral Les Antonietes des del 2008 ha dirigit diverses obres. Fundà aquesta companyia juntament amb Annabel Castan i Maria Ibars i un conjunt d'actors com Bernat Quintana, Sergi Torrecilla i Pep Ambrós. El mateix 2008 van fer El mal de la joventut a la Sala Muntaner i a la FiraTàrrega i després Molt soroll per no res, que va estar de gira per Catalunya. El 2012 van fer l'obra teatral Stockmann a la Sala Muntaner, que és l'obra que va començar a fer coneguda la companyia teatral. El 2013 va fer Oncle Vània de Chéjov a la sala petita del Teatre Lliure. El 2015 van fer Somni americà juntament amb La Kompanyia Lliure. El 2018 van fer una adaptació d'Othelo. El 2019 van estrenar Un dia qualsevol, escrita i dirigida per ell mateix, al Festival Grec.

## Referències

* 1 2 3 Escales, Carme. ««En el Guinardó he leído mucho con la ciudad a mis pies»» (en castellà), 23-07-2013. [Consulta: 17 agost 2019].
* ↑ «Los misterios de Laura - Oriol Tarrasón nos habla de 'Martín' - RTVE.es» (en castellà), 19-04-2011. [Consulta: 17 agost 2019].
* ↑ «Oriol Tarrasón es Daniel en ‘El Nudo’» (en castellà), 31-07-2019. [Consulta: 17 agost 2019].
* 1 2 «Oriol Tarrasón: “Volia donar veu als que no han pogut assolir el seu somni”», 23-01-2015. [Consulta: 17 agost 2019].
* ↑ «Deu anys d'Antonietes». [Consulta: 17 agost 2019].
* ↑ «‘Stockmann', a la Sala Muntaner». [Consulta: 17 agost 2019].
* ↑ «La fascinació americana». [Consulta: 17 agost 2019].
* ↑ «Othello: odi, mentides i assassinat». [Consulta: 17 agost 2019].
* ↑ «Oriol Tarrason: "A Madrid la gent va més al teatre però a penes tenen companyies independents"». Arxivat de l'original el 2019-08-17. [Consulta: 17 agost 2019].

## Enllaços externs

* Entrevista a Betevé
* Entrevista a TV3
# Fairburn (Dakota del Sud)

Fairburn és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Sud. Segons el cens del 2000 tenia 80 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fairburn tenia 80 habitants, 34 habitatges, i 22 famílies. La densitat de població era de 93,6 habitants per km².
Dels 34 habitatges en un 32,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,9% hi vivien parelles casades, en un 5,9% dones solteres, i en un 32,4% no eren unitats familiars. En el 29,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,35 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,96.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,8% tenia menys de 18 anys, un 7,5% entre 18 i 24, un 28,8% entre 25 i 44, un 22,5% de 45 a 60 i un 17,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 39 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 117,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.750 $ i la renda mediana per família de 33.125 $. Els homes tenien una renda mediana de 23.125 $ mentre que les dones 33.750 $. La renda per capita de la població era de 20.832 $. Entorn del 9,5% de les famílies i el 10% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fairburn». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 11 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fairburn». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Axidares d'Armènia

Axidares o Aškhadar va ser rei d'Armènia des potser l'any 100 al 113.
Moltes cronologies consideren que va succeir a Tiridates a la seva mort cap a l'any 100, però probablement caldria situar entremig a dos reis més (Mitridates II d'Armènia i Sanatruk I d'Armènia). Dió Cassi diu que era de la dinastia arsàcida i fill del rei part Pacoros II de Pàrtia), que posseïa el tron amb l'acord de Roma, i que no va satisfer ni a parts ni a romans.Osroes I de Pàrtia el va deposar i va col·locar al tron al seu nebot, un altre fill de Pacoros, de nom Partamasiris, contravenint el tractat de Rhandeia, cosa que va donar excusa a l'emperador romà Trajà per intervenir.

## Referències

* ↑ Potts, D. T.. Araby the Blest: Studies in Arabian Archaeology (en anglès). Museum Tusculanum Press, 1988, p. 151.
* ↑ Yarshater, E. (et al.). The Cambridge History of Iran Seleucid Parthian vol. 3. Cambridge: Cambridge University Press, 1983, p. 87. ISBN 9781139054959.
# Hyperolius ghesquieri

Hyperolius ghesquieri és una espècie de granota de la família dels hiperòlids que viu a la República Democràtica del Congo.

## Referències

* Schiøtz, A. 2004. Hyperolius ghesquieri. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 15 d'abril del 2008.
# Marcelo Spínola y Maestre

Marcelo Spínola y Maestre (San Fernando, 14 de gener de 1835 - Sevilla, 20 de gener de 1906) fou un sacerdot andalús, arquebisbe de Sevilla i cardenal. Fundador de la congregació de les Esclaves del Diví Cor, és venerat com a beat per l'Església catòlica.

## Biografia

Nascut a San Fernando en 1835, era fill del militar Juan Spínola y Osorno, marquès de Spínola, i Antonia Maestre y Osorno, que tingueren vuit fills. El juny de 1856 es llicencià en Dret a la Universitat de Sevilla i obrí un bufet jurídic a Huelva, que donava servei gratuït als pobres. Exercí com a advocat fins que es traslladà a Sanlúcar de Barrameda, on el seu pare havia estat destinat com a comandant de la Marina.
A Sanlúcar decidí de fer vida religiosa i, amb el consell del canonge Diego Herrero y Espinosa de los Monteros, començà a estudiar teologia a casa seva. Rebé la tonsura el maig de 1863 i el diaconat el febrer de 1864. Fou ordenat sacerdot el 21 de maig de 1864 a Sevilla, on digué la primera missa a l'església de San Felipe Neri el 3 de juny. Fou capellà de l'església de La Merced de Sanlúcar de Barrameda, i de l'Hermandad de San Pedro y Pan de los Pobres, dedicada a obres benèfiques, també a Sanlúcar. El cardenal Lastra el nomenà rector de l'església de San Lorenzo de Sevilla, on exercí des del març de 1871 fins al 28 de maig de 1879, quan l'arquebisbe Joaquín Lluch el nomena canonge de la Catedral de Sevilla.
El papa Lleó XIII el nomenà bisbe de Coria (Càceres) en 1884, i ocupa la diòcesi del 7 de març de 1885 al 5 d'agost de 1886, quan és destinat a la diòcesi de Màlaga (de 16 de setembre de 1886 a 8 de febrer de 1896). A Coria funcà en 1885 una congregació religiosa, la de les Esclaves del Diví Cor, amb Celia Méndez y Delgado, que havia estat marquesa de la Puebla d'Obando.
Fou nomenat senador per la província de Granada, ocupant el càrrec entre 1891 i 1899, intervenint per defensar l'ensenyament catòlic. Fou nomenat arquebisbe de Sevilla, càrrec que ocupa des de l'11 de febrer de 1896 a 19 de gener de 1906, i Pius X el nomenà cardenal l'11 de desembre de 1905. En 1889 funda el periòdic El correo de Andalucía a Sevilla.
Fou beatificat el 29 de març de 1987 per Joan Pau II, que en 1982, en la seva visita a Sevilla, havia pregat davant la seva tomba.

## Bibliografia

* ↑ Expediente personal del Senador D. Marcelo Spínola y Maestre, Obispo de Málaga y Cardenal Arzobispo de Sevilla, por el Arzobispado de Granada y por derecho propio.

## Enllaços externs

* Catholic Hierarchy.
# Freya Tingley

Freya Tingley (Perth, Austràlia Occidental, 26 de març del 1994) és una actriu australiana.

## Biografia

Tingley va néixer a Perth, Austràlia Occidental el 26 de març de 1994. Filla de Coppelia i Chris Tingley, es va criar en el barri de Mount Claremont. Té una germana anomenada Ella.
El primer paper professional de Freya fou Joan de jove en l'obra de Caryl Churchill, Far Away en el Black Swan Theatre Company en 2008. Dos anys més tard, fou descoberta per un caça-talents i es mudà a Los Angeles per seguir la seva carrera d'actriu. Va haver d'aprendre el llenguatge de signes per interpretar a una nena sorda en el curtmetratge Beneath the Waves, en 2011.
El 2012, Tingley va obtenir el paper de Christina Wendall, una novel·lista que veu l'oportunitat d'entrevistar a un sospitós d'assassinat en la sèrie de terror i suspens Hemlock Grove, creada per Brian McGreevy i Lee Shipman i produïda per Eli Roth per Netflix.

## Filmografia
### Cinema

| Any | Pel·lícula | Rol | Notes |
| 2009 | Bootleg | Sarah | Curtmetratge |
| 2010 | Light as a Feather | Sophie | Curtmetratge |
| 2011 | X | Cindy | |
| 2011 | Beneath the Waves | Eleanor | Curtmetratge |
| 2012 | Sticks and Stones | Zoe | Curtmetratge |
| 2014 | Jersey Boys | Francine Valli | |
| 2014 | Swelter | London | |

### Televisió

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2011 | Cloudstreet | Hat Lamb | 1 episodi |
| 2013 | Hemlock Grove | Christina Wendall | Elenc principal |
| 2013 | Once Upon a Time | Wendy Darling | Personatge recurrent |

## Referències

* 1 2 «Biografía de Freya Tingley en Netflix» (en anglès). Netflix. [Consulta: 24 novembre 2013].
* ↑ Symonds, Kristy. «WA film industry on verge of mini boom» (en anglès). Perthnow.com, 18-06-2013. [Consulta: 24 novembre 2013].
* ↑ «Imagen - FreyaTingley.com» (en anglès). FreyaTingley.com. Arxivat de l'original el 2013-12-02. [Consulta: 24 novembre 2013].
* ↑ Tingley, Freya. «Check out my sister's website...» (en anglès). Twitter, 08-09-2013. [Consulta: 24 novembre 2013].
* ↑ «Página oficial de Throw Down Event Managment» (en anglès). Throw Down Event Managment. Arxivat de l'original el 2013-12-03. [Consulta: 24 novembre 2013].
* ↑ Andreeva, Nellie. «Latarsha Rose, Omari Hardwick Join 'Mary Jane'; Freya Tingley To 'Hemlock Grove'» (en anglès). Deadline.com, 10-04-2012. [Consulta: 5 juliol 2012].
* ↑ McPhee, Lindsay. «Perth teen's horror run to fame» (en anglès). The West Australian, 16-05-2012. [Consulta: 24 novembre 2013].
# Capella Palatina de Palerm

La capella Palatina (en italià Cappella Palatina) és la capella reial dels reis normands de Sicília, situada al centre de la planta baixa del Palau dels Normands.
La capella fou encarregada per Roger II de Sicília per a substituir la capella anterior construïda al voltant de 1080 (actualment la cripta). Les obres començaren el 1129 o 1132 i la capella fou consagrada el 28 d'abril de 1140 com a capella privada de la família reial. Els mosaics que la decoren encara no eren acabats del tot el 1143. El santuari, dedicat a sant Pere, conté una cúpula de basílica. Té tres absis, usual en l'arquitectura romana d'Orient, i sis arcs apuntats (tres en cada costat de la nau central), que reposen sobre columnes clàssiques reutilitzades.
Al juliol de 2015, el conjunt «Palerm arabonormand i les catedrals de Cefalú i Monreale» entrà en la llista del Patrimoni de la Humanitat per la Unesco. La capella Palatina és un dels nou béns que comprén la declaració (amb l'ID 1487-001).
* Mosaic de tessel·les
* Crist Pantocràtor
* Mosaic de l'absis
* Escena del baptisme

## Referències

* ↑ «24 nous llocs inscrits en la Llista del Patrimoni Mundial de la UNESCO el 2015». Unesco.
* ↑ Vegeu l'entrada «Arab-Norman Palermo and the Cathedral Churches of Cefalú and Monreale» del web oficial del «UNESCO World Heritage Centre», disponible en línia a:. Consulta: 2 agost 2016.
# Opian

Opian (en francès Oupia) és un municipi occità del Llenguadoc, a la regió d'Occitània, al departament de l'Erau.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de l'Erau
# Fayetteville (Tennessee)

Fayetteville és una població dels Estats Units a l'estat de Tennessee. Segons el cens del 2000 tenia 6.994 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Fayetteville tenia 6.994 habitants, 3.054 habitatges, i 1.804 famílies. La densitat de població era de 367,9 habitants/km².
Dels 3.054 habitatges en un 24,5% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 38% hi vivien parelles casades, en un 18% dones solteres, i en un 40,9% no eren unitats familiars. En el 37,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 20,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,14 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,81.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,2% tenia menys de 18 anys, un 8,1% entre 18 i 24, un 22,9% entre 25 i 44, un 22,1% de 45 a 60 i un 25,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 43 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 70,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 23.830 $ i la renda mediana per família de 32.477 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.957 $ mentre que les dones 22.382 $. La renda per capita de la població era de 18.391 $. Entorn del 15,1% de les famílies i el 20,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Fayetteville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Fayetteville». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.