OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tomàs Bou

Tomàs Bou (Solsona, 1785 - Solsona, 1840 aprox.) fou un escriptor i teòleg català, religiós dominic, que ensenyà teologia a la Universitat de Cervera i lector de filosofia a la Solsona.

## Biografia

Tomàs Bou nasqué a la ciutat de Solsona l'any 1785.
Fou conegut per la seva participació en les lluites ideològiques del Trienni Constitucional, fet que provocà que s'hagués d'exiliar l'any 1821 a Tolosa de Llenguadoc. Durant el Trienni, el clergat va assumir una part important de la propaganda política i ideològica del bàndol reialista. Tomàs Bou enfou un dels clars exemples, juntament amb Magí Ferrer.
Després de l'exclaustració va establir-se de nou a la seva ciutat natal. Va ser poeta i orador sagrat, molt popular per escrits en català polèmics contra el liberalisme. El 1824 publicà el sermó Jesucrist crucificat, capità dels servils, clar exemple de seguiment ideòleg reialista per part del clergat, on per un costat tracta de moderats als reialistes
| « | estich molt distant de pensar, devots Bergadans, que siau tant faltats de llums com maliciosament nos imputan nostres enemichs | » |
| — Tomàs Bou |||
i per l'altre, aposta per remarcar el fanatisme dels liberals:
| « | que han caygut en lo més gran fanatisme que's puga veurer, de defensar a costa de la sanch de sos conciutadans una llibertat desenfrenada | » |
| — Tomàs Bou |||

## Obra

* Conversa entre Albert i Pasqual, en dècimes catalanes (1821)
* Jesucrist crucificat, capità dels servils (1824): Sermó que predicà en lo castell de la Real Vila de Berga en la solemne trasladó de la imatge dita del sant christo del castell a la capella novament construïda en dit Hoch lo dia 30 del mes de maig de 1824. Manresa, Impremta d'Ignasi Abadal, 1824
* Quatre converses entre dos personatges dits Albert i Pasqual (1830). Les primeres versions de l'obra sortiren sense signatura, però ja l'any 1830 aparegué una recopilació a Barcelona, ja signada per Tomàs Bou.

## Referències

* 1 2 «Tomàs Bou». Diccionari de la literatura catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Arnabat Mata, Ramon «Tesi Doctoral REVOLUCIÓ I CONTRAREVOLUCIO A CATALUNYA DURANT EL TRIENNI LIBERAL (1820-1823». Institut Universitari d'Història Jaume Vicens Vives, 1, 1999, pàg. 759 [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ Arnabat Mata, Ramon «Tesi Doctoral REVOLUCIÓ I CONTRAREVOLUCIO A CATALUNYA DURANT EL TRIENNI LIBERAL (1820-1823». Institut Universitari d'Història Jaume Vicens Vives, 1, 1999, pàg. 787 [Consulta: 15 abril 2020].
* 1 2 3 4 Arnabat Mata, Ramon «Tesi Doctoral REVOLUCIÓ I CONTRAREVOLUCIO A CATALUNYA DURANT EL TRIENNI LIBERAL (1820-1823». Institut Universitari d'Història Jaume Vicens Vives, 1, 1999, pàg. 791 [Consulta: 15 abril 2020].
# Piemontita-(Sr)

La piemontita-(Sr) és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la clinozoïsita. Originalment anomenada estronciopiemontita l'any 1990, va ser reanomenada l'any 2006 pel subcomitè d'epidota de la CNMMN. El sou nom honora la regió italiana del Piemont. El sufix "-(Sr)" fa referència al fet que és l'anàleg mineral amb estronci de la piemontita.

## Característiques

La piemontita-(Sr) és un sorosilicat de fórmula química CaSr(Al₂Mn$^{3+}$)[Si₂O₇][SiO₄]O(OH). Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la piemontita-(Sr) pertany a «09.B - Estructures de sorosilicats amb grups barrejats de SiO₄ i Si₂O₇; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: al·lanita-(Ce), al·lanita-(La), al·lanita-(Y), clinozoisita, dissakisita-(Ce), dol·laseïta-(Ce), epidota, epidota-(Pb), khristovita-(Ce), mukhinita, piemontita, manganiandrosita-(La), tawmawita, manganipiemontita-(Sr), ferrial·lanita-(Ce), clinozoisita-(Sr), manganiandrosita-(Ce), dissakisita-(La), vanadoandrosita-(Ce), uedaïta-(Ce), epidota-(Sr), al·lanita-(Nd), ferrial·lanita-(La), åskagenita-(Nd), zoisita, macfal·lita, sursassita, julgoldita-(Fe2+), okhotskita, pumpel·lyïta-(Fe$^{2+}$), pumpel·lyïta-(Fe$^{3+}$), pumpel·lyïta-(Mg), pumpel·lyïta-(Mn$^{2+}$), shuiskita, julgoldita-(Fe$^{3+}$), pumpel·lyïta-(Al), poppiïta, julgoldita-(Mg), ganomalita, rustumita, vesuvianita, wiluïta, manganovesuvianita, fluorvesuvianita, vyuntspakhkita-(Y), del·laïta, gatelita-(Ce) i västmanlandita-(Ce).

## Jaciments

La piemontita-(Sr) va ser descoberta a partir de mostres trobades a dues mines diferents de Ne (Ligúria, Itàlia): la mina Cassagna i la mina Molinello. També ha estat descrita a la Vall d'Aosta (Itàlia), el Japó, Sud-àfrica i el Regne Unit.

## Referències

* 1 2 3 «Piemontite-(Sr)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Torre al carrer de Bonaventura Carreras (Begur)

La Torre al carrer Bonaventura Carreras és una obra de Begur (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Les restes d'aquesta torre són situades entre dues cases del carrer de Bonaventura Carreras, de manera que des de l'exterior és impossible localitzar-la. Només es pot veure des del terrat d'una d'aquestes cases i més que una torre sembla un dipòsit. Només és visible la part superior, transformada i arrebossada. No conserva els merlets de coronament. Té una petita finestra rectangular, feta amb 4 blocs de pedra ben tallada.

## Història

Les torres de defensa de Begur foren construïdes per defensar-se dels corsaris, gràcies al permís donat als particulars per aixecar aquest tipus de fortificacions.

## Referències

* 1 2 «Torre al carrer Bonaventura Carreras». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 gener 2019].
# Tricesimo

Tricesimo (friülà Tresesin) és un municipi italià, dins de la província d'Udine. L'any 2007 tenia 7.733 habitants. Limita amb els municipis de Cassacco, Pagnacco, Reana del Rojale, Tarcento, Tavagnacco, Treppo Grande i Colloredo di Monte Albano.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Andrea Mansutti | Centredreta |
# Torre de Bac

La Torre de Bac és una masia de Fornells de la Selva (Gironès) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

El mas es compon de dos cossos que formen un angle recte, adossats a una torre de defensa, que queda d'aquesta manera situada a la cantonada meridional del conjunt. La torre és de planta rectangular i conserva una finestra gòtica al primer pis de la façana de llevant. El coronament és un afegit contemporani. L'edifici originari està orientat a migdia i presenta una coberta de teula estructurada a dues vessants. A la seva façana principal hi ha un portal adovellat i totes les cantoneres són de pedra treballada. L'altre edifici, de planta baixa i primer pis amb coberta a doble vessant, és contemporani.

## Història

Aquest mas s'anomenava, originàriament, Mas Avellaneda. Segons consta en un pergamí conservat a l'Arxiu Diocesà de Girona, l'any 1200, Ramon de Farners dotà amb aquesta possessió la capella de Santa Maria de Farners. El primer propietari del qual es té constància és Pere Estruch, el qual, l'any 1255, segons consta en un pergamí de la Pia Almoina, el llega als seus marmessors. L'any 1300, consta que Bernat de Puig vengué el Mas Avellaneda a Martí d'Avellaneda, clergue de Fornells i al seu nebot, els quals hi vivien.
Al segle xvi hi ha notícia que aquest mas és propietat dels Desbach. Aquesta era la família que senyorejava la Vall del Bac des del castell de Rocabruna. Ja des del segle xv era establerta a Girona. Es varen succeir diversos propietaris dins d'aquesta família fins que, l'any 1858, el mas va ser venut a Francesc Vergés i Ribas, de Torelló. Des de l'any 1927 és propietat de la família Plantés.
L'any 2008, durant les obres de construcció de la LAV, es va localitzar un jaciment d'època romana. Aquest s'estén en tres sectors diferents, al llarg del bosc de la Torre de Bac, i està format per un gran conjunt de sis forns de calç de grans dimensions, un forn domèstic i altres estructures de combustió. Aquestes restes demostren una forta presència d'una ocupació de la zona en època romana, possiblement una vil·la. La cronologia de les estructures va des del segle ii aC al II dC, amb un moment d'apogeu durant el segle I dC.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Torre de guaita». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 novembre 2016].
# Tour de Flandes 1914

El Tour de Flandes 1914 és la segona edició del Tour de Flandes. Es disputà el 22 de març de 1914 amb inici i final a Gant, amb una llargada de 280 quilòmetres. El vencedor final fou el belga Marcel Buysse, que s'imposà a l'esprint a un grupet format per vuit corredors.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Marcel Buysse (BEL) | Alcyon-Soly | 10h 20' 00" |
| 2 | Henri van Lerberghe (BEL) | Liberator | m. t. |
| 3 | Pierre van de Velde (BEL) | | m. t. |
| 4 | Alois Persyn (BEL) | | m. t. |
| 5 | Achiel Depauw (BEL) | | m. t. |
| 6 | August Dierickx (BEL) | | m. t. |
| 7 | Gustave Monseur (BEL) | La Française-Hutchinson | m. t. |
| 8 | Alfons Spiessens (BEL) | J.B.Louvet-Continental | m. t. |
| 9 | Auguste Benoit (BEL) | J.B.Louvet-Continental | + 2' 00" |
| 10 | Julien Tuytten (BEL) | | + 8' 00" |

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
# Tour de Flandes 1919

El Tour de Flandes 1919 és la tercera edició del Tour de Flandes, cursa que es torna a disputar després de cinc anys per culpa de la Primera Guerra Mundial. A partir d'aquest any s'ha disputat ininterrompudament fins a l'actualitat, fins i tot durant la Segona Guerra Mundial.
La cursa es disputà el 23 de març de 1919, amb inici i final a Gant i un recorregut de 230 quilòmetres, que ja incloïa les ascensions a Tiegemberg i Kwaremont. El vencedor final fou el belga Henri van Lerberghe, que s'imposà en solitari en la meta de Gant.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Henri van Lerberghe (BEL) | Legnano-Pirelli | 7h 41' 18" |
| 2 | Léon Buysse (BEL) | | + 14' 00" |
| 3 | Jules van Hevel (BEL) | | m. t. |
| 4 | Frits Wiersma (NED) | | m. t. |
| 5 | Albert Dejonghe (BEL) | | m. t. |
| 6 | Aviel Cocquyt (BEL) | | m. t. |
| 7 | Alois Verstraeten (BEL) | Bianchi - Pirelli | m. t. |
| 8 | Laurent Seret (BEL) | | + 21' 52" |
| 9 | Theodore Arvent (BEL) | | + 23' 00" |
| 10 | Basile Matthys (BEL) | | + 26' 00" |

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
# Tour de Flandes 1923

El Tour de Flandes 1923 és la 7a edició del Tour de Flandes. La cursa es disputà el 18 de març de 1923, amb inici i final a Gant i un recorregut de 243 quilòmetres. El vencedor final fou el suís Heiri Suter, que s'imposà a l'esprint als seus dos companys d'escapada en l'arribada a Gant. Els belgues Charles Deruyter i Albert Dejonghe acabaren segon i tercer.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Heiri Suter (SUI) | Gurtner-Hutchinson | 9h 16' 15" |
| 2 | Charles Deruyter (BEL) | Gurtner-Hutchinson | m. t. |
| 3 | Albert Dejonghe (BEL) | La française | m. t. |
| 4 | Jules van Hevel (BEL) | Buysse-Colonial | + 1' 25" |
| 5 | Theophile Beeckman (BEL) | Griffon - Dunlop | + 1' 55" |
| 6 | Émile Masson (BEL) | Alcyon-Dunlop | + 1' 55" |
| 7 | Jean Rossius (BEL) | La française | + 2' 35" |
| 8 | Charles Juseret (BEL) | Peugeot-Wolber | + 2' 35" |
| 9 | Nicolas Frantz (LUX) | Thomann-Dunlop | + 2' 40" |
| 10 | Denis Verschueren (BEL) | Wonder-Dunlop | + 5' 00" |

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
# Cal Rius (Gelida)

Cal Rius és una casa de Gelida (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El casal actual és el resultat del conjunt de diferents propietats. Així es troba una masia i un conjunt de cases que la més antiga és del segle xiv. En segles posteriors s'han fet reformes i ampliacions. Les darreres durant el segle XX en què es transformà tot l'entorn i la mateixa casa. Es conserven, però elements antics. Les darreres reformes han estat al segle xxi.

## Referències

* ↑ Text importat de: «Cal Rius». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural. Llicència CC-0 [Importat: 22 octubre 2017] (Vegeu l'avís legal per a reutilitzacions).
# Marcelo Sarvas

Marcelo Fazzio Sarvas (16 d'octubre de 1981 a São Paulo) és un futbolista brasiler que jugà amb el Polonia Varsòvia de migcampista.

## Referències

* ↑ «Marcelo Sarvas».
# Uzovce

Uzovce és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Prešov, al nord del país.

## Història

La primera referència escrita de la vila data del 1280.

## Viles agermanades

* Gmina Wiśniew, Polònia
# Preciosas

Preciosas és una telenovela xilena creada per Catalina Calcagni i dirigida per Herval Abreu, es va emetre al Canal 13 des de l’1 d’agost de 2016 fins al 31 de gener de 2017.

## Referències

* ↑ Diez datos importantes de conocer del elenco de la próxima teleserie nocturna de Canal 13
# Matt Targett

Matthew Robert Targett (18 de setembre de 1995) és un futbolista professional anglès que juga com a lateral, carriler, o volant esquerra pel Newcastle United FC de la Premier League.

## Referències

* ↑ «Matt Targett: Overview». Premier League. [Consulta: 17 agost 2019].
* ↑ «Southampton Player Profile Matt Targett». Southampton F.C., 01-04-2017. Arxivat de l'original el 2017-03-11. [Consulta: 1r abril 2017].

## Enllaços externs

* Fitxa de Matt Targett al web del Southampton F.C.
* Fitxa de Matt Targett al web de la Federació anglesa
* Dades estadístiques sobre Matt Targett a soccerbase.com
# Marnes

Marnes és una partida que pertany al municipi de Llíber, al sud de la comarca de la Marina Alta, al País Valencià.

## Situació geogràfica

Aquesta partida està situada a uns 500 metres sobre el nivell de la mar, al S.O. del terme municipal. Dista 6 quilòmetres de la població de Llíber. Actualment compta amb unes 30 cases aïllades. Predominen els cultius de secà, principalment l'ametller. La forma de conreu és l'habitual en les terres muntanyenques de La Marina: les clàssiques terrasses abancalades separades per marges de pedra seca. Les propietats són de menuda extensió i escassa rendibilitat.

## Referències històriques

Marnes fou una de les moltes alqueries que van restar despoblades a la comarca arran de l'expulsió dels moriscos l'any 1609. Aquesta situació va determinar que en Pere Montagut d'Íxer, Baró de Xaló-Llíber, s'obligara en la Carta Pobla de 1611 a establir terres de conreu en favor dels repobladors mallorquins, vinguts principalment de les localitats de Santa Margalida i Llucmajor.
Després de la segregació de Llíber de la veïna població de Xaló l'any 1645, sent senyora de les dues localitats na Jerònima d'Íxer, la partida de Marnes va quedar en una situació dubtosa pel que fa a la seua integració en un o altre terme. Aquesta anomalia era causada per la imprecisió amb què s'havia fet la divisió dels dos municipis, sobretot en l'extrem meridional. Però, l'any 1764 la contrada de Marnes va ser assignada definitivament a Llíber per expressa decisió de na Maria Josepa de Castellví, que era en aquella època Baronessa de Xaló i Llíber.

## Referències

* ↑ «Turismo | Ajuntament de Lliber». www.lliber.org. [Consulta: 20 desembre 2016].
* 1 2 3 Mas i Martí, Josep; Noguera i Mengual, Jaume. «El lloc i el terme de Llíber al segle XVII». Raco.cat, 2008. [Consulta: desembre 2016].
# Marne

* Per a altres significats, vegeu «Marne (desambiguació)».
El Marne és un departament de França al nord-est del país, que forma part de la regió del Gran Est. Pren el seu nom del riu Marne. El departament del Marne fou un dels 83 departaments originals creats durant la Revolució Francesa, el 4 de març de 1790 (en aplicació de la llei del 22 de desembre de 1789). El departament va ser creat a partir de l'antiga província de Xampanya.

## Geografia

El Marne limita amb quatre departaments de la regió del Gran Est (Ardenes, Alt Marne, Aube i Mosa), així com amb els departaments d'Aisne (Alts de França) i Sena i Marne (Illa de França). La prefectura o capital departamental és la ciutat de Châlons-en-Champagne (abans coneguda com a Châlons-sur-Marne). A més a més, hi ha 4 sotsprefectures: Épernay, Reims, Saint-Menehould i Vitry-le-François.
En aquest departament s'hi cultiven les vinyes amb el raïm de les quals es produeix el xampany. La ciutat de Reims, amb la seva catedral de Reims, on d'acord amb la tradició eren coronats els reis de França, és la principal atracció turística del departament.

## Política

L'any 2004, fou reelegit com a president del Consell General René-Paul Savary, de la Unió per un Moviment Popular.
Les principals atribucions del Consell General són votar el pressupost del departament i escollir d'entre els seus membres una comissió permanent, formada per un president i diversos vicepresidents, que serà l'executiu del departament. Actualment, la composició política d'aquesta assemblea és la següent:
* Unió per un Moviment Popular (UMP): 19 consellers generals
* Partit Socialista (PS): 13 consellers generals
* Unió per a la Democràcia Francesa (UDF): 7 consellers generals
* No adscrits de dreta: 3 consellers generals
* Partit Comunista Francès (PCF): 1 conseller general
* No adscrits d'esquerra: 1 conseller general

## Vegeu també

* Llista de municipis del Marne
* Llista dels cantons del Marne

## Enllaços externs

* Consell General del Marne Arxivat 2001-04-01 a Wayback Machine. (francès)
# Margarete Dessoff

Emma Margarete, també anomenada «Gretchen» Dessoff (Viena, 11 de juny de 1874 – Locarno, Suïssa, 27 de novembre de 1944), fou una directora de cors, cantant i professora de cant, austríaca.
Filla del compositor i director d'orquestra Felix Otto Dessoff (1835-1892), fou alumna i professora del Conservatori de Frankfurt. Estudià cant amb Jenny Hahn i fundà i dirigí alguns grups polifònics, entre ells la Bachgemeinde Wien. El 1923 es va establir a Nova York, on dirigí el cor de l'Institut d'Art Musical. El 1924 va crear el Cor Adesdi. El 1926 va dirigir la Escola de cant a Nova York i va fundar un cor de dones i un cor mixt, anomenats més tard els Dessoff Choirs. Des del 1936 va viure a Locarno a Suïssa fins a la seva mort.

## Referències

* ↑ Smyth, Ethel. «Margarethe Dessoff». lizabeth A. Sackler Center for Feminist Art. Brooklyn Museum. [Consulta: 19 octubre 2017].
* ↑ Chicago, Judy. The Dinner Party: Restoring Women to History. Monacelli Press, 8 juliol de 2014, p. 213. ISBN 978-1-58093-397-1 [Consulta: 19 octubre 2017].
* ↑ Howe, Sondra Wieland. Women Music Educators in the United States: A History. Scarecrow Press, 7 de novembre de 2013, p. 136. ISBN 978-0-8108-8848-7 [Consulta: 19 octubre 2017].

## Bibliografia

* Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. I, pàg. 333. (ISBN 84-7291-226-4)
* Frohlich, S. «First Performance Anywhere Margarete Dessoff (1874-1944) a distinguished choir director». MusikTheorie, Vol. 20, Núm. 1, 01-01-2005, pàg. 61-85.

## Enllaços externs

* The Dessoff Choirs
# Maria Estuard

«Maria Estuard» té aquests significats:
* Maria I d'Escòcia (1542 - 1587), reina d'Escòcia, filla de Jaume V i Maria de Guisa
* Maria II d'Anglaterra i d'Escòcia (1662 - 1694), reina d'Anglaterra, Escòcia, i Irlanda des 1689 fins a la seva mort
* Maria Estuard (pel·lícula), pel·lícula estatunidenca dirigida per John Ford, estrenada el 1936
* Maria Stuarda, òpera tràgica de Gaetano Donizetti segons un llibret de Giuseppe Bardari estrenada el 1835
# Mas Ventós (Olot)

El mas Ventós és una mas del municipi d'Olot declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

El primitiu nom d'aquest mas era mas Soler. L'any 1393 n'era amo Pere Soler, fins que tres-cents anys més tard, el 24 de juny de 1684, Joan Marcillo de Foixà vengué la finca a Joan Ventós i Papagalls. És un gran casal de planta quadrada amb un teulat a quatre aigües. Disposa de planta baixa, dos pisos i golfes-colomar. Les galeries que corren de llarg a llarg de la façana principal i de la lateral de ponent donen la personal fesomia al mas. Els interiors, amb notable mobiliari, han estat objecte de recents restauracions. La seva actual propietària és Pilar de Ventós i de Rocafiguera.

### Béns mobles integrants de la declaració de BCIN

* Calaixera de fusta tallada, burinada i amb elements de forja, dels segles XVII-XVIII
* Calaixera de fusta tallada, envernissada i amb elements de fosa, dels segles XVII-XVIII
* Làmpada de vidre, metall i fil de la segona meitat del segle XIX
* Tocador de fusta tallada, daurada i policromada de la segona meitat del segle XIX
* Dues taules raconeres de fusta tallada, daurada i policromada del segle XIX
* Bressol de fusta tallada, daurada i policromada dels segles XVII-XVIII;
* 8 llits de fusta daurada i policromada, sis d'ells dels segles XVII- XVIII, dos dels segles XVIII-XIX
* Llit de fusta tallada i envernissada del segle XIX
* Banc de fusta del segle XVI

## Història

Els Ventós procedeixen de la zona de Sant Aniol de Finestres. El primer Ventós conegut és Guillem (1394). L'any 1581 un cavaller de la casa Ventós, de nom Benet, va contraure noces amb la pubilla del mas Papagalls (veïnat de Sant Martí, Santa Pau). Havent mort sense successió llur hereu Bartomeu, s'unificaren les dues cases, Ventós i Papagalls. Els primers passaren a viure a Santa Pau, fins que a les darreries del segle xvii es traslladaren definitivament als afores d'Olot, rebatejant el Mas Soler amb el nom de Ventós.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas Ventós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Mamuka II Dadiani

Mamuka II (Manuchar II) Dadiani, fou mtavari de Mingrèlia del 1791 al 1793. Era fill Katsia II Dadiani i va rebre el principat de Salipartiano el 1788. El 1791 va enderrocar a son germà gran Grigol Dadiani, però el seu germà petit Tariel Dadiani va fer el mateix amb ell el 1793. Es va casar amb una filla del príncep Shirvashidze d'Abkhàzia i després amb Anna, filla del príncep Kakhaberidze-Chijavadze. Va morir el 1804.

## Referències

* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.

## Enllaços externs

* Dinastia Dadiani Arxivat 2011-08-11 a Wayback Machine..
* Genealogia
# Mamulxes

La nació mamultxe (mamülche), és un poble indígena de l'Argentina, branca dels maputxes, habita el territori que anomenen Mamüll Mapu o “país de los montes”. Aquesta nació va estar formada al llarg del temps per diferents pobles anomenats “salineros”, “jarilleros”, “medaneros”, “los de los montes”, i “los del rankül” o “rankülche” -avui ranquels; Rankulche és el terme maputxe per la Pampa-, que poblaven el nord d'aquest gran territori.
La capital política de la nació mamulxe va ser a Leuvucó (La Pampa), per ser punt de confluent d' antiquíssims camins indígenes que s'adreçaven als quatre punts cardinals, i cap a la línia de fortins construïts pels blancs per contenir els indígenes.
Avui dia els mamultxes estan gairebé reduïts als ranquels i alguna petita comunitat d'altres pobles emparentats. Tot i així tenen una bandera pròpia que és molt semblant a la bandera de la nació maputxe però el disc central està dividit en dues parts: a dalt groc i a baix negre; dins del groc i ha dos arbres d'Araucània en negre i a la part negre hi ha un arbre en blanc com un reflex del situat més cap al vol i formant la vora del disc un cap d'un indi amb els braços oberts.

## Referències

* 1 2 «La nación mamülche». [Consulta: 20 juny 2021].
* ↑ Berón, Mónica; Di Biase, Ayelen; Musaubach, Gabriela; Páez, Florencia «ENCLAVES Y ESPACIOS INTERNODALES EN LA DINÁMICA DE POBLACIONES EN EL WALL-MAPU: APORTES DESDE LA ARQUEOLOGÍA PAMPEANA». Estudios atacameños, 56, 01-12-2016, pàg. 253–272. DOI: 10.4067/S0718-10432017005000008. ISSN: 0718-1043.
* ↑ Fernández Mendía, María Luz «El Derecho Indígena y su aplicación en la Provincia de La Pampa» (en castellà). Universidad Empresarial Siglo XXI, 2010, pàg. 9. Arxivat de l'original el 2021-06-24 [Consulta: 20 juny 2021].
* ↑ Flag Report, 71, juliol del 2014