OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cantó de Montmédy

El cantó de Montmédy és un cantó francès del departament del Mosa, situat al districte de Verdun. Té 25 municipis i el cap és Montmédy.

## Municipis

* Avioth
* Bazeilles-sur-Othain
* Breux
* Chauvency-le-Château
* Chauvency-Saint-Hubert
* Écouviez
* Flassigny
* Han-lès-Juvigny
* Iré-le-Sec
* Jametz
* Juvigny-sur-Loison
* Louppy-sur-Loison
* Marville
* Montmédy
* Quincy-Landzécourt
* Remoiville
* Thonne-la-Long
* Thonne-les-Près
* Thonne-le-Thil
* Thonnelle
* Velosnes
* Verneuil-Grand
* Verneuil-Petit
* Vigneul-sous-Montmédy
* Villécloye

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1958 | M. Roussel | RGR |
| 1958-1970 | M. Artaux | Divers droite |
| 1970-1976 | André Léonard | Divers droite |
| 1976-2008 | Claude Biwer | UDF, després NC |
| 2008- | Claude Léonard | Divers droite, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 8.294 | 7.416 | 6.809 | 6.346 | 6.125 | 6.795 | 7.332 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Cantó de Deuil-la-Barre

El cantó de Deuil-la-Barre és un cantó francès del departament de la Val-d'Oise, situat al districte de Sarcelles. Creat amb la reorganització cantonal del 2015.

## Municipis

* Deuil-la-Barre
* Groslay
* Montmagny
* Saint-Brice-sous-Forêt

## Referències

* ↑ Décret n° 2014-168 du 17 février 2014 portant délimitation des cantons dans le département du Val-d'Oise
# Cantó de Villers-Cotterêts

El cantó de Villers-Cotterêts és un cantó francès del departament de l'Aisne, situat al districte de Soissons. Té 20 municipis i el cap és Villers-Cotterêts.

## Municipis

* Ancienville
* Corcy
* Coyolles
* Dampleux
* Faverolles
* Fleury
* Haramont
* Largny-sur-Automne
* Longpont
* Louâtre
* Montgobert
* Noroy-sur-Ourcq
* Oigny-en-Valois
* Puiseux-en-Retz
* Retheuil
* Soucy
* Taillefontaine
* Villers-Cotterêts
* Villers-Hélon
* Vivières

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1958 | Max Dussuchal | SFIO |
| 1958-1976 | Charles Baur | SFIO, després MDSF |
| 1976-19.. | Pierre Brun | PS |
| 19..-2001 | Georges Bouaziz | PS |
| 2001- | Michel Laviolette | Divers droite, després PR |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 10.409 | 11.384 | 12.754 | 12.413 | 13.425 | 14.743 | 15.311 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Can Xifré (Breda)

Can Xifré és una masia aïllada d'estil modernista de Breda (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Orientada a migdia, consta de planta i pis, i té dependències annexes d'ús agrícola, i teulada a doble vessant. Façana arrebossada i pintada de blanc. Porta rectangular, finestres de pedra escairada, una d'elles amb arc conopial, i rellotge de sol (pràcticament invisible).
En el solar de la casa, al costat de la masia, hi ha una font de 1923, amb decoració d'influència modernista, amb rajoles que antigament eren de color blanc, blau i rosa, incrustades, de decoració geomètrica i floral, i que actualment, els vàndals han fet malbé pintant-les de blanc. També hi ha algunes rajoles amb escrits (aquestes es conserven en millor estat):
El menut de la casa brut de cara, spit(?) amb el cabell embullat i amb els ulls plens d'alegria en els llavis picardia, en el gest ordit i fort in el parlar tot dolçor. És un virolet vivent xerraire, murri, dolent, el cor ple de salut que li transpira pel rostre, es el nano, es el menut es el rei de la nostra casa. Rosa Bargalló de Saulí. Rosa Bargalló Campaña, Josep Surí Vilar. 1951 Joaquim Surí Bargalló Francesca Massuet Vives de la Cortada. 1986

## Història

La font contrasta amb l'aspecte rural de la masia, i és un element poc freqüent en un context rural (l'impuls de l'arquitectura modernista es donà a la ciutat, en especial a Barcelona i recolzada pels burgesos).
Tenim notícies de Gaspar Xifré, de Breda, de l'any 1462. També apareix la masia, en un fogatge de l'any 1595, on es parla de “lo mas xifré” i de l'hereu del mas, Francesc Xifré.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Xifré». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2017].
# Can Xifra (Vilobí d'Onyar)

Can Xifra és una masia del municipi de Vilobí d'Onyar (Selva). És una casa orientada a llevant, de dues plantes i golfes amb vessants a laterals. La part de les golfes i l'aixecament de la teulada del costat esquerre van ser una ampliació posterior. La casa primitiva era una masia típica amb teulada de doble vessant, com es veu a la part dreta on es conserva el ràfec de cornisa catalana d'una filada de teules. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La façana principal té un portal adovellat de mig punt i dues finestres simples amb reixa treballada a banda i banda que corresponen a la reforma del segle xx. A la planta noble hi ha dues finestres d'arc conopial i la central és quadrangular amb llinda monolítica amb la inscripció "SALVADOR GIBERT 1633". L'obertura de les golfes és d'arc rebaixat i té barana de ferro. La façana lateral dreta té una petita finestra d'arc conopial i conserva l'antic pou.
El costat esquerre la façana va ser transformada totalment en una reforma de l'any 1930. Té un portal central amb impostes i la inscripció MS, que corresponen a les inicials de Miquel Serramitja, també hi ha la data de 1930 a la llinda. Les obertures són rectangulars simples amb emmarcament simulat de pedra. La primera planta presenta un balcó amb barana de ferro que recórre tota la façana de cap a cap. El ràfec de la teulada té una cornisa amb permòdols de rajol. Al davant hi ha el jardí voltat d'una tanca feta sobre un mur més antic rematada amb rajols i barana de ferro treballada.
La part més antiga de l'interior conserva els cairats de fusta i les voltes i algunes de les portes d'arc conopial amb motiu floral ornamental. Al costat dret els forjats van ser substituïts per revoltons amb bigueta de ferro. A la part del darrere hi ha un pati tancat amb porxos sostinguts per pilars de pedra, voltat de les dependències de serveis on hi ha les quadres.
Davant de la casa hi ha l'antic graner de teulada de vessants a laterals amb una bonica columna de pedra amb capitell.

## Història

No es coneix gairebé la història. Segons sembla sempre ha estat una finca agrícola. També es parla d'un convent de monges, però sense cap document que ho acrediti. Sobre una llinda de la casa consta la inscripció "Salvador Cibert 1633". Cap al 1918 ho va perdre la família Esteva a favor d'un banc (Banca Mateu). Més tard la va adquirir Miquel Serramitja, avi de l'actual propietària. El 1930 es van fer reformes importants, ja que la casa estava gairebé en estat ruïnós. Actualment és propietat de la mateixa família que resideix a Girona. També es coneix com a Mas Pla.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «Can Xifra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 octubre 2014].
# Carnaval de La Bañeza

El Carnaval de La Bañeza, també anomenades festes d'hivern és una festa declarada d'Interès Turístic Nacional que se celebra a La Bañeza (província de Lleó).

## Referències

* ↑ «El carnaval bañezano se sitúa entre las fiestas más destacadas de España» (en castellà). la cronica de Leon, 26-01-2011. [Consulta: 21 desembre 2011].

## Enllaços externs

* Pàgina del Carnaval de La Bañeza
# Carnaval de Godall

El Carnaval de Godall és una festa catalogada que se celebra el dissabte i dimarts de carnaval a Godall i es caracteritza principalment per la guerra de farina. Testimonis orals apunten que el carnaval ja se celebrava a la fi del segle xix, tot i que no n'hi ha certesa.
Entre les peculiaritats d'aquesta celebració del carnaval a aquesta localitat hi ha les disfresses de màscara que s'utilitzen durant el ball, conegudes com a mascarulles. Consisteixen en disfresses improvisades a partir de peces de roba i objectes de procedència diversa, amb l'objectiu de no ser reconegut. Les màscares dinamitzen la festa amb la seva protocol·lària costum de treure a ballar als qui no van disfressats.
La principal singularitat és la guerra de la farina a ritme de músics de xaranga. Consisteix en un bombardeig d'aquest producte entre els participants que estan al carrer, armats amb bosses i paquets de paper, i que emblanquinen tots els qui surten a fora, tant veïns com visitants. Després de la celebració els carrers queden totalment emblanquinats. En una tarda es poden arribar a tirar fins a 3.000 quilos de farina.

## Referències

* 1 2 Porta, Alba «El carnaval més blanc». El Punt (ed. Camp de Tarragona), 14-02-2010, pàg. 4 [Consulta: 10 juny 2014].
* 1 2 3 Redacció «Carnaval de Godall». Festa Catalunya, 14-02-2014 [Consulta: 10 juny 2014].
# Cantó de Vandœuvre-lès-Nancy-Oest

El cantó de Vandœuvre-lès-Nancy-Oest és un cantó francès del departament de Meurthe i Mosel·la, situat al districte de Nancy. Compta amb part del municipi de Vandœuvre-lès-Nancy.
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1998-2001 | Pierre Rousselot | PS |
| 2001- | Marc Saint-Denis | MoDem |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Caquetaia myersi

Caquetaia myersi és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 19 cm de longitud total.

## Hàbitat

És una espècie de clima tropical entre 22 °C-30 °C de temperatura.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: conques dels rius Putumayo i Napo (conca del riu Amazones).

## Observacions

No és un peix conegut en aquariofília.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (eds.) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* ↑ Stawikowski, R. i U. Werner, 1998. Die Buntbarsche Amerikas, Band 1. Verlag Eugen Ulmer, Stuttgart, Alemanya, 540 p.
* ↑ Barriga, R. «Peces de agua dulce del Ecuador» (en castellà). Revista de Información técnico-científica, XVI, 3, 1991, pàg. 7–88.
* ↑ Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.

## Bibliografia

* Axelrod, Herbert Richard (1996): Exotic Tropical Fishes. T.F.H. Publications. ISBN 0-87666-543-1.
* Baensch, H.A. i R. Riehl, 1997: Aquarien Atlas, Band 5. Mergus Verlag, Melle, Alemanya. 1148 p.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Goldstein, R.J.: Cichlids of the world.T.F.H. Publications Inc. Neptune City, Nova Jersey, Estats Units. Any 1988.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Riehl, R. i H.A. Baensch, 1996. Aquarien Atlas, Band 1. 10a. edició. Mergus Verlag GmBH, Melle, Alemanya. 992 p.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Cap de faune (Miquel Àngel)

El Cap de Faune és una escultura desapareguda de Miquel Àngel, es creu copiada d'una altra antiga i executada durant el seu aprenentatge al Palau Mèdici de Llorenç el Magnífic a Florència entre 1489 i 1492.
A la casa Buonarroti, es troba des del 1989, una escultura de Cesare Zocchi que es troba sense datar, però es creu que la va realitzar a la fi del segle xix, a la que representa Miquel Àngel quasi petit esculpint el Cap de Faune. Cesare Zocchi va utilitzar per al model del cap del Faune, una escultura que es guardava als Uffizi i que es pensava, podria ser la de Buonarroti, aquest cap va desaparèixer durant la Segona Guerra Mundial en un trasllat realitzat per les tropes alemanyes.

## Referències

* Hodson, Rupert. Miguel Ángel, escultor. Florencia, Gruppo Editoriale Faenza Editrice, 2000. ISBN 88-8138-044-7.
* Casa Buonarroti. Escultura de Cesare Zocchi Arxivat 2009-01-19 a Wayback Machine.
# Casa al carreró de la Plaça (Pineda de Mar)

Casa al carreró de la Plaça és una obra de Pineda de Mar (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa probablement reconstruïda o aixecada de nou. Conserva el seu portal rodó amb dovelles disposades de forma molt pròpia a la zona, accentuant les dovelles de l'arc. La finestra conserva els elements de suport amb imposta, llinda i base recentment afegits

## Referències

* ↑ «Casa al carreró de la Plaça». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 agost 2021].
# Casa al costat de la plaça de les Eres (Calaf)

La Casa al costat de la plaça de les Eres és un edifici del municipi de Calaf (Anoia) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa de construcció sòlida de planta baixa i dos pisos sostinguts per 3 columnes de pedra picada, de base quadrada, i que d'aquesta manera donen lloc a un porxo davant l'entrada. La façana de la casa ha estat arrebossada (sembla que també al llarg del temps ha patit reformes) i la coberta és a una vessant formant un petit ràfec a la part del davant. El porxo, té sostre pla, destacant d'estructura de l'embigat de fusta. Per l'estructura es pot datar al segle xviii.

## Referències

* 1 2 3 «Casa al costat de la plaça de les Eres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Casa al passeig Bisbe Guillamet, 28 (Olot)

La Casa al passeig Bisbe Guillamet, 28 és un edifici d'Olot (Garrotxa) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa de planta quadrada amb teulades a quatre aigües, amb pinacles de terracota vermella en forma de pinya. Disposa de planta i pis. La seva composició està regida per un eix de simetria, a excepció feta del cos afegit per la banda del carrer Berga i Boada, on hi ha una galeria coberta amb quatre arcades de mig punt i una rebaixada, amb pilastres de pedra i balustrades. Cal destacar la reixa d'entrada al jardinet anterior, amb forma de mig punt, de ferro forjat, molt treballat, de gran qualitat, ornamentada amb dos grans medallons de llautó repujat. Són també destacables les muralles estucades en forma de volutes dels balcons del primer pis.

## Història

A finals de segle passat s'urbanitzà el Passeig d'en Blay i poc després el Firalet. A principis de la nostra centúria, s'edificà als terrenys compresos entre el Firalet i la carretera de Sant Joan de les Abadesses. La urbanització d'aquesta zona rebé un gran impuls després de la guerra civil. Es concep com un eixample, amb carrers radiocèntrics que desemboquen a la Plaça Balmes.

## Referències

* 1 2 «Casa al passeig Bisbe Guillamet, 28». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].
# Casa al carrer des Vigilant, 6 (Cadaqués)

Casa al carrer des Vigilant, 6 és un habitatge del municipi de Cadaqués (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada dins del nucli antic de la població de Cadaqués.
La composició neoclàssica conforma una simetria en la qual hi ha un mòdul central ben definit format per un arrebossat amb emmarcament del carreuat, i el portal d'entrada a la planta baixa. Els brancals i la llinda són de pedra tallada; hi ha un balcó a la primera planta, amb llosana allargada i formada per quatre peces de pedra.
Simètricament respecte al mòdul central es col·loquen els dos mòduls laterals, iguals, amb una finestra a la planta baixa, emmarcada per un portal amb brancals i llinda de peces de pedra tallada. En aquest cas, aquestes dues obertures s'ubiquen a diferent alçada donada la inclinació del carrer. Les coronen dues finestres balconeres al primer nivell. La façana és coronada per una barana amb balustrada que tanca la coberta, composta per l'alternança de massís i sèries de balustres.
El caràcter senyorial es posa de manifest per les proporcions de l'edifici i les dimensions de les obertures, així com per la riquesa de detalls i el tractament formal de cada element de les façanes. Cal destacar, les quatre mènsules esculpides que sostenen la llosana del balcó i els elements de ferro forjat, com la barana del mateix balcó i la protecció d'una finestra de la façana lateral. El revestiment de la façana principal està pintat en beige clar, amb carreuats emmarcats en el mòdul central, llis en els mòduls laterals, desaparegut en amplies zones de totes les façanes visibles.
La façana posterior, que dona accés al pati allargat, presenta, en el primer pis, una distribució diferent: dos mòduls quasi simètrics, contigus, i un tercer que marca la diferència. La separació ve donada per dues columnes, en mig relleu, que es perllonguen fins a tocar a la terrassa i queden coronades per un fris amb decoracions geomètriques. Dos finestrals de grans dimensions, d'arc de mig punt, estan separats per aquestes columnes. En l'últim mòdul, que marca una diferència, trobem una balconada d'arc de mig punt, amb una balustrada feta amb obra.

## Història

Casa burgesa neoclàssica, de la segona meitat del segle xix (1869).
El jardí que es perllonga respecte a la façana posterior de la casa del carrer Vigilant, 6 dona a la Riera de Sant Vicenç, així com tota la façana posterior del carrer Unió i altres edificis representatius com el del Teatre Art i Joia, i el de la Societat l'Amistat (Casino), formant part d'una unitat compositiva entre el nucli antic i la Riera de Sant Vicenç que cal preservar.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Casa al carrer des Vigilant, 6». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Canal de Sòls

El Canal de Sòls és un curs d'aigua del terme municipal de Castell de Mur, en el seu antic terme de Guàrdia de Tremp, a l'àmbit del poble de Cellers.
Es forma a llevant de les Feixes del Barranc del Bosc i a ponent de la Roca Regina, des d'on davalla cap al sud-sud-oest, per adreçar-se al barranc del Bosc al nord de les Raconades.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Carles de Suècia

Carles de Suècia és el nom dels següents personatges:
* Carles de Suècia (duc de Västergötland) (1861 - 1951)
* Carles de Suècia (duc d'Östergötland) (1911 - 2003)
* Carles de Suècia o Carles VII Sverkersson
* Carles VIII de Suècia (? - illa Visingsö, 1167), Rei de Suècia (1161 -67)
* Carles IX (1550 -1611), rei de Suècia (1604-11)
* Carles X de Suècia (Nyköping, 1622 -Göteborg, 1660), rei de Suècia (1654 -60), Duc de Bremen i Príncep de Verden i comte del Palatinat-Kleeburg
* Carles XI (Estocolm, 1655 - 1697), rei de Suècia (1660-1697), duc de Bremen i príncep de Verden (1660-1697), així com duc del Palatinat-Zweibrücken (1681-1697)
* Carles XII de Suècia (1682 – 1718), rei de Suècia (1697 -1718
* Carles XIII de Suècia (Estocolm, 1748 - 1818), rei de Suècia (1809 -18), i de Noruega (1814-18)
* Carles XIV
* Carles XV de Suècia (Estocolm, 1826 - Malmö, 1872), Rei de Suècia i de Noruega, tercer sobirà suec de la dinastia Bernadotte
# Carles de Prússia

Carles de Prússia, príncep de Prússia (Palau de Charlottenburg, 1801 - Berlín, 1883). Príncep de Prússia amb el tractament d'altesa reial que formà part de l'exèrcit prussià.
Nascut al Palau de Charlottenburg el dia 29 de juny de l'any 1801 essent fill del rei Frederic Guillem III de Prússia i de la princesa Lluïsa de Mecklenburg-Strelitz. Carles era net per via paterna del rei Frederic Guillem II de Prússia i de la landgravina Frederica de Hessen-Darmstadt mentre que per via materna ho era del príncep Carles de Mecklenburg-Strelitz i de la landgravina Frederica de Hessen-Darmstadt.
El dia 26 de maig de 1827 contragué matrimoni al Palau de Charlottenburg amb la princesa Maria Lluïsa de Saxònia-Weimar-Eisenach, filla del gran duc Carles Frederic I de Saxònia-Weimar-Eisenach i de la gran duquessa Maria de Rússia. La parella tingué tres fills:
Integrant de l'exèrcit prussià. Morí el dia 21 de gener de l'any 1883 a Berlín a l'edat de vuitanta-un anys.
# Carthage (Illinois)

Carthage és una població dels Estats Units a l'estat d'Illinois. Segons el cens del 2000 tenia 2.725 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Carthage tenia 2.725 habitants, 1.184 habitatges, i 709 famílies. La densitat de població era de 657,6 habitants/km².
Dels 1.184 habitatges en un 27,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47% hi vivien parelles casades, en un 10% dones solteres, i en un 40,1% no eren unitats familiars. En el 35,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 17,9% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,22 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,87.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,6% tenia menys de 18 anys, un 7,3% entre 18 i 24, un 25,4% entre 25 i 44, un 21,8% de 45 a 60 i un 21,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 79,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 34.677 $ i la renda mediana per família de 50.142 $. Els homes tenien una renda mediana de 36.058 $ mentre que les dones 19.972 $. La renda per capita de la població era de 18.269 $. Aproximadament el 3,6% de les famílies i el 8,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Carthage». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 4 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Carthage». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Casa-rectoria (Alins)

La Casa-rectoria és una obra d'Alins (Pallars Sobirà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de grans dimensions construïdes en un terreny de fort pendent. La casa s'aixeca sobre un alt basament per aconseguir l'horitzontalitat, sobre la qual s'obre una gran galeria que ocupa tot l'ample de la façana. El parament de la façana en els dos pisos superiors és d'entramat de cabirons vistos, petit aparell pissarrós i morter. En el segon pis, s'hi obren tres finestres balconeres i en el tercer, ja sota el ràfec de la coberta a dues vessants, dues petites finestres.

## Referències

* ↑ «Casa-rectoria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].