OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Los años desnudos

Los años desnudos. Clasificada S és una pel·lícula espanyola, dirigida conjuntament per Dunia Ayaso i Félix Sabroso, estrenada el 24 d'octubre de 2008.
Després de llargs anys de censura, en els quals el cinema espanyol havia de mantenir una moral rígida, va arribar 1975 i, de sobte, la pantalla gran va començar a despullar-se. Si abans les minifaldilles eren el més eròtic que es podia veure al cinema, en aquest moment van començar a rodar-se pel·lícules amb dones que mostraven tot el seu cos. Els anys nus s'ambienta en aquella etapa, coneguda com el «destape», però en comptes d'oferir el nu com a reclam, mostra els fets des del punt de vista de les actrius.

## Sinopsi

Narra la història de tres dones que coincideixen en els rodatges d'aquestes pel·lícules, que llavors es classificaven amb la lletra S. Lina, Sandra i Eva es coneixen en una d'aquestes pel·lícules eròtiques i posteriorment coincideixen en diversos rodatges. Es fan amigues encara que, després d'aconseguir un èxit efímer, cadascuna pren un camí diferent.

## Actors

La pel·lícula és protagonitzada per Candela Peña, Goya Toledo i la model Mar Flores. També hi participen Antonio de la Torre, guanyador del Goya al millor actor secundari per AzulOscuroCasiNegro i Susana Estrada, una de les actrius que van formar part d'aquell cinema del «destape».

## Crítiques

| « | "Dunia Ayaso i Félix Sabroso, en la seva pel·lícula més sòlida i madura fins avui (...) no aconsegueixen evitar que la seva mirada sobre el cinema S es mogui, de manera una mica problemàtica, entre la nostàlgia estètica i una sensibilitat contemporània més profemenina (o filoalmodovariana) que feminista." | » |
| — Jordi Costa: Diari El País |||
| « | "Tant de bo el guió hagués exigit una mica més. (...) En la seva arrencada encerta de ple en el to (...) la cinta no aguanta la seva embranzida inicial (...) i el conjunt s'esvaeix sense un gènere clar al que agafar-se. (...) Puntuació: ★★ (sobre 5)." | » |
| — Federico Marín Bellón: Diari ABC |||
| « | "Arrenca reconstruint amb versemblant i divertit encert l'atmosfera i el to absurd d'aquells rodatges, però deriva aviat cap al desenvolupament melodramàtic, gairebé folletinesc, de la biografia individual de les tres protagonistes (...) Puntuació: ★★ (sobre 5)." | » |
| — Alberto Bermejo: Diari El Mundo |||

## Referències

* ↑ Los años desnudos a abc.es
* ↑ 'Los años desnudos. Clasificada S', las posibles vidas de tres actrices del destape espinof.com
* ↑ Los años desnudos a Fotogramas
* ↑ Libérame del pudor, El País, 24 d'octubre de 2008
* ↑ «Los años desnudos»: Ojalá el guión hubiera exigido un poco más, ABC, 24 d'octubre de 2008

## Enllaços externs

* Resum de la pel·lícula a YouTube
# Bateria d'hidrogen

«Bateria d'hidrogen» té aquests significats:
* Bateria de níquel-hidrogen, una bateria recarregable amb una font d'energia basada en níquel i hidrogen
* Pila de combustible d’hidrogen, una bateria electroquímica que utilitza l’hidrogen com a font de combustible
# Manganoeudialita

La manganoeudialita és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de l'eudialita. Rep el nom per la seva relació amb l'eudialita.

## Característiques

La manganoeudialita és un silicat de fórmula química Na₁₄Ca₆Mn₃Zr₃[Si₂₆O₇₂(OH)₂](H₂O,Cl,O,OH)₆. Cristal·litza en el sistema trigonal. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2009. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5 i 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la manganoeudialita pertany a «09.CO: Ciclosilicats amb enllaços de 9 [Si$_9$O$_{27}$]$^{18-}$» juntament amb els següents minerals: al·luaivita, eudialita, ferrokentbrooksita, kentbrooksita, khomyakovita, manganokhomyakovita, oneil·lita, raslakita, feklichevita, carbokentbrooksita, zirsilita-(Ce), ikranita, taseqita, rastsvetaevita, golyshevita, labirintita, johnsenita-(Ce), mogovidita, georgbarsanovita, aqualita, dualita, andrianovita i voronkovita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a l'aflorament de Pedra Balão, a la localitat de Poços de Caldas (Minas Gerais, Brasil). També ha estat descrita a la propera pedrera Bortolan, així com en altres indrets del Canadà, Portugal, Espanya i Rússia.

## Referències

* ↑ «Manganoeudialyte» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 gener 2020].
# Marc Lucreci (tribú 172 aC)

Marc Lucreci (en llatí Marcus Lucrecius) va ser un magistrat romà. Era germà de Caius Lucretius Gallus, pretor el 171 aC. Formava part de la branca plebea de la gens Lucrècia.
Va ser elegit tribú de la plebs l'any 172 aC, any en què va aprovar una llei "ut agrum Campanum censores fruendum locarent". El 171 aC va servir com a llegat del seu germà a Grècia.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XLII,19,48,56
# Barraca del Sabatés

La Barraca del Sabatés és una obra del Pla de Santa Maria (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una gran barraca de planta circular, amb un portal de doble arcada i a diferents plans i nivells.
Disposa d'un paravents que forma un angle al davant del portal, de manera que origina un breu corredor d'accés a l'interior. La seva orientació és al SE.
Presenta una façana de 2'95m d'alçada amb una amplada de 8m. L'interior és també circular amb un diàmetre de 2'935m. La seva falsa cúpula té una alçada màxima de 4'45m aproximadament.

## Història

Aquesta barraca deuria ser de casella però ara ha desaparegut, presentant nua la cúpula interior. Presenta una cornisa de pedres disposades al rastell.

## Referències

* 1 2 3 4 «Barraca del Sabatés». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2018].
# Marc Canini Rèbil

Marc Canini Rèbil (en llatí: Marcus Caninius Rebilus) va ser un polític romà del segle ii aC. Pertanyia a la gens Canínia, una família d'origen plebeu, i probablement era germà del pretor Gai Canini Rèbil.
El senat el va enviar al Regne de Macedònia l'any 171 aC juntament amb Marc Fulvi Flac per obrir una investigació sobre la manca d'èxits dels exèrcits romans en la guerra que lliuraven contra Perseu de Macedònia. Va tornar a Macedònia l'any 167 aC, quan va ser un dels tres ambaixadors nomenats pel senat per a retornar els ostatges al rei dels odrisis Cotis III.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 641.
# Malý Cetín

Malý Cetín és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra, al sud-oest del país. El 2021 tenia 452 habitants.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1113.

## Referències

* ↑ «Nitriansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities» (en anglès), 12-04-2022. [Consulta: 7 agost 2022].
* ↑ «História» (en eslovac). Obec Malý Cetín. [Consulta: 7 agost 2022].
# Malý Krtíš

Malý Krtíš és un poble i municipi d'Eslovàquia. Es troba a la regió de Banská Bystrica.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1251.
# Mandoia

Mandoia/Mandojana és un poble i concejo pertanyent al municipi de Vitòria. Tenia 21 habitants en (2007). Forma part de la Zona Rural Nord-oest de Vitòria. Es troba a uns 525 msnm i es troba a 2 kilòmetres de l'aeroport de Vitòria i a 11 més de Legarda. Estava integrat dins el municipi de Foronda fins que el 1975 fou incorporat a Vitòria.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 18 | 19 | 17 | 17 | 18 | 18 | 16 | 21 |
# Manuel Lopes

Manuel António de Sousa Lopes (Mindelo, 23 de desembre de 1907 — Lisboa, 25 de gener de 2005) va ser un novel·lista, poeta i assagista, un dels fundadors de la moderna literatura capverdiana i que, amb Baltasar Lopes da Silva i Jorge Barbosa, fou responsable de la creació de la revista Claridade.

## Biografia

Manuel Lopes escrivia els seus textos en portuguès, encara que utilitzava en les seves obres expressions en crioll capverdià. Va ser un dels responsables per donar a conèixer al món les calamitats, les sequeres i les morts a São Vicente i, sobretot, en Santo Antão.
Va emigrar quant encara era jove i en 1919 es va establir a Coimbra (Portugal), on va fer els estudis mitjans. Quatre anys després, va tornar a Cap Verd com a treballador d'una companyia anglesa. El 1936 va fundar amb Baltasar Lopes la revista Claridade, de la que en sortirien nou números. Als anys 40 va col·laborar amb la revista Atlântico, difusora de la cultura lusòfona de Portugal, Brasil i les excolònies africanes.
En 1944 va ser transferit a l'illa de Faial (Açores) on va viure fins que en 1959 es va establir a Lisboa, on hi va viure fins a la seva mort. Un poema seu, Naufrágio, es troba al CD Poesia de Cabo Verde e sete poemas de Sebastião da Gama, d'Afonso Dias.
Va rebre dues condecoracions de Portugal: Comanador de l'Ordre del Mèrit (1997) i Comanador de l'Orde de l'Infant D. Henrique (2000).

## Obres
### Ficció

* Chuva Braba, 1956 1957
* O Galo Que Cantou na Baía (e outros contos cabo–verdianos), 1959
* Os Flagelados do Vento Leste, 1959

### Poesia

* Horas Vagas, 1934
* Poema de Quem Ficou, 1949
* Folha Caída, 1960
* Crioulo e Outros Poemas, 1964
* Falucho Ancorado, 1997

### Prosa

* Monografia Descritiva Regional, 1932
* Paul, 1932
* Temas Cabo-verdianos, 1950
* Os Meios Pequenos e a Cultura, 1951
* Reflexões Sobre a Literatura Cabo-Verdiana, 1959
* As Personagens de Ficção e Seus Modelos, 1973

## Vegeu també

* Llista d'escriptors de Cap Verd

## Enllaços externs

* Manuel Lopes: O último "Claridoso" Arxivat 2007-02-20 a Wayback Machine.
* Homenagem a Manuel Lopes Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ Lobban, Richard. Historical dictionary of the Republic of Cape Verde. 4th ed. Lanham, Md.: Scarecrow Press, 2007. ISBN 978-0-8108-4906-8.
* ↑ «Atlântico: Revista luso-brasileira» (pdf) (en portuguès). Hemeroteca Lisboa, 12-10-2018. [Consulta: 27 abril 2021].
* ↑ «Atlântico: revista luso-brasileira». Hemeroteca Municipal de Lisboa.
* ↑ Manuel Lopes : rotas da vida e da escrita.. [Lisbon, Portugal]: Instituto Camões, 2001. ISBN 972-566-221-0.
* ↑ «Manuel Lopes um Itinerário Iniciático». Arxivat de l'original el 2021-04-27. [Consulta: 27 abril 2021].
* ↑ «Objectos do quotidiano de Cabo Verde mostram-se em Lisboa na "Casa Fernando Pessoa"». A Semana, 25-06-2007. Arxivat de l'original el 2016-02-03. [Consulta: 16 juny 2016].
* ↑ «Entidades estrangeiras agraciadas com ordens portuguesas». [Consulta: 27 abril 2021].
# Babirussa de les illes Togian

La babirussa de les illes Togian (Babyrousa togeanensis) és una espècie de babirussa que viu a les illes Togian (o Togean) d'Indonèsia. És una espècie amenaçada i es calcula que no n'hi ha més de 500 exemplars (el 1978, n'hi havia entre 500 i 1.000). La caça no és un perill greu per aquest parent del porc, car les poblacions humanes del seu àmbit geogràfic són en gran majoria musulmanes.

## Referències

* ↑ Leus, K.; Oliver, W. Babyrousa togeanensis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 23-08-2009.
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Manuel Locatelli

Manuel Locatelli (Lecco, Llombardia, Itàlia, 8 de gener de 1998) és un futbolista italià. Juga com a migcampista i el seu equip actual és la Juventus FC, on juga cedit per l'US Sassuolo Calcio de la Sèrie A d'Itàlia.

## Internacional

Locatelli ha format part de la selecció d'Itàlia en les categories juvenils sub-15, sub-16, sub-17, sub-19 i sub-21.
Va debutar amb Itàlia en la sub-15, el 19 de febrer de 2013, va ser titular per enfrontar-se a Bèlgica i van guanyar 2 a 1. En la revenja, que es va jugar l'endemà passat, va ser el capità de la selecció, però van perdre 1 a 0 amb els belgues.

## Palmarès
### AC Milan

* 1 Supercopa italiana: 2016

### Selecció italiana

* 1 Eurocopa: 2020

## Referències

* ↑ www.transfermarkt.es. «Manuel Locatelli, FICHAJES». [Consulta: 17 agost 2018].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador a Transfermarkt
* Fitxa del jugador a Soccerway
# Manuel de Hermenegildo Salinas

Manuel Hermenegildo Salinas (Madrid, 13 de març de 1959) és un enginyer informàtic espanyol.
Es llicencià en Enginyeria de Telecomunicació per la Universitat Politècnica de Madrid en 1981 i en 1986 es va doctorar en Ciències i Enginyeria de la Computació a la Universitat de Texas a Austin. De 1987 a 1990 va treballar com a professor al Departament d'Informàtica de la Universitat de Texas i en 1990 va obtenir la càtedra en la Facultat d'Informàtica de la UPM i dirigeix l'Institut IMDEA Softwarei, dedicat a la recerca en tecnologies de desenvolupament programari. Entre 2003 i 2008 va ocupar la Càtedra Príncep d'Astúries en Ciència i Tecnologia Informàtiques a la Universitat de Nou Mèxic.
En el sector privat, de 1986 a 1989 ha estat director de recerca de l'empresa Microelectronics and Computer Technology Corporation. Ha estat membre del consell científic del CSIC, del grup assessor d'alt nivell del programa de recerca en tecnologies per a la societat de la informació de la Comissió Europea (ISTAG), ha format part dels consells rectors d'Iberdrola, del CIEMAT, del patronat de la Fundació Espanyola per a la Ciència i la Tecnologia, representant espanyol en el Comitè Assessor en Recerca de la Unió Europea (CREST). També fou Director General de Recerca del Ministeri de Ciència i Tecnologia de 2000 a 2002.
La seva recerca se centra en el disseny i implementació de llenguatges de programació, l'anàlisi, verificació i depuració de programes basat en interpretació abstracta, els compiladors paral·lelitzants i la computació paral·lela i distribuïda. En 2005 va obtenir el Premi Nacional d'Investigació Julio Rey Pastor i el Premi Aritmel per les seves aportacions al món del programari. En 2010 fou escollit membre de l'Academia Europaea.

## Referències

* ↑ Currículum al web de l'UPM
* ↑ Manuel Hermenegildo - CV
* ↑ Real Decreto 967/2000, de 26 de mayo, por el que se nombra Director general de Investigación a don Manuel de Hermenegildo y Salinas.
* ↑ El plan del Gobierno para recuperar 'cerebros' ofrece contratos de sólo cinco años, El País, 14 de maig de 2001
* ↑ TERTULIA DE MARZO 2017: ¿INVESTIGACIÓN PUNTERA EN ESPAÑA? EL CASO DEL SOFTWARE (MANUEL HERMENEGILDO) Arxivat 2018-02-06 a Wayback Machine., 17 de març de 2017
* ↑ Manuel Hermenegildo Salinas Arxivat 2018-02-06 a Wayback Machine. al web del SCIE
* ↑ Manuel Hermenegildo al web de l'AE
* ↑ El catedrático Manuel Hermenegildo, elegido Miembro de la Academia Europea Arxivat 2018-02-06 a Wayback Machine., universia.es

## Enllaços externs

* Manuel Hermenegildo Salinas a documat
* “Estamos aún en la infancia del software, por eso falla”
# Batalla de Montjuèi

La batalla de Montjuèi va ocórrer a l'abril de 1211 durant la croada albigesa i va donar la victòria al comte Ramon Roger I de Foix sobre un exèrcit de croats format principalment per alemanys i frisons.

## Antecedents

Iniciada l'any 1209, la croada albigesa comença a fer-se internacional el 1211. Als croats del regne de França es van unir els cavallers que arribaven de diversos països europeus. Molts d'aquests soldats estaven sota les ordres d'un bisbe i lluitaven durant un temps determinat. L'abril de 1211, Simó de Montfort assetjava La Vaur, al comtat de Tolosa. A causa de la resistència obstinada de la ciutat, Simó té grans dificultats per fer capitular La Vaur i decideix demanar ajuda a un poderós exèrcit croat compost principalment per alemanys i alguns frisons que es trobava a Carcassona. Avisat de la vinguda d'aquests croats, Ramon Roger I de Foix decideix atacar-los però la seva tropa personal de cavallers no és prou poderosa per anorrear aquest exèrcit de croats. El comte de Foix decideix reclutar camperols per ampliar el seu exèrcit. Aquests camperols tenen poca formació i experiència en assumptes militars, però tenen una alta motivació perquè han anat patint la violència perpetrada pels croats, i aquesta és una oportunitat per venjar-se d'ells. Es decideix fer una emboscada, evitant així una batalla campal que hauria estat un suïcidi.

## Batalla

L'emboscada es munta en els boscos que voregen Montjuèi. El comte de Foix amb les seves tropes perfectament camuflades al bosc ataquen per sorpresa i amb violència als croats. En finalitzar la batalla tots els croats van ser assassinats, ferits o fets presoners.

## Conseqüències

Tan cruel com els croats, Ramon Roger I de Foix va ordenar als seus soldats que tallessin les orelles i el nas a tots els presoners. Simó de Montfort va d'haver de continuar el setge de La Vaur sense aquests reforços.

## Homenatge

En Auvezines (un llogaret avui agregat al poble de Montjuèi), hi ha un monument en memòria de la batalla. Aquest és un dels pocs monuments de la croada albigesa (1209-1229). El 800è aniversari de la batalla es va celebrar el 9 d'abril de 2011, en presència de les autoritats civils i militars.

## Notes

* ↑ Cinc o sis mil segons les cròniques, però aquest nombre sembla molt exagerat.

## Referències

* 1 2 Bordonove, 1991, p. 209-210.

## Bibliografia

* Bordonove, Georges; Bordonove. La Tragèdia Càtara (en francès). Pygmalion, 1991 (Les Grandes Heures de l'Histoire de France). ISBN 2-85704-359-7.
* Bouyssou, Pierre i Sophie. Le combat de Montgey (en francès). 86. Revue du Tarn, 1977, p. 177-196.
# Marcopolo

Marcopolo S.A. és un fabricant brasiler de carrosseries d'autobusos. Amb base a la ciutat de Caxias do Sul, estat de Rio Grande do Sul, és el major fabricant nacional del sector, amb una quota del 40,7%, i un dels més importants en el món.

## Referències

* ↑ Bueno, Eduardo. Indústria de ponta : uma história da industrialização do Rio Grande do Sul. Porto Alegre: FIERGS-CIERGS, 2009. ISBN 978-85-98459-04-2.
* ↑ «Marcopolo fecha 2013 com lucro 3,4% mais baixo» (en portuguès brasiler). [Consulta: 5 juny 2022].
* ↑ «Marcopolo: receita cai mas participação de mercado sobe. - AutoData», 23-02-2016. Arxivat de l'original el 2017-02-20. [Consulta: 5 juny 2022].
# Belmontejo

Belmontejo és un municipi de la província de Conca, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | | | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | | | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | | | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | | | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | | | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | | | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Ángel Moya Ruiz | PP | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Esteban Molero Moya | PSOE | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | n/d | n/d | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | n/d | n/d | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | n/d | n/d | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | n/d | n/d | 17/06/2023 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].
# MK 103

El MK 103 (Maschinekanone 103, (canó automàtic 103 en alemany) era un canó automàtic alemany de 30 mm instal·lat en avions de combat de la Luftwaffe durante la Segona Guerra Mundial.

## Història i desenvolupament

El MK 103 va ser ideat com a arma de doble propòsit, com a canó anti-tanc i pel combat aèri, que es va desenvolupar a partir del MK 101. En comparació al MK 101, tenia una cadència de tir més elevada. Al contrari del MK 101, el MK 103 era alimentat mitjançant una cinta, el que li permetia transportar una nombre major de munició. El MK 103 disparava munició amb disparador elèctric en comptes de munició amb fulminant. El seu mecanisme d'alimentació es distingia del MK 101, que era accionat pel retrocés, perquè emprava una combinació de recàrrega accionada per gas i retrocés. Després del tret, la pressió dels gasos obria el forrellat, mentre que el retrocés extreia el casquet buit i carregava un projectil un nou a la recuperació.
El MK 103 va entrar en servei el 1943 com a armament principal del HS 129 B-2 instal·lat a la part inferior del fuselatge en una góndola ventral. Aquest canó també s'havia incorporat al disseny del Flakpanzer IV Kugelblitz com a arma antiaèria.

## Referències

* ↑ Schliephake, Hanfried.. Flugzeugbewaffnung : d. Bordwaffen d. Luftwaffe von d. Anfängen bis zur Gegenwart. 1. Aufl. Stuttgart: Motorbuch-Verlag, 1977. ISBN 3-87943-486-7.
* ↑ Pegg, Martin.. Hs 129 : Panzerjäger!. Burgess Hill: Classic Publications, 1997, ©1996. ISBN 0-9526867-1-6.
* ↑ Jentz, Thomas; Doyle; Hilary. Flakpanzerkampfwagen IV and other Flakpanzer projects development and production from 1942 to 1945 (en anglès). 12-1. Nova York: Panzer Tracts, 2010 (Panzer Tracts). ISBN 978-0981538273.
# Balliranoïta

La balliranoïta és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la cancrinita. Rep el nom en honor del professor Paolo Ballirano, catedràtic de cristal·lografia del Dipartimento di Scienze della Terra della Università di Roma.

## Característiques

La balliranoïta és un silicat de fórmula química (Na,K)₆Ca₂(Si₆Al₆O₂₄)Cl₂(CO₃). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2009. Cristal·litza en el sistema hexagonal.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la balliranoïta pertany a «09.FB - Tectosilicats sense H₂O zeolítica amb anions addicionals» juntament amb els següents minerals: afghanita, bystrita, cancrinita, cancrisilita, davyna, franzinita, giuseppettita, hidroxicancrinita, liottita, microsommita, pitiglianoïta, quadridavyna, sacrofanita, tounkita, vishnevita, marinellita, farneseïta, alloriïta, fantappieïta, cianoxalita, carbobystrita, depmeierita, kircherita, bicchulita, danalita, genthelvita, haüyna, helvina, kamaishilita, lazurita, noseana, sodalita, tsaregorodtsevita, tugtupita, marialita, meionita i silvialita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al mont Somma, dins el complex volcànic Somma-Vesuvi, a la província de Nàpols (Campània, Itàlia). També ha estat descrita a Diaoyutai, a la prefectura de Dalian, a Liaoning (Xina). Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Balliranoite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 novembre 2018].