OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Elizabeth Rivers

Elizabeth Rivers (Hertfordshire, Anglaterra, 5 d'agost de 1903 - 1964) va ser una pintora, gravadora i il·lustradora irlandesa.
Va estudiar a la Universitat de Londres, on va treballar amb Edmund J. Sullivan. El 1926 va guanyar una beca per a les escoles de l'Acadèmia Britànica, on va continuar la seva formació amb professors com Walter Richard Sickert. Es va traslladar a París el 1931 per continuar el seu aprenentatge artístic amb pintors com André Lhote o Gino Severini. El 1932 se la considerava a part del «Grup Twenties» i ja havia exposat a la Galeria Wertheim a Londres.
Va ser després d'això que la seva família es va traslladar a viure a les illes Aran, a Irlanda. El seu primer llibre This Man va ser publicat per The Guyon House Press el 1939 i va ser escrit mentre es trobava a Aran. També va escriure un altre llibre titulat Stranger in Aran publicat el 1946. També durant aquests anys feia exposicions a la Reial Acadèmia Hibernian i va publicar alguns dels seus gravats en xilografia.
A excepció d'un breu període durant la Segona Guerra Mundial i durant el 1955 Rivers va viure a Irlanda on també va treballar amb Evie Hone en dissenys per a vitralls. Durant la Segona Guerra Mundial va viure a Londres i va treballar com a vigilant contra incendis durant els bombardejos. També va realitzar exposicions al Club d'Art Anglàs i a la Royal Academy of Arts.
Està enterrada a l'església de Saint Maelruain, a Tallaght.

## Referències

* 1 2 3 «A Rare Treasure: This Man by Elizabeth Rivers» (en anglès). Paul Mellon centre.
* 1 2 «Crawford Art Gallery Permanent Collection». crawdartgallery. Arxivat de l'original el 2016-04-25. [Consulta: 21 juny 2016].
* ↑ «South Dublin Libraries». southdublinlibraries.
# Glen Thomson

Glen Thomson (Dunedin, 12 de juliol de 1973) va ser un ciclista neozelandès. Guanyador de dues medalles, una medalla d'or, als Jocs de la Commonwealth, i d'un campionat nacional en ruta.

## Palmarès en pista

* 1995
** 1r als Sis dies de Nouméa (amb Serge Barbara)
* 1998
** Medalla d'or als Jocs de la Commonwealth en puntuació

### Resultats a la Copa del Món en pista

* 2000
** 1r a Ipoh, en Puntuació

## Palmarès en ruta

* 2000
** Campió de Nova Zelanda en ruta

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
# Isabel de Portugal

Isabel de Portugal és el nom dels següents personatges:
* Isabel de Portugal o Elisabet de Portugal (1271 - 1336), princesa d'Aragó casada amb el rei Dionís I de Portugal
* Isabel de Portugal (1292-1325) (1292-1325), filla de Violant Manuel de Castella i d'Afonso de Portugal
* Isabel de Portugal i de Lancaster (1397 - 1471), infanta de Portugal casada amb el duc Felip III de Borgonya
* Isabel de Portugal i de Bragança (1428 - 1496), infanta de Portugal casada amb Joan II de Castella
* Isabel de Portugal o Isabel de Coïmbra (1432 - 1455), infanta de Portugal casada amb el rei Alfons V de Portugal
* Isabel de Portugal i d'Aragó (1503 - 1539), infanta de Portugal casada amb l'emperador Carles V
# Eleccions municipals de 2023 a Reus

Les eleccions municipals de 2023 a Reus van ser unes eleccions locals que es van celebrar el diumenge 28 de maig de 2023 a la ciutat de Reus, com a part de les eleccions municipals espanyoles, per a elegir els 27 regidors de l'Ajuntament de Reus. El sistema electoral fa servir la regla D'Hondt amb representació proporcional, llistes tancades i una barrera electoral del 5% dels vots.

## Sistema electoral

Les eleccions als ajuntaments a l'Estat espanyol estan fixades per celebrar-se el quart diumenge de maig cada quatre anys.
La votació per a l'assemblea local es basa en el sufragi universal, que comprèn tots els nacionals més grans de divuit anys, empadronats i residents al municipi de Reus i en ple ús dels seus drets polítics, així com els ciutadans europeus residents no nacionals i a aquells el país d'origen dels quals permeti als ciutadans espanyols votar a les seves pròpies eleccions en virtut d'un tractat. Els 27 regidors es trien mitjançant el mètode D'Hondt i una llista tancada de representació proporcional, i s'aplica a cada ajuntament una barrera electoral del cinc per cent dels vots vàlids, que inclou els vots en blanc.

## Candidatures

El 26 d'abril del 2023, la Junta Electoral de Zona de Reus va publicar les onze candidatures oficials per Reus en el Butlletí Oficial de la Província de Tarragona (BOPT):
* Esquerra Republicana de Catalunya - Acord Municipal (ERC - AM)
* Reus en Moviment - Som Moviment d'Esquerres de Catalunya (ReM-somMEScat)
* Entre Veïns Reus (EVR)
* Vox (Vox)
* Valents (Valents)
* Ciudadanos - Partido de la Ciudadania (Cs)
* Partido Popular (PP)
* Ara Reus - Ara Pacte Local (ARA PL)
* Junts per Reus - Compromís Municipal (CM)
* Reus en Comú Podem - Confluència (RECP - C)
* Partit dels Socialistes de Catalunya - Candidatura de Progrés (PSC-CP)
* Candidatura d'Unitat Popular - Alternativa Municipalista (CUP- AMUNT)

## Referències

* 1 2 «Llei orgànica 5/1985, de 19 de juny, del règim electoral general». Portal Jurídic de Catalunya. [Consulta: 28 maig 2023].
* ↑ Junta Electoral de Zona de Reus «Circunscripción electoral: Reus». JUNTA ELECTORAL DE ZONA DE REUS, 26-04-2023.
# Elise Thérèse Koekkoek-Daiwaille

Elise Thérèse Koekkoek-Daiwaille (Amsterdam, 5 de maig de 1814 – Coblenza, 2 de juny de 1881) fou una pintora i litógrafa neerlandesa.

## Biografia

Va rebre lliçons de pintura per part del seu pare el pintor Jean Augustin Daiwaille. Va contreure matrimoni amb el pintor de paisatges Barend Cornelis Koekkoek el 1833. Van tenir cinc filles, de les quals Adèle i Marie Louise també es van dedicar a la pintura. Van muntar una escola per a artistes en Clèveris, Alemanya i la seva casa anterior és ara el museu B.C. Koekkoek-Haus
És principalment coneguda pel seu Principes des fleurs et des fruits, un àlbum amb sis litografies de bodegons amb fruita i flors.

## Referències

* ↑ «B.C. Koekkoek-Haus» (en neerlandès). Museum Kurhaus Kleve. Arxivat de l'original el 2016-04-05. [Consulta: 16 abril 2016].
* ↑ «Elise Therese Daiwaille» (en neerlandès). RKD. [Consulta: 16 abril 2016].
# Emanuele Krakamp

Emanuele Krakamp (Messina, 13 de febrer de 1813 - Nàpols, 1883) va ser un compositor i flautista italià.

## Biografia

Emanuele Krakamp va començar a estudiar música amb el seu pare Francesco (1788-1828). Des de 1841 va ser flauta primera a Nàpols a l'orquestra del comte de Siracusa i inspector del conservatori "San Pietro a Majella". A partir del 1860 va ser nomenat mestre eòlic i de parament en el mateix conservatori. Intèrpret de concerts a Europa i Amèrica, actuà també a Tunis, Alexandria i el Caire. Les seves composicions són publicades per Ricordi a Milà i per Girard a París. És important la seva tasca de difusió de la música instrumental que, juntament amb Saverio Mercadante, el veuran inscrit com a membre honorífic de la Societat de Quartets de Florència. Va ser un impressor teatral, expert en música de banda i activista polític. En honor seu té lloc a Benevent important competició nacional de flautes.

## El compromís educatiu

Krakamp va ser el primer flautista italià a adoptar la flauta del sistema Boehm el 1847. És el "Mètode per a la flauta cilíndrica de Boehm", publicat per Ricordi el 1854, important també per ser un dels primers tractats de flauta que es diferencien clarament de l'escola francesa: el nou camí d'aprenentatge s'adapta doncs a l'estil italià caracteritzat per una evident cantabilitat operística. També és important la producció de mètodes i col·leccions d'estudis també per a trombó, clarinet i sobretot fagot.

## Per les Obres

* Emanuele Krakamp

## Referències

* Gianni Lazzari i Emilio Galante, La flauta transversa: història, tècnica, acústica, Torí, EDT srl, gener de 2003, (ISBN 978-88-7063-494-5).
* Maurizio Bignardelli, virtuosi italià del segle xix, a Syrinx, volum 22, Roma, Acadèmia italiana de la flauta, 1996.
* ↑ Lazzari, pp. 166-167.

## Altres projectes

* Col·labora amb Wikimedia Commons Wikimedia Commons conté imatges o altres fitxers a Emanuele Krakamp
# Elastòmer

Els elastòmers són aquells polímers que mostren un comportament elàstic. El terme, que prové de polímer elàstic, és a vegades intercanviable amb el terme «goma», que és més adequat per referir-se a vulcanitzats. Cadascun dels monòmers que s'uneixen entre si per formar el polímer està normalment compost de carboni, hidrogen, oxigen i / o silici. Els elastòmers són polímers amorfs que es troben sobre la seva Tg, d'aquí aquesta considerable capacitat de deformació. A temperatura ambient les gomes són relativament toves (E ~ 3MPa) i deformables. Es fan servir principalment per a tancaments hermètics, adhesius i parts flexibles. Van començar a utilitzar a finals del segle xix, donant lloc a aplicacions fins aleshores impossibles (com els pneumàtics d'automòbil).

## Vegeu també

* Accelerador de vulcanització
# Eleccions generals de l'Uruguai de 1950

Les eleccions generals de l'Uruguai de 1950 es van celebrar el diumenge 26 de novembre del 1950, en una primera i única volta, amb la intenció d'escollir un nou president de la República Oriental de l'Uruguai, càrrec que, fins a la data, ocupava el centredretà Luis Batlle Berres, en guanyar les eleccions del 1946 al costat de Tomás Berreta Gandolfo, que va morir el 1947. També, segons aquest sistema, es van presentar els candidats a intendents municipals pels seus respectius departaments.
D'acord amb la Constitució del 1942, es van votar els càrrecs de president i de vicepresident. Va triomfar novament el Partit Colorado amb la fórmula d'Andrés Martínez Trueba - Alfeo Brum Rodríguez, que va assumir l'1 de març de 1951. No obstant això, cal destacar que poc temps després es va votar una reforma constitucional (1952), la qual establia un canvi important i significatiu al Poder Executiu. Es va crear un cos col·legiat de nou membres, el Consell Nacional de Govern, presidit per Trueba. Al costat de l'elecció del cap d'Estat, també es van votar els càrrecs de senador i de diputat.
Simultàniament es van celebrar les eleccions dels dinou governs departamentals. Va estar vigent el sistema pel qual es podien presentar lemes departamentals per escollir candidats segons conveniència local (a diferència d'altres eleccions, en les quals només es podien postular candidats per lemes nacionals).
La famosa frase "Com l'Uruguai no n'hi ha" (en castellà, Como el Uruguay no hay) va ser utilitzada en aquestes eleccions per militants del batllisme, enmig de l'eufòria per un país que no cessava de créixer, amb un benestar que li mereixia el nom de la "Suïssa d'Amèrica", i que també havia guanyat el campionat mundial de futbol per segona vegada.

## Candidats

Els candidats presidencials d'aquest any van ser:
* Pel PC: Andrés Martínez Trueba - Alfeo Brum Rodríguez (fórmula guanyadora); César Mayo Gutiérrez - Lorenzo Batlle Pacheco; i Eduardo Blanco Acevedo - Cyro Giambruno.
* Pel PN: Luis Alberto de Herrera - Martín Recaredo Echegoyen.
* Pel PNI: Asdrúbal Delgado - Alberto Roldán.
* Pel PSU: Emilio Frugoni - Ulises Riestra.
* Pel PCU: Eugenio Gómez - Emilio Costa.
* Per l'UCU: Juan Vicente Chiarino - Julio García Otero.
* Pel PL: Luis Strazzarino - Francisco Reboredo.
* Pel PDDC: Ramón Rodríguez Socas - José dall'Orso.

## Referències

* ↑ (castellà) Partits, lemes i cicle electoral Arxivat 2009-04-10 a Wayback Machine.
* ↑ (castellà) La democràcia a l'Uruguai: una partitocràcia de consens Arxivat 2007-06-10 a Wayback Machine.
* ↑ (castellà) Fulles de votació de 1950

## Enllaços externs

* Selecció de candidats presidencials a l'Uruguai (en anglès; vegeu taules al final)
Eleccions a l'Uruguai :
# Emirat del Mikhlaf

Emirat del Mikhlaf és el nom d'un estat que va existir entre el segle xiii i 1801 a la regió de Mikhlaf, que fou coneguda com a Asir a partir del segle xix (per això anacrònicament se l'anomenà alguna vegada emirat d'Asir o de l'Asir). Igual que els governants de la Meca (els xerifs haiximites de l'Hedjaz) el seu nom seria "xerifs khayràtides del Mikhlaf"
La regió del Mikhlaf fou governada per diverses branques de la dinastia sulaymànida sota la nominal autoritat de la branca degana, fins que fou substituïda al segle xvi per la dinastia anomenada de xerifs khayràtides, descendents de la família de Katada de la Meca. La dinastia khayratida va tenir residència a Abu Arish, prop de Djayzan.
Els Khayràtides foren nominals vassalls otomans (segles XVI-XVII), zaydites (segles XVII-XVIII) i altre cop otomans (segles XVIII-XIX), i van governar tot el Mikhlaf, fins al segle xix, i després encara una part, però llavors la regió va començar a ser coneguda com a Asir.
El 1728 va pujar al tron Ahmad ibn Muhammad ibn Khayrat que va morir el 1762; a la seva mort el va succeir Muhammad ibn Ahmad (1762-1801). A partir de 1801 una part dels Mikhlaf fou dominada pels Rufayda, seguidors dels wahhabisme i la regió fou anomenada Asir al-Sarat (Alt Asir), mentre la resta del Mikhlaf (el Baix Asir) romania en poder dels khayratides d'Abu Arish.
# En Joan dels Miracles

En Joan dels Miracles és una comèdia dramàtica en tres actes, original d'Ignasi Iglésias, estrenat al teatre Romea de Barcelona, la vetlla del 18 d'abril de 1908.

## Repartiment de l'estrena

Actors de repartiment.
* Mariagna, 48 anys: Adela Clemente.
* Rosina, 25 anys: Margarida Xirgu.
* Agnès, 20 anys: Antònia Vallvé.
* Joan, 50 anys: Joaquim Viñas.
* Francesc, 22 anys: Joan Vehil.
* Esteve, 45 anys: Miquel Sirvent.
* Tomàs, 50 anys: Vicent Daroqui.
* Valentí, 28 anys: Avel·lí Galceran.
* Lluc, 60 anys: Ramon Tor.
* Iscle 50 anys: Agustí Antiga.
Direcció artística: Ignasi Iglésias

## Referències

* 1 2 «En Joan dels Miracles». Arxiu digital històric dels espectacles del Teatre Romea. [Consulta: 24 abril 2022].

## Enllaços externs

* El text de En Joan dels Miracles a la xarxa
# Enemonzo

Enemonzo (friülà Enemonç) és un municipi italià, dins de la província d'Udine. És situat dins la Val Tagliamento, a la Cjargne. L'any 2007 tenia 1.357 habitants. Limita amb els municipis de Preone, Raveo, Socchieve, Verzegnis i Villa Santina.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Paolo Iussa | Llista cívica |
# Els tres mosqueters. Milady

Els tres mosqueters. Milady (títol original en francès, Les Trois Mousquetaires: Milady) és una pel·lícula d'acció i aventura de 2023 dirigida per Martin Bourboulon, basada en la novel·la de 1844 d'Alexandre Dumas Els tres mosqueters. És la segona pel·lícula d'una saga èpica de dues parts i va ser precedida per Els tres mosqueters. D'Artagnan (2023). La pel·lícula és protagonitzada per François Civil, Vincent Cassel, Pio Marmaï, Romain Duris i Eva Green. Les dues pel·lícules van ser coproduïdes per França, Alemanya, Espanya i Bèlgica amb un pressupost de producció combinat de 72 milions d'euros, amb 36,1 milions per a Milady, i es van filmar alhora durant 150 dies a entre el 16 d'agost de 2021 i al 3 de juny de 2022. S'ha doblat i subtitulat al català.
Milady es va projectar al Festival de Cinema Francès Varilux de Rio de Janeiro el 18 de novembre de 2023. Es va estrenar en cinemes de França a càrrec de Pathé Distribution el 13 de desembre del mateix any, a Bèlgica per Alternative Films el 13 de desembre i a Espanya per DeAPlaneta el 26 de gener de 2024. Va estar disponible per a la compra digital a Alemanya el 18 d'abril de 2024.
La pel·lícula va rebre crítiques generalment positives i va vendre més de 2 milions d'entrades a França. Va rebre sis nominacions als premis César 2024, i va guanyar la categoria al millor disseny de producció.

## Referències

* ↑ de Marnhac, Valérie. «Sorties cinéma de la semaine : "Les Trois Mousquetaires" et "L'Établi"» (en francès). RCF, 05-04-2023. Arxivat de l'original el 5 April 2023. [Consulta: 5 abril 2023].
* ↑ Rassam, Dimitri. «Tweet by Dimitri Rassam» (en francès), 03-06-2022. Arxivat de l'original el 4 June 2022. [Consulta: 28 febrer 2023]. «150 jours de tournage (8 mois)»
* ↑ «Els tres mosqueters: Milady». Goita què fan, ara!. [Consulta: 15 juny 2024].
* ↑ «Festival Varilux 2023 :: Os Três Mosqueteiros: Milady será exibido em sessão especial no RJ – Papo de Cinema», 30-11-2023. Arxivat de l'original el 2023-11-30. [Consulta: 16 juny 2024].
* ↑ Keslassy, Elsa. «‘The Three Musketeers: D’Artagnan:’ Trailer, Official Poster Unveiled by Pathe, Chapter 2 (EXCLUSIVE)» (en anglès americà), 05-12-2022. [Consulta: 16 juny 2024].
* ↑ «César 2024: Anatomie d'une chute sacré meilleur film. Le palmarès complet de la 49e cérémonie» (en francès), 23-02-2024. [Consulta: 16 juny 2024].
# Enneapterygius williamsi

Enneapterygius williamsi és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,7 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima subtropical que viu fins als 10 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Vanuatu, Nova Caledònia i Tonga.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.
* ↑ Randall, J.E., 2005. Reef and shore fishes of the South Pacific. New Caledonia to Tahiti and the Pitcairn Islands. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 720 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1994. Tripterygiid fishes of Australia, New Zealand and the southwest Pacific Ocean (Teleostei). Theses Zool. 24:1-585.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Enteropogon

Enteropogon és un gènere de plantes de la subfamília de les cloridòidies, família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins.

## Taxonomia

* E. gracilior Rendle
# Enrique Borrel Mateo

Enrique Borrel Mateo fou un dirigent obrer espanyol. Era sastre de professió, i participà en les primeres reunions de la Primera Internacional presidides per Giuseppe Fanelli a Madrid el 1869. Fou secretari de correspondència de la comissió organitzadora de la Federació Regional Espanyola el desembre de 1869. Com a delegat de la secció de Madrid participà en l'organització i assistí al Congrés Obrer de Barcelona de juny de 1870, constitutiu de la FRE de l'AIT, on fou designat membre del Consell Federal, juntament amb Tomás González Morago, Francisco Mora, Ángel Mora i Anselmo Lorenzo, càrrec que ocupà fins al maig de 1871.

## Referències

* ↑ Enrique Borrel Mateo al Diccionari de Sindicats, Sindicalistes i de la Història del Moviment Obrer de Catalunya
* ↑ Fotografia Arxivat 2016-04-04 a Wayback Machine. a anarquismo.jimdo
# Embenat adhesiu

Un embenat adhesiu (en anglès: kinesiotape) és una cinta elàstica de cotó de diferents colors i trames encreuades amb adhesiu acril·lic, que s'estira només en el sentit longitudinal fins a un 140% de la seva longitud inicial, i que s'usa en fisioteràpia en esportistes perquè els seus efectes de drenatge, distensió o subjecció, facilitin la recuperació de músculs, lligaments i tendons.
Les seves bases es van establir en la dècada de 1970 pel doctor Kenzo Kase, escollint la pell com a model i sabent de la importància de mantenir el moviment normal, varen desenvolupar l'embenat elàstic que ajudava la funció muscular sense limitar els moviments, mantenint una adequada circulació sanguínia i limfàtica, així com l'arribada d'informació propioceptiva de l'estructura lesionada, factors que afavoreixen el procés de recuperació normal de l'estructura lesionada.
Diversos estudis conclouen que no hi ha millores significatives en la curació de les lesions musculars amb l'aplicació de les cintes elàstiques, sent considerat un placebo, sent declarat una mètode pseudocientífic.

## Referències

* ↑ «Diccionari de fisioteràpia del TERMCAT». [Consulta: 5 juny 2021].
* ↑ Cartwright, Lorin A; Peer, Kimberly. Fundamentals of Athletic Training (en anglès). 4a ed.. Human Kinetics, 2018, p. 333. ISBN 1492561495.
* ↑ «The clinical efficacy of kinesio tape for shoulder pain: a randomized, double-blinded, clinical trial». J Orthop Sports Phys Ther, 38, 7, 01-07-2008, pàg. 389–95. DOI: 10.2519/jospt.2008.2791. PMID: 18591761.
* ↑ Kuyucu, Ersin; Gülenç, Barış; Biçer, Hüseyin; Erdil, Mehmet «Assessment of the kinesiotherapy’s efficacy in male athletes with calcaneal apophysitis» (en anglès). J Orthop Surg Res, vol.12, n-146, 06-10-2017. DOI: 10.1186/s13018-017-0637-5. PMID: 28985751 [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ Osborn, Karrie «Tape it up: Kinesio taping facilitates movement, while offering support». Massage & Bodywork, 3, 24, maig/June 2009.
* ↑ «Olympic Pseudoscience». Science-Based Medicine, 25-07-2012. Arxivat de l'original el 13 març 2018. [Consulta: 13 març 2018].
* ↑ «A Miscellany of Medical Malarkey Episode 3: The Revengening». Science-Based Medicine, 09-03-2018. Arxivat de l'original el 13 març 2018. [Consulta: 13 març 2018].}
* ↑ «Kinesio Tape for Athletes: A Big Help, or Hype?». Web MD. Arxivat de l'original el 13 març 2018. [Consulta: 13 març 2018].}
# Embd

Embd és un municipi del cantó suís del Valais, situat al districte de Visp.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Eozygodon morotoensis

Eozygodon morotoensis és una espècie extinta de mamífer proboscidi de la família dels mammútids que visqué al Vell Món durant el Miocè. Se n'han trobat restes fòssils a Kenya, Namíbia, Uganda i la Xina. Es tracta de l'única espècie del gènere Eozygodon. És un mammútid primitiu que encara presentava un maxil·lar inferior llarg i dotat d'ullals. Els adults tenien el crani de la mateixa mida que els mastodonts americans joves.

## Referències

* ↑ Zhang, Xiaoxiao; Wang, Shiqi «First report of Eozygodon (Mammutidae, Proboscidea) in Eurasia» (en anglès). Historical Biology, 33, 9, 2021, pàg. 1.661-1.670. DOI: 10.1080/08912963.2020.1723579. ISSN: 0891-2963.
* ↑ Tassy, P. «Remarks on the cranium of Eozygodon morotoensis (Proboscidea, Mammalia) from the early Miocene of Africa, and the question of the monophyly of Elephantimorpha» (en anglès). Revue de Paléobiologie, Genève, 37, 2, 2018, pàg. 593-607. DOI: 10.5281/zenodo.2545129.
Gèneres de proboscidis :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Mammalia
Superordre: Afrotheria
Clade: Tethytheria :
# Ergastèrion

Ergastèrion o Ergastèria (en llatí: Ergasteria) era una ciutat minera de la regió de Mísia, a la via que anava de Pèrgam a Cízic, a uns 400 estadis de la primera. Galè, quan anava a Ergastèrion des de Pèrgam, va remarcar que aquell territori tenia una gran quantitat de pedra metàl·lica que ell anomenava molibdè.

## Referències

* ↑ Galè. Περὶ Κράσεως καὶ Δυνάμεως τῶν Ἁπλῶν Φαρμάκων, De Temperamentis et Facultatibus Simplicium Medicamentorum, IX, 22
* ↑ Smith, William (ed.). «Ergasteria». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 6 maig 2021].