OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Die Freundin

Die Freundin (català: L'Amiga: La revista de l'amistat ideal) va ser una revista setmanal lèsbica alemanya publicada entre 1924 i 1933. Va ser la primera publicació periòdica lèsbica del món, seguida de Frauenliebe and Die BIF, fundades en 1926. La revista l'editava a Berlín la Bund für Menschenrecht (català: Lliga pels Drets Humans), una associació de persones homosexuals que va arribar a 48 000 membres la dècada de 1920. L'activista i editor gai Friedrich Radszuweit dirigia la publicació.
Die Freundin i altres revistes lèsbiques de l'època com Frauenliebe (Amor de dones) oferien una perspectiva tant educativa com política, adaptada a la cultura local. S'hi publicaven articles, relats i novel·les curtes. Hi van contribuir pioneres del moviment lèsbic de l'època, com ara Selli Engler i Lotte Hahm. També hi havia anuncis d'establiments d'oci dirigits a lesbianes i una secció de contactes per conéixer altres dones. Grups de dones relacionats amb la Bund für Menschenrecht oferien una agenda de lectures, xarrades i espectacles que suposava una alternativa d'oci als bars. El setmanari criticava sovint les dones que "només atenien al seu plaer", amb alguns articles que demanaven a les dones "No anar a entretenir-se mentre milers de les nostres germanes ploren les seues vides amb desesperació".
La publicació va afrontar alguns problemes legals durant la República de Weimar, i una llei de "protecció del jovent" la va obligar a canviar de nom a Ledige Frauen (Dones fadrines) entre 1928 i 1929. Die Freundin i la resta de publicacions lèsbiques i gais van ser prohibides pels nazis quan van arribar al poder en 1933.

## Referències

* 1 2 3 Magee, Diana C.; Miller, Maggie. Lesbian lives: psyschoanalytic narratives old and new. Analytic Press, desembre 1997, p. 350–351. ISBN 978-0-88163-269-9 [Consulta: 16 febrer 2012].
* ↑ Corey K. Creekmur; Alexander Doty Out in culture: gay, lesbian, and queer essays on popular culture. Continuum International Publishing Group, 1995, p. 160. ISBN 978-0-304-33488-9 [Consulta: 16 febrer 2012].
* ↑ Robert Aldrich; Garry Wotherspoon Who's who in gay and lesbian history: from antiquity to World War II. Psychology Press, 21 febrer 2003, p. 445. ISBN 978-0-415-15983-8 [Consulta: 16 febrer 2012].
* 1 2 3 Leila J. Rupp. Sapphistries: a global history of love between women. NYU Press, 1 desembre 2009, p. 193–196. ISBN 978-0-8147-7592-9 [Consulta: 16 febrer 2012].
* ↑ B. Ruby Rich. Chick flicks: theories and memories of the feminist film movement. Duke University Press, gener 1998, p. 203. ISBN 978-0-8223-2121-7 [Consulta: 16 febrer 2012].

## Vegeu també

* Primer moviment homosexual
* Party, la primera revista LGBT editada als Països Catalans
# GME

GME té els següents significats:
* Gestore dei Mercati Energetici, societat responsable de la gestió del mercat de l'energia a Itàlia
* Gasoducte Magreb-Europa, gasoducte que uneix Algèria amb Espanya a través del Marroc
* General Motors Europa, divisió europea de l'empresa fabricant d'automòbils General Motors
# Aureli Valeri Símmac Tul·lià

Aureli Valeri Símmac Tul·lià (en llatí: Aurelius Valerius Symmachus Tullianus) va ser un cònsol romà del segle iv, ancestre de la nissaga dels Aureli Símmac.
Va ser cònsol ordinari el 330, en temps de Constantí. És possible que rebés la ciutadania gràcies a Dioclecià, del qual hauria adoptat el nomen de Valeri. El seu fill va ser Luci Aureli Aviani Simmac, prefecte de la ciutat en temps de Valentinià I, qui al seu torn va ser pare del gran orador Quint Aureli Símmac.
Segurament cal identificar-lo amb el procònsol a Acaia de nom Símmac. Constantí I el Gran li va enviar dues normes legals l'any 319.

## Referències

* ↑ «Symmachos 13». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870, pàg. 959a (v. 3).
# Castell de Castelltort

El Castell de Castelltort és un castell termenat de Guixers, al Solsonès, declarat Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Situació

El castell es troba al peu de la serra dels Bastets, dalt d'un turó a l'esquerra de la desembocadura de la rasa dels Forats amb l'Aigua de Valls, desembocadura actualment anegada per les aigües de l'embassament de la Llosa del Cavall. Per anar-hi caldria creuar la cua del pantà amb un bot i desembarcar al fons de la cala de la rasa. El turó quedaria a la dreta.

## Descripció

Restes de murs notables, formant dos recintes, i restes també de l'antiga església romànica de Sant Climent. Segons Català-Roca s'aprecien algunes filades "d'opus spicatum", així com les restes d'edificacions jussanes i edificacions sobiranes als penyals que conformen el turó. Algú del país ha informat que les estances inferiors foren apedaçades, convertint-les en una masoveria dependent de la rectoria de Guixers i que subsistí fins a època relativament recent. Encara es veu també alguna paret de tàpia de les darreres construccions. Tot està cobert de bardisses.

## Notícies històriques

Castell termenat. D'aquest castell en procedí la nissaga dels Calders, que durant molt de temps foren els senyors de Castell Tort i altres terres de l'entorn, i estigueren molt lligats amb la canònica agustiniana de Solsona. Esmentat ja el 1064, formà part dels dominis de Cardona. Cal esperar fins al desembre de 1375 per assabentar-nos que Castelltort passà a formar part del comtat de Cardona en ser erigit el rei Pere el Cerimoniós. L'any 1445, juntament amb els Castells de Pedra i Sisquer, contribuí a les despeses de les noces de l'hereu de la casa de Cardona. El Castell de Castelltort formava part de la xarxa de petits castells protectors dels camins de la vall de Lord i una de les defenses del monestir de Sant Llorenç de Morunys.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* 1 2 «Castell de Castelltort». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 setembre 2015].
# Cantó de Vairac

El cantó de Vairac és un cantó francès del departament de l'Òlt, situat al districte de Gordon. Té 8 municipis i el cap és Vairac.

## Municipis

* Betalha
* Carennac
* Cavanhac
* Condat
* Las Quatre Rotas
* Sent Miquèl l'Entendon
* Estrinquèls
* Vairac

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1970-2001 | Martin Malvy | PS |
| 2001- | Christian Delrieu | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 3.960 | 4.161 | 4.080 | 4.118 | 4.106 | 4.276 | 4.668 |
# Estadi Atlètic d'Ōita

L'Estadi Atlètic d'Ōita (大分市営陸上競技場) és un estadi dedicat a la pràctica del futbol i l'atletisme de la ciutat d'Ōita, capital de la Prefectura d'Ōita, al Japó.

## Referències

* ↑ «Oita City Athletics Stadium». [Consulta: 23 desembre 2021].
# Beaverton (Oregon)

Beaverton és una població dels Estats Units a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2008 tenia 86.205 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Beaverton tenia 76.129 habitants, 30.821 habitatges, i 18.646 famílies. La densitat de població era de 1.801,1 habitants per km².
Dels 30.821 habitatges en un 0% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 46,8% hi vivien parelles casades, en un 9,7% dones solteres, i en un 39,5% no eren unitats familiars. En el 29,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 7,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,44 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25% tenia menys de 18 anys, un 10,6% entre 18 i 24, un 35,2% entre 25 i 44, un 20,3% de 45 a 60 i un 9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 47.863$ i la renda mediana per família de 60.289$. Els homes tenien una renda mediana de 41.683$ mentre que les dones 31.204$. La renda per capita de la població era de 25.419$. Aproximadament el 5% de les famílies i el 7,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Beaverton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Beaverton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Gaietà Vidal i de Valenciano

Gaietà Vidal i de Valenciano (Vilafranca del Penedès, Alt Penedès, 3 d'octubre de 1834 - Barcelona, 22 d'agost de 1893) fou escriptor, advocat, doctor en filosofia i lletres i catedràtic de geografia històrica d'Espanya a la Universitat de Barcelona. Juntament amb el seu germà Eduard Vidal i de Valenciano, fou un dels primers novel·listes de La Renaixença i, des de 1889 fins a 1893, presidí Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona.
Va ser el secretari de la primera junta de l'Ateneu Barcelonès sota la presidència de Manuel Duran i Bas, de 1872 a 1873.

## Obres
### En castellà

* Cortada: su vida, sus obras; discurso escrito por […] para ser leído en el acto de su recepción pública en la Real Academia de Buenas Letras de Barcelona (1872)
* Elocuencia y poesía castellanas: colección de fragmentos en prosa y verso entresacados de notables escritores de los siglos XVIII y XIX, para ejercicios de lectura en las escuelas primarias. precedida d'una Breve reseña de la literatura española (1875)
* El Buen sentido de la fe: expuesto en contestación á las objeciones filosóficas y científicas del día (1878), traducció de Jean Baptiste Caussette
* Los cometas, las estrallas volantes, los aerolitos (1878)
* Biblioteca infantil histórico-biográfica (1885)
* El Excelentísimo señor Dr. D. Manuel Milà y Fontanals reseña biográfica (1888)

### En català

* La Vida en lo camp: quadros de costums catalanas (1867)
* Lo Camí de la fortuna: consells bréus y senzills pera esser rich / per Benjamí Franklin (1868), traducció de Benjamin Franklin
* Lo Món invisible en la literatura catalana; y lo viatje fet al infern per Pere Porter : articles y llegenda publicats en La Renaixensa (1877)
* Edició La Comedia de Dant Allighier (1878), traduïda per Andreu Febrer.
* Barcelona vella: Escenes y costums de la primera meytad del segle xix per tres testimonis de vista (1906), junt amb Francesc Anglada i Gaietà Cornet i Mas.
* Rosada d'estiu (1886)
* Narració descriptiva de la festa major de Vilafranca del Penedès (1912)

## Referències

* ↑ «Gaietà Vidal i de Valenciano». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Aurelia (pel·lícula)

Aurelia és una pel·lícula italiana del 1986 dirigida per Giorgio Molteni l'acció de la qual transcorre al llarg de la carretera homònima.

## Argument

Abans de casar-se el jove científic Tommasso decideix vagar per l'Aurelia cap a Roma on coneix Giudita, amb la que té un afer amorós.

## Repartiment

* Maddalena Crippa: Giuditta
* Fabio Sartor: Tommaso
* Carlo Monni: el camioner
* Nicola Pistoia: el conductor
* Vittorio Crippa: el ciclista
* Severino Saltarelli: el marit neuròtic
* Simona Volpi: la dona desesperada

## Crítica

    «Pel·lícula de debut pobre en mitjans però rica en inventiva... Fabulós estil italià "en ruta", prometedor i sense pretensions.» **

## Referències

* ↑ CHE FINE HA FATTO “AURELIA”? (NEL SENSO DEL FILM DI MOLTENI). QUEL BIZZARRO ROAD-MOVIE DEL 1986 CON CRIPPA E SARTOR a cinemonitor.it
* ↑ Paolo Mereghetti, Dizionario dei film, ed. 1994
# Caudins

Els caudins (en llatí caudini) eren un tribu samnita de la part del Samni propera a Campània.
El nom està relacionat amb el de la ciutat de Caudium, que devia ser la seva capital. Sembla segur que la denominació no es limitava als ciutadans de Caudium, sinó que s'estenia a una part més ampla del territori. Titus Livi en parla sovint i diu que eren propers als hirpins i formaven part dels samnites. És possible que fossin una de les quatre tribus que va formar la confederació samnita, però la manca d'informació sobre aquest punt ho fa difícil d'assegurar. En parla Vel·lei Patercul, i diu que eren el poble amb el qual els romans van signar el tractat de pau després de la derrota de les Forques Caudines, quan sobre aquest fet Titus Livi parla només dels samnites en general.
No es coneix l'extensió del seu territori, però se suposa que es trobaven entre els hirpins i els pentri, i a l'oest tenien la Campània. El nom devia caure en desús, perquè no en fa esment cap geògraf posterior. Plini el Vell menciona els caudins, però són només els habitants de Caudium.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Caudini». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 25 febrer 2021].
# Capellen

Capellen (en luxemburgués: Capellen) és una vila de la comuna de Mamer del districte de Luxemburg al cantó de Capellen i la seva capital. Està a uns 10,7 km de distància de la Ciutat de Luxemburg.

## Història

Durant la divisió del Gran Ducat de Luxemburg en cantons, la petita localitat de Capellen es va convertir en la principal ciutat del districte, sense arribar a ésser una comuna. Aquesta decisió va seguir a una proposta de la «Comissió de notables», que va donar fi a les baralles comunals de Mamer i Koerich, ambdues candidates per a aquest l'honor.
L'estació de tren està en la línia 5 que connecta Luxemburg a Kleinbettingen -frontera belga-.

## Referències

* ↑ «Capellen». [Consulta: 20 setembre 2015].
# Batalla de Yatay

La batalla de Yatay (portuguès: Jataí), durant la Guerra de la Triple Aliança (1864-1870), va tenir lloc el 17 d'agost de 1865. Una tropa de l'exèrcit paraguaià sota el comandament del general Pedro Duarte va ser atacada per les forces de la Triple Aliança, comandades pel president uruguaià Venancio Flores.

## Referències

* ↑ Crespo, Horacio; Palacios, Guillermo; Palacio, Juan Manuel. La guerra del Paraguay. Historiografías. Representaciones. Contextos (en castellà). El Colegio de Mexico AC, 2012-06-06. ISBN 978-607-462-511-0.
* ↑ Zenequelli, Lilia. Crónica de una guerra: la triple alianza, 1865 - 1870 (en castellà). Buenos Aires: Dunken, 1997. ISBN 978-987-9123-36-2.

## Enllaços externs

* The South American Military History Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine. (anglès)
# Estació d'Ascó

Mapa sinòptic línia R15 :
Mapa Línia Ca6 :
Ascó és una estació de ferrocarril propietat d'adif situada a l'est de la població d'Ascó a la comarca catalana de la Ribera d'Ebre. L'estació es troba a la línia Reus-Casp i hi tenen parada trens regionals de la línia R15 de Rodalies de Catalunya i la línia Ca6, ambdues operades per Renfe Operadora.
Aquesta estació, projectada inicialment per la Companyia dels Ferrocarrils Directes, va entrar en servei l'any 1892 quan va entrar en servei el tram construït per la Companyia dels Ferrocarrils de Tarragona a Barcelona i França (TBF) entre Móra la Nova (1891) i Faió - la Pobla de Massaluca. Tot i que l'edifici va ser concebut com a provisional, diferenciant-se estructuralment d'altres de la línia, ha perdurat i encara es conserva. L'any 2011 hi havia uns 10 trens que feien parada a l'estació.
El 2008 Adif va inplantar canvis a l'estació, traduint-se amb la reducció de personal i atenció a l'estació, tot i ser una instal·lació afectada pel Pla d'emergència nuclear de Tarragona (PENTA) i pel Pla d'emergència del sector químic de Tarragona (PLASEQ-TA), tal com l'AMAC (Associació de Municipis en Àrees de Centrals Nuclears) va denunciar pel fet de deixar sense vigilància una estació per on passen mercaderies perilloses. El municipi va reclamar la restitució del personal i la CGT va organitzar protestes a Barcelona, Madrid, Tarragona i Valls.
L'any 2016 va registrar l'entrada de 6.000 passatgers.

## Serveis ferroviaris

Serveis regionals de Rodalies de Catalunya :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Flix Riba-roja d'Ebre | Flix | | Móra la Nova | Barcelona-Estació de França Barcelona-Sant Andreu Comtal |
| Casp Saragossa-Delicias | Flix | | Móra la Nova | Móra la Nova Barcelona-Estació de França Barcelona-Sant Andreu Comtal |

## Referències

* ↑ «Conegueu la línia R15». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2012-01-13. [Consulta: 23 febrer 2012].
* ↑ «El ferrocarril a Catalunya i la seva evolució». Museu del Ferrocarril de Vilanova i la Geltrú. Arxivat de l'original el 2011-09-08. [Consulta: 15 gener 2012].
* ↑ Meseguer, Òscar «Una línia descendent». El Punt, 11029, 10-07-2011, pàg. 2-3. [Consulta: 23 febrer 2012].
* ↑ DDVV «Ferrocarril Reus-Móra la Nova-Casp». Anuari territorial de Catalunya, volum 2008. Institut d'Estudis Catalans, 2009, pàg. 120-121. [Consulta: 23 febrer 2012].
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
* Renfe Operadora
# Gaietà d'Amat i d'Amat

Gaietà Maria d'Amat i d'Amat (1803-1868) fou un noble català, fill de Manuel d'Amat i Peguera i de Maria Escolàstica d'Amat i d'Amat. Era 5è marquès de Castellbell, 6è marquès de Castellmeià, 4t baró de Maldà i Maldanell, 9è baró de Granera i senyor de Castellar.
El 1838, durant la primera guerra carlina, Gaietà d'Amat tenir els censos segrestats pels Carlins i part del gra de les terres va anar a parar per mantenir l'exèrcit carlí durant el setge de Solsona. En Gaietà es va casar el 1826 amb Maria Antònia Gras de Viladomar i no van tenir fills; ella va morir el 1879.
Mort el 1868 sense fills, els seus títols i possessions passaren al nebots, fills de la seva germana Escolàstica, casada amb Ramon de Càrcer i Falguera. El seu nebot gran, Joaquim de Càrcer i d'Amat, heretà el marquesat de Castellbell i esdevingué sisè marquès de Castellbell i setè de Castellmeià, desè baró de Granera i senyor de Castellcir. Josep, el germà petit, heretà la baronia de Castellar.

## Títols

* Senyoria de Castellar, 1804 que va heretar d'Antoni d'Amat i Rocabertí
* Marqués de Castellbell, 1840 que va heretar del seu pare.
* Baró de Maldà que va heretar del seu oncle.

## Referències

* ↑ Els Castells Catalans. R. Dalmau, 1979, p. 1038. ISBN 978-84-232-0292-8.
* ↑ Mil Anys d'història, Castell de Castellar- Roser Parcerises i Colomer ISBN 978-84-9375217-0
# Asteasu

Asteasu és un municipi de Guipúscoa (País Basc).

## Economia

Les següents empreses del municipi superen els 50 treballadors de plantilla segons el Catàleg Industrial Basc:
* Bost Machine Tools Company: màquina-eina a mesura}.
* Gamesa Energy Transmission (Echesa): reductors i multiplicadors. Pertany al Grup Gamesa.
* Urbar Ingenieros: enginyeria especialitzada en vibracions.

## Eleccions municipals 2007

Tres partits van lluitar per l'ajuntament en les últimes eleccions municipals. Els Independents per Asteasu, PSE-EE i PP. Aquests van ser els resultats:
* Independents per Asteasu (compost per PNB,EA i independents) : 353 vots (9 escons)
* Partit Socialista d'Euskadi - Euskadiko Ezkerra : 11 vots (0 escons)
* Partit Popular : 9 vots (0 escons)
Aquests resultats van fer que els clars vencedors de les eleccions fossin la candidatura independent, que va assolir tots els escons de l'ajuntament, ja que ni PSE-EE ni PP van arribar al mínim per a aconseguir un escó. També destacar que EAE-ANB no va poder presentar candidatura en aquest municipi per estar "contaminada" per antics membres de Batasuna. El vot nul va ascendir a 303 vots, solament superada per la candidatura independent, però sobrepassant en gairebé 300 vots a les candidatures de PSE-EE i PP. Vots nuls que EAE-ANV reclama com seus.

## Personatges cèlebres de la localitat

* Julen Lopetegi (1966): exporter de futbol internacional.
* Bernardo Atxaga (1951): escriptor en basc.
* Pello Errota (1840-1919): bertsolari.
* Juan Bautista Agirre (1742-1823): escriptor en basc.
* Julián Lizardi (1696-1735): missioner i màrtir jesuïta al Paraguai.

## Vegeu també

* Caserío Erreitzu
* Caserío Ugarte
# Castell de Schengen

El castell de Schengen (en luxemburguès: Schlass Schengen, en francès Château de Schengen) situat a la vila de Schengen al sud-est del Gran Ducat de Luxemburg, prop de les fronteres amb França i Alemanya. Data de l'any 1390, però va ser gairebé completament reconstruït al segle xix. Des del 2010 es va transformar en hotel i centre de conferències.

## Història

El castell del segle xiv va ser derrocat per l'industrial Jean-Nicolas Collart el 1812 quan hi va construir una casa senyorial en el seu lloc. Tot el que va quedar de l'edifici medieval va ser la torre mestra. El visitant més famós del castell va ser, sens dubte, l'escriptor Victor Hugo que el 1871 va fer un esbós de la vella torre.
Des del 1939, el castell va ser ocupat per la congregació de Santa Elisabet, però per l'abril de 2010, va obrir les portes com un hotel i centre de conferències. Al costat dels edificis dels voltants, té sales de reunions amb capacitat per a cent participants.

## Referències

* ↑ «Das Schloss von Schengen» (en luxemburguès). schengen-tourist. Arxivat de l'original el 2014-04-19. [Consulta: 1r juliol 2015].
* ↑ «Schlass Schengen» (en francès). gouvernement.lu, 17-06-2014. [Consulta: 1r juliol 2015].
# Browneïta

La browneïta és un mineral de la classe dels sulfurs, que pertany al grup de l'esfalerita. Rep el nom en honor del professor Pat R. L. Browne, de l'Institut de la Terra, Ciència i Enginyeria de la Universitat d'Auckland, a Nova Zelanda.

## Característiques

La browneïta és un sulfur de fórmula química ${\ce {MnS}}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2012. Cristal·litza en el sistema isomètric. L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu Nacional d'Història Natural de la Smithsonian Institution, situat a Washington DC, als Estats Units, amb el número de registre: USNM 7607.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al meteorit Zaklodzie, una condrita enstatita de tipus EH de 8,68 quilograms recollida en el mes de setembre de 1998 a la localitat de Zamość, al Voivodat de Lublin (Polònia). Aquest meteorit és l'únic indret on ha estat descrita aquesta espècie mineral, i és també la localitat tipus d'una altra espècie: la buseckita.

## Referències

* ↑ «Browneite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 abril 2019].
* ↑ «Zaklodzie meteorite, Zamość, Lublin Voivodeship, Polandi» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 abril 2019].
# Capelles

Capelles és una masia situada al municipi d'Avinyó a la comarca catalana del Bages.

## Referències

* ↑ «Capelles». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari