OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gran ducat de Hessen i del Rin

El gran ducat de Hessen i del Rin va ser un antic estat vassall del Sacre Imperi Romanogermànic, en l'actual territori d'Alemanya, i plenament independent des de 1806. La seva història comprèn des de 1568 fins a 1918. La seva capital era Darmstadt, ciutat que li va donar nom en els seus orígens.

## Història

Hessen-Darmstadt es va constituir com a estat independent a partir de la fragmentació del Landgraviat de Hessen, l'últim governant, el landgravi Felip I de Hessen-Darmstadt, va dividir les seves possessions entre els seus quatre fills a la seva mort el 1568. Temps després, només sobreviurien dos d'aquests Landgraviat: Hessen-Darmstadt i Hesse-Kassel, estats que arribarien a rivalitzar entre si, tot i tenir llaços familiars.
Mentre que Hessen-Kassel es va convertir al calvinisme, Hessen-Darmstadt va romandre luterà, i el landgravi Jordi II mantindria una aliança amb Saxònia i a la llarga s'uniria a la causa austríaca.
Amb la Reichsdeputationshauptschluss, una sèrie de secularitzacions dutes a terme a Alemanya, el landgraviat de Hessen-Darmstadt va augmentar les seves fronteres en 1803. Entre els territoris guanyats es trobaven el Ducat de Westfàlia, governat per l'Arquebisbe de Colònia, i també els territoris de l'Arxidiòcesi de Magúncia i la Diòcesi de Worms.
En 1806 es va dissoldre el Sacre Imperi Romanogermànic. Alguns anys després, el Landgraviat de Hessen-Darmstadt va canviar el seu nom a Gran Ducat de Hessen i el Rin el 1816.
El 1867, la meitat nord del Gran Ducat (província de Oberhessen) es va integrar dins de la Confederació Alemanya del Nord, mentre que l'altra meitat al sud del Rin (províncies de Starkenburg i Rheinhessen) va romandre fora d'aquesta. El 1871, el Gran Ducat va passar a formar part de l'Imperi Alemany. L'últim gran duc, Ernest Lluís, va ser enderrocat del tron en finalitzar la Primera Guerra Mundial. Abolida la monarquia, es va canviar el nom a estat Popular de Hessen, un estat de la República de Weimar, posant fi així a la història del Gran Ducat.
Actualment, la major part del que va ser Hessen-Darmstadt pertany a l'estat federat alemany de Hessen, mentre que la província occidental de Rheinhessen es va integrar a l'estat de Renània-Palatinat.

## Landgravis de Hessen

* Jordi I (1568-1596).
* Lluís V (1596-1626).
* Jordi II (1626 - 1661).
* Lluís VI (1661-1678).
* Lluís VII (1678).
* Ernest Lluís I (1678-1739).
* Lluís VIII (1739-1768).
* Lluís IX (1768-1790).
* Lluís X (1790-1830) (a partir de 1806, Gran Duc Lluís I).

## Grans Ducs de Hessen-Darmstadt

* Lluís I (1790-1830).
* Lluís II (1830-1848).
* Lluís III (1848-1877).
* Lluís IV (1877-1892).
* Ernest Lluís (1892-1918).

## Referències

* ↑ Willkommen bei Gemeindeverzeichnis.de
* ↑ Willkommen bei Gemeindeverzeichnis.de
# Refugi del Gerdar

El refugi del Gerdar és un refugi de muntanya del terme municipal d'Alt Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà. Pertany a l'àmbit del poble de València d'Àneu, dins de l'antic terme del mateix nom.
Està situat a 1.458 metres d'altitud, enmig del Bosc de Gerdar i de la Mata de València, al peu de la Vall de Cabanes.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya

## Enllaços externs

* Més informació en la seva pàgina Web
# Josep Torrents i Alegre

Josep Torrents i Alegre (Sant Pere de Riudebitlles, 1969) és un arquitecte català.
Va estudiar a l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona (ETSAB), i doctorar en teoria i història, amb la tesi Sinan, Marcantonio Barbaro i els intercanvis entre Venècia i Istanbul. Ha participat en projectes individuals i col·lectius, i ha col·laborat amb institucions com ara les escoles d'arquitectura de Barcelona i del Vallès, el Col·legi d'Arquitectes de Catalunya (COAC) o la Fundació Mies van der Rohe. Ha estat impulsor d'iniciatives culturals com la Biennal d'Art, l'obra sobre paper de Sant Pere de Riudebitlles (2000-2014) o l'exposició «Café des Voyageurs» (2012).
L'any 1999 fou finalista als premis FAD en la categoria d'espais efímers juntament amb el pintor Jaume Amigó. Entre els seus treballs d'arquitectura, destaca el projecte de la casa i el centre cultural a Maâziz (Marroc, 2013); la recent construcció del celler Garcia Muret (Pallars Jussà, 2012) i l'ampliació del celler Pardas (Alt Penedès, 2012).
El 2014 fou el comissari de l'exposició sobre Catalunya a la Biennal de Venècia on va presentar el seu projecte Del fragment i del tot. Aquest projecte il·lustra la capacitat fonamental de l'arquitectura catalana de fusionar el nou amb el vell. Parteix de la Casa Bofarull de Jujol (els Pallaresos, Tarragonès) per posar en relleu un fil conductor de l'arquitectura catalana que també retroba en un seguit d'obres posteriors, com ara l'Espai Transmissor del Túmul/Dolmen Megalític de Seró, a Artesa de Segre, de l'estudi d'Arquitectura Toni Gironés, o l'Espai Públic La Lira, a Ripoll, de RCR Arquitectes+Joan Puigcorbé.

## Referències

* 1 2 «L'arquitecte Josep Torrents representarà Catalunya a la 14a Biennal d'Arquitectura de Venècia amb un projecte que parteix de l'obra de Jujol». Generalitat de Catalunya, 2012. [Consulta: juliol 2013].
* ↑ «Catalunya presentarà "Arquitectures Empeltades", de Josep Torrents i Alegre, a la Biennal d'Arquitectura de Venècia». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 13 de maig 2014. [Consulta: 13 maig 2014].
* ↑ «Un projecte de Josep Torrents inspirat en la Casa Bofarull de Jujol representarà Catalunya a la Biennal d'Arquitectura». Notícies 324, 17-07-2013.
# Oirase

Oirase (おいらせ町; Oirase-chō) és un poble del Japó situat a la prefectura d'Aomori.

## Referències

* ↑ «Aomori (Japan): Prefecture, Cities, Towns and Villages - Population Statistics, Charts and Map» (en anglès).
# Cap de cavall blanc

Cap de cavall blanc és un quadre a l'oli sobre tela del pintor francès Théodore Géricault, datat de 1815, i conservat al museu del Louvre. Aquest retrat mostra un cap de cavall clar amb una mirada profunda, que sorgeix d'un fons fosc.

## Realització

Géricault realitzà aquest quadre abans el seu viatge a Itàlia. Hi marcà el marc d'un número a la tinta. El quadre es va realitzar poc temps abans la seva mort. Ell el considerà com un autoretrat. El quadre compta amb la particularitat d'haver estat realitzat « sense la presència amb un cavall viu », a partir d'un gravat poc conegut de Carle Vernet.

## Descripció

És un quadre figuratiu, representant el cap d'un cavall blanc tractat com un retrat. Anatole France anota que el tractament del conjunt dona al quadre una dimensió fantàstica, el cap del cavall, pàl·lid amb ombres marcades i una aparent cresta al nas, sembla sorgir del fons enfosquit.

## Recorregut del quadre

El quadre es va donar al museu del Louvre l'any 1889.

## Recepció

Aquesta és una de les pintures més famoses de Géricault. El fill del pintor George-Hippolyte Géricault, li agradava especialment, trobant-hi la imatge del seu pare, que mai va arribar a conèixer. Andrée Chedid assenyala que «L'ànima de Gericault es troba en l'ull dret d'aquest cavall i la seva mirada llunyana; aquesta mirada es troba fixada en un altre lloc, en l'absència, en la mort propera». Jean Rochefort testifica igualment la seva admiració per aquesta obra.
L'any 2016, Olivier Supiot realitzà un novel·la gràfica amb aquesta pintura, que va cobrar vida a les galeries del museu del Louvre : El cavall que no volia ser una obra d'art.

## Notes i referències

* ↑ Géricault, étude biographique et critique, avec le catalogue raisonné de l'oeuvre du maître ; par Charles Clément (en francès). París: Didier, 1879.
* ↑ Tesson, Sylvain; Collectif. Cheval Chevaux, No 6, printemps-été 2011: En cavale (en francès). Editions du Rocher, 2011-04-07. ISBN 9782268004617.
* ↑ Michaud, Yves. Le Renouvellement de l'observation dans les sciences (en francès). Éditions Odile Jacob, 2006-04-01, p. 57. ISBN 9782738169846.
* ↑ Tendron, Edith. Anatole France inconnu (en francès). Editions du CEFAL, 1995, p. 123. ISBN 9782871300465.
* ↑ WILLIATTE, Dominique. L'Histoire de la peinture Pour les Nuls (en francès). edi8, 2012-06-21, p. 234. ISBN 9782754042741.
* ↑ Bazin, Germain; Géricault, Théodore. Théodore Géricault: étude critique, documents et catalogue raisonné (en francès). Bibliothèque des arts, 1997. ISBN 9782850472473.
* ↑ Boustani, Carmen. Andrée Chedid. L'Écriture de l'amour (en francès). Flammarion, 2016-10-12, p. 84. ISBN 9782081387256.
* ↑ Garcin, Jérôme. Galops (en francès). Editions Gallimard, 2013-09-10, p. 88. ISBN 9782072489921.
* ↑ «Le cheval qui ne voulait plus être une oeuvre d'art : la nouvelle BD de l'Angevin Olivier Supiot» (en francès). France 3 Pays de la Loire.
# María Isabel Pallarés Banquells

María Isabel Pallarés Banquells (València, 9 de gener de 1905 - València, 13 de febrer de 1986) va ser una actriu valenciana.

## Biografia

Va desenvolupar la seva carrera fonamentalment sobre els escenaris, si bé va realitzar també incursions en cinema i televisió. El seu pare José Pallarés Iranzo era empresari del Teatre Principal de València, per la qual cosa des de molt joveneta va estar vinculada al món de l'espectacle i la seva mare Isabel Banquells Camilleri.
Va debutar en els teatres de Madrid a la fi de la dècada de 1920, integrant-se primer en la companyia de María Palou i després en la de Josefina Díaz de Artigas (amb la qual estrena Vidas cruzadas, de Jacinto Benavente) i ja el 1929 protagonitzava Cuento de aldea, de Luis Fernández Ardavín. En 1931 va passar a la companyia de Benito Cibrián i Pepita Meliá i el 1934 a la d'Irene López Heredia i Mariano Asquerino. Va estrenar obres dels més reconeguts dramaturgs espanyols del segle XX: Antonio Buero Vallejo, (Madrugada, 1953; Hoy es fiesta, 1956)); Miguel Mihura (La bella Dorotea, 1963); Edgar Neville (La vida en un hilo, 1959); Juan José Alonso Millán (El cianuro... ¿solo o con leche?, 1963) o Alejandro Casona (La tercera palabra, 1965). També va interpretar obras de Jacinto Benavente (La malquerida, 1956) i d'autor estrangers (La calumnia, 1961, de Lillian Hellman; Becket, 1962, i Cita en Senlis, 1963 ambdues de Jean Anouilh).
En la pantalla gran destaca la seva participació en alguns títols de tant èxit comercial com Historias de la radio, ¿Dónde vas, Alfonso XII? o Las chicas de la Cruz Roja.
La seva carrera es va prolongar fins a un any i mig abans de la seva mort, treballant en els seus últims anys en les companyies d'Arturo Fernández i Pedro Osinaga.

## Filmografia

* 1985 Los paraísos perdidos
* 1976 Mauricio, mon amour
* 1975 Duerme, duerme, mi amor
* 1973 La curiosa
* 1971 La casa de los Martínez
* 1969 El ángel
* 1969 El día de mañana
* 1966 Nueve cartas a Berta
* 1962 La reina del Chantecler
* 1961 Despedida de soltero
* 1961 Pecado de amor
* 1959 ¿Dónde vas, Alfonso XII?
* 1959 Camarote de lujo
* 1958 Las chicas de la Cruz Roja
* 1958 Una muchachita de Valladolid
* 1958 El pasado te acusa
* 1956 Los ladrones somos gente honrada
* 1955 Historias de la radio

## Televisió

* Estudio 1
** Las viejas difíciles (1981)
** La Venus de Milo (1980)
** Exiliado (1979)
* Novela
** Selma Lagerlöf (1974)
* Visto para sentencia
** La prima Angustias (1971)
* Páginas sueltas
** El club de los corazones antiguos (1970)
* Remite Maribel
** La llave de la despensa (1970)
* Teatro de siempre
** Madrugada (1970)
* Telecomedia de humor
** Todos somos importantes (1966)

## Premis

Va rebre el premi a la millor actriu secundària pel seu paper a Madrugada als Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1957.

## Referències

* ↑ Isabel Pallarés a findagrave.com
* ↑ Falleció la actriz Isabel Pallarés, ABC, 16 de febrer de 1986
* ↑ Obituari al Diari La Vanguardia de 16 de febrer de 1986
* ↑ Féliz Martialay El cine español durante el franquismo, p. 112-116
# Matilde, abadessa de Quedlinburg

Matilde (desembre de 955 - 999), també coneguda com a Mathilda i Mathilde, va ser la primera princesa-abadessa de Quedlinburg. Era la filla d'Otto I, emperador del Sacre Imperi Romanogermànic, i la seva segona esposa, Adelaida de Borgonya.

## Biografia

La seva àvia, Santa Matilde, va fundar l'abadia de Quedlinburg el 936 i la va encapçalar. A l'abril de 966, en una esplèndida cerimònia sol·licitada pel seu pare, als onze anys, la neta i homònima de santa Matilde va ser reconeguda com a abadessa per tots els bisbes i arquebisbes del Sacre Imperi Romano-Germànic .
Un any després d'esdevenir abadessa, la seva àvia va morir, i Matilde va quedar com l'únic membre de la dinastia Otoniana en el regne quan el seu pare i el seu germà Otó van anar a Itàlia. Així, la seva tasca era representar la seva dinastia i governar Saxònia en una situació particularment difícil.
Com a regent, Matilde va celebrar un sínode reformador a Dornberg. El sínode era de caràcter reformador i es referia a l'església d'Alemanya. El 984, presidí una dieta imperial a la seva abadia. A la dieta, Enric el Busca-raons va qüestionar el dret del nebot de Matilda a succeir al seu pare. Matilde va derrotar amb èxit les seves pretensions i va aconseguir l'elecció del seu nebot com a Emperador del Sacre Imperi Romà Germà, per tal de "sostenint l'imperi junts". El 984, Matilda, la seva mare, l'emperadriu Adelaida i la seva cunyada, l'emperadriu Teòfana, es van convertir en corregents per al seu jove nebot, Otó III. Un cronista contemporani va descriure la seva regència com «sense febleses femenines». Matilde aconseguí restaurar la pau i l'autoritat organitzant un exèrcit contra els bàrbars. Va ser lloada pel fet d'assolir els seus objectius sense emprar la força militar, tot i que estava a la seva disposició.
Va morir l'any 999 i va ser succeït per la seva neboda, Adelaida I.
Widukind de Corvey, un cronista històric saxó, va dedicar els seus escrits, entre els quals es troba l'obra més important de la historiografia otoniana, a Matilda.

## Referències

* 1 2 The New Cambridge Medieval History: C. 900-C. 1024. Cambridge University Press, 1999. ISBN 0-521-36447-7 [Consulta: 8 juliol 2009].
* ↑ Jansen, Sharon L. The monstrous regiment of women: female rulers in early modern Europe. Palgrave Macmillan, 2002. ISBN 0-312-21341-7 [Consulta: 8 juliol 2009].
* 1 2 McNamara, Jo Ann. Sisters in arms: Catholic nuns through two millennia. Harvard University Press, 1996. ISBN 0-674-80984-X [Consulta: 8 juliol 2009].
* ↑ Yorke, Barbara. Nunneries and the Anglo-Saxon royal houses. Continuum International Publishing Group, 2003. ISBN 0-8264-6040-2 [Consulta: 11 juliol 2009].
# Matilde Bajer

Pauline Matilde Theodora Bajer (Næstved, 4 de gener del 1840 - Copenhaguen, 4 de març del 1934) fou una activista feminista, sufragista i pacifista danesa.

## Biografia

Pauline Matilde Theodora Schlüter nasqué el 4 de gener del 1840 a Frederikseg, Herlufmagle Sogn, al municipi de Næstved, Dinamarca. Son pare era terratinent. Es casà amb Fredrik Bajer, a qui coneixia des de l'adolescència, i el va convèncer que les dones haurien de tenir la mateixa posició social que els homes. Durant un temps fou presidenta de la Societat Danesa de Dones (Dansk Kvindesamfund), que ajudà a fundar al 1871. El 1885 fou cofundadora de l'ala política de l'Associació de Progrés de les Dones (Kvindelig Fremskridtsforening), que lluità pel sufragi femení i ho aconseguí el 1915.
Bajer també col·laborà amb la Societat Danesa de la Pau (Dansk Fredsforening) a la qual es va dedicar Fredrik. La quàquera i pacifista anglesa Priscilla Hannah Peckover es va reunir amb Fredrik i Matilde en un aplec de dones escandinaves al 1888. Peckover va pagar les despeses de Matilde perquè participàs en reunions internacionals per la pau. Matilde Bajer va morir el 4 de març del 1934 a Copenhaguen.

## Referències

* 1 2 3 Schlüter, 2015.
* ↑ Peckover, Priscilla Hannah, Danske Fredsakademi.

## Bibliografia

* Schlüter, F. «Pauline Matilde Theodora Bajer». Gravsted.dk, 2015. [Consulta: 2 abril 2015].
# Masevaux

Masevaux (en alsacià Màsmínschter) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 2006 tenia 3.603 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 3.326 | 3.385 | 3.601 | 3.328 | 3.267 | 3.329 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1966-1971 | Charles Roth |
| 1971-1983 | Antoine Weiss |
| 1983-2008 | Paul Kachler |
| 2008- | Laurent Lerch |

## Fills il·lustres

* Jacques Louis Battmann (1818-1886) compositor musical i organista.
# Meles d'Atenes

Meles d'Atenes (en llatí Meles, en grec antic Μέλης) fou el pare del poeta ditiràmbic Cinèsies i ell mateix era poeta ditiràmbic d'importància secundària.
Ferècrates el menciona i diu d'ell que era el pitjor de tots els poetes que s'acompanyaven amb cítara de la seva època. Plató, a Gòrgies, diu que les seves recitacions no agradaven i molestaven a l'audiència.

## Referències

* ↑ 2.Meles a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1017
# Mei Qing

Mei Qing (xinès simplificat: 梅清; xinès tradicional: 梅清; pinyin: Méi Qīng), conegut també com a Yuangong i Qushan, fou un pintor, cal·lígraf i poeta xinès que va viure sota la dinastia Qing. Va néixer a Xuanchen, província d'Anhui vers l'any 1623 (alguna font menciona el 1624) en una família d'artistes. Va morir el 1697. Va ser amic de Shitao l'artista més conegut de la tendència individualista.
Mei va destacar com a pintor paisatgista que s'inspirà,per als seus temes,en la Muntanya Groga, lloc que havia visitat diverses vegades. Tenia fama pintar-les de memòria. Com artista va aprendre de Wang Meng- Va crear un estil propi i brillant que va influir a Shitao. Feia servir el pinzell sec i línies ondulants. De les seves obres, entre altre, destaca “El cim Tiandu”. Es troben obres d'aquest pintor als museu següents: Acadèmia d'Art de Honolulu (Estats Units), Museu d'Antiguitats de l'Extrem Orient d'Estocolm (Suècia), Museu d'Art de Cleveland (Estats Units), Museu Guimet de París (França), Museu del Palau de Pequín (Xina) i Museu de Xangai (Xina).

## Bibliografia

* Cultivated Landscapes: Chinese Paintings from the Collection of Marie-Hélène and Guy Weill. The Metropolitan Museum of Art. Pàgs 7, 55-57, 62.66, 68-78, 87-89, 196-197 i 199-203...
* Chinese Landscape Painting as Western Art History de James Elkins. Pàg. 117.
* Dictionnaire des peintres,sculpteurs, dessinateurs et graveurs (.Dictionnaire Bénézit) d'E.Bénézit,
* Forgeries Signed as Mei Qing: Mount Huang Paintings de Shwu-Ching Lee,Artibus Asiae.Vol. 66, No. 1 (2006), pp. 41–88
* Pintures de l'Escola Huangshan (en pinyin:Mei Qing: Huangshan tu ce). Xangai. ISBN 7532205258 / ISBN 9787532205257. Text en llengua xinesa

## Referències

* Part del contingut d'aquest article procedeix dels articles de Wikipedia en llengua anglesa i francesa dedicats a aquest artista.

## Enllaços externs

* http://www.huangshantour.com/english/ReadNews.asp?NewsID=117
* http://www.china-on-site.com/pages/painter/1113.php Arxivat 2009-01-05 a Wayback Machine.
# Matt Qvortrup

Matt Qvortrup (Dinamarca, segle XX) és un politòleg i advocat danès. És considerat un expert en estudis comparatius sobre les constitucions, política europea i democràcia directa.
Qvortrup va néixer a Dinamarca, però va créixer als afores de Toronto, al Canadà. Des de ben jove va mostrar un gran interès per la política, en particular pel moviment independentista al Quebec. En l'any 2000, Qvortrup va obtenir el seu doctorat en política al Brasenose College de la Universitat d'Oxford i també té un títol en Dret de la Universitat de Londres.
Actualment, és professor de Ciències Polítiques Aplicades i Relacions Internacionals a la Universitat de Coventry, al Regne Unit. També és col·laborador de la revista Philosophy Now i mitjans de comunicació com la BBC i el Bloomberg.

## Obres

* 2016: Angela Merkel: Europe's Most Influential Leader

## Referències

* 1 2 Barnils, Andreu. «Matt Qvortrup:"Si voleu la independència aniria a buscar els americans abans que a la UE"». VilaWeb, 28-01-2023. [Consulta: 10 febrer 2023].
* 1 2 3 4 «Matt Qvortrup». Revista Idees, 25-02-2021. [Consulta: 10 febrer 2023].
* 1 2 «Matt Qvortrup» (en anglès britànic). [Consulta: 17 febrer 2023].
# Matt Zemlin

Matthias Zemlin (Hamburg, 11 de setembre de 1980) és un actor, productor, pianista, compositor i director. Productor i director els crèdits del qual inclouen la producció europea Dirty money (2013) i produccions de Bollywood com Wanted (2009), Aakrosh (2010), Dabangg (2010) i Rockstar (2011) que es va distribuir internacionalment
Mat Zemlin repetidament ha aparegut en espectacles de la televisió alemanya com Einsatz in Hamburg i papers en pel·lícules de produccions internacionals com Brain Dead (2007),The Sky Has Fallen (2009), Henri 4 (2010), King of the Underground (2011) i Closer Than Love (2013).

## Filmografia
### Director

* 2013: Dirty Money

### Actor

* 1989: Dieter & Andreas
* 2007: Braindead
* 2008: Einsatz in Hamburg (sèrie de TV)
* 2009: The Sky Has Fallen
* 2010: Henri 4
* 2010: Kiss & Kill
* 2010: Backyard Story
* 2010: Bad Hero
* 2011: King of the Underground
* 2013: Closer Than Love
* 2013: Deaf Spoof

### Productor

* 2009: Wanted
* 2010: Bad Hero
* 2010: Aakrosh
* 2010: Dabangg
* 2011: Desi Boyz
* 2011: Rockstar
* 2012: Fools on the Hill

### Pianista

* 2009: Evocator
* 2010: Bad Hero
* 2012: Plan de 40 Puntos

### Compositor;

* 2009: Evocator
* 2010: Bad Hero
* 2012: Plan de 40 Puntos
* 2013: Dance All Night
* 2013: Sumeria

## Referències

* ↑ «Der Blick geht nach Hollywood.». Muehlacker Tagblatt, 15-01-2013. Arxivat de l'original el 2015-02-04. [Consulta: 4 febrer 2015].
* ↑ «Matt Zemlin, Titel Producent (producer credits)». DVD City Copenhagen.
* ↑ «Celebrity profile Matt Zemlin». India on a Page. Arxivat de l'original el 2015-02-10. [Consulta: 29 desembre 2017].
* ↑ «TV Serie: Einsatz in Hamburg.». Hörzu Magazine/Sky Television. Arxivat de l'original el 2015-02-04. [Consulta: 4 febrer 2015].
* ↑ «Brain Dead - A Mind is a terrible thing to taste to taste.».
* ↑ «A post-apocalyptic love story.». Moviehits. Arxivat de l'original el 2016-01-23. [Consulta: 4 febrer 2015].
* ↑ «Doku Heimat Historie/ Universum-Film Henri 4.». HDK AG/Universum Film. Arxivat de l'original el 2015-02-04. [Consulta: 4 febrer 2015].
* ↑ «Film rentals: Matt Zemlin.». cinemagia imedia SE.
* ↑ Arxivat 2015-02-04 a Wayback Machine. Muehlacker Tagblatt: Der Blick geht nach Hollywood
* ↑ Beforeitsnews: A new star is born
* ↑ A Mind is a terrible thing to taste
* ↑ «TV Serie: Einsatz in Hamburg». Arxivat de l'original el 2015-02-04. [Consulta: 4 febrer 2015].
* ↑ «Moviehits: The Sky Has Fallen». Arxivat de l'original el 2016-01-23. [Consulta: 4 febrer 2015].
* ↑ «Doku Heimat Historie/ Universum-Film Henri 4». Arxivat de l'original el 2015-02-04. [Consulta: 4 febrer 2015].
* ↑ DVD One: Kiss & Kill
* ↑ «Bad Hero: Jason known as the boss of the drug dealer's playground catches a man kidnapping TV star Linda Murphy.». Arxivat de l'original el 2015-02-03. [Consulta: 4 febrer 2015].
* ↑ cinemagia - rentals: Matt Zemlin
* ↑ Filme Matt Zemlin
* ↑ DVD City Matt Zemlin, Titel Producent
* ↑ Matt Zemlin - composer credits

## Enllaços externs

* Matt Zemlin Facebook Fan Page
* Footage Network - Matt Zemlin Arxivat 2015-02-10 a Wayback Machine.