OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Palazzo della Pilotta

El Palazzo della Pilotta és un centre d'edificis situats entre Piazzale della Pastura i la zona de Lungoparma, al centre històric de Parma, regió d'Emília-Romanya, Itàlia. El seu nom deriva del joc de pilota al qual jugaven els soldats espanyols destacats a la ciutat de Parma.

## Història

Construït al voltant del 1583, durant els últims anys del govern d'Octavi Farnese, Duc des de 1556 fins 1586, es va desenvolupar al voltant del corredor (Corridore) que connecta la torre de l'homenatge anomenada Rocchetta, de la que queden rastres a un costat del riu Parma, al Palau Ducal. Una última obra, iniciada el 1622 per iniciativa del duc Ranuccio I (de 1592 a 1622), mai va ser acabada. La façana de la Piazza della Ghiaia ha desaparegut i l'església Dominicana de Sant Pere annexa va ser demolida recentment.
El complex existent inclou tres patis: el Cortile di San Pietro Martire (ara més conegut com a Cortile della Pilotta); el Cortile del Guazzatoio (originalment della pilota); i el Cortile della Racchetta. La Pilotta contenia els estables i les residències; el Saló de l'Acadèmia i altres habitacions i un saló gegantesc, que més tard es va convertir en el Teatre Farnese.
Acabat el domini de la família Farnese a Parma, gran part dels béns mobles del palau van ser retirats pel llavors duc Carles I, més tard rei d'Espanya, i traslladats a Nàpols en la dècada de 1730. La Biblioteca Palatina es va establir aquí cap al 1769. Entre altres personatges, Isabel Farnese, reina d'Espanya, va néixer al Palazzo della Pilotta el 1692.

## El Palau avui dia

El 2015, l'edifici contenia, a part de la Biblioteca, una sèrie d'institucions culturals i museus:
* Museo archeologico nazionale di Parma Il monumento a Giuseppe Verdi.
* Istituto d'Arte Paolo Toschi
* Biblioteca Palatina
* Museo Bodoniano
* Teatro Farnese
* Galleria Nazionale di Parma

## Galleria de fotos

* El cortile della Pilotta
* El cortile del Guazzatoio
* Galeria o pòrtic de la Pilotta
* Passeig per als vianants que va de via Garibaldi al Palazzo della Pilotta
* Palazzo della Pilotta

## Referències

* 1 2 3 4 «Web oficial Palazzo della Pilotta». Arxivat de l'original el 2017-05-07. [Consulta: 20 agost 2016].
* ↑ «Bodoni Museum». briar press official website. briar press. [Consulta: 23 octubre 2009].

## Vegeu també

* Joc de pilota
* Pilota de vent

## Enllaços externs

* Amici della Pilotta
# Pardal del pare David

El pardal del pare David (Pyrgilauda davidiana) és una espècie d'ocell de la família dels passèrids (Passeridae) que habita planures amb zones d'herba de Mongòlia i zones limítrofes del sud de Sibèria i nord de la Xina.

## Referències

* ↑ «Pardal del pare David». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2022(català)
# Pardal pàl·lid

El pardal pàl·lid o pardal roquer pàl·lid (Carpospiza brachydactyla) és una espècie d'ocell de la família dels passèrids (Passeridae) i única espècie del gènere Carpospiza von Müller, 1854, si bé s'ha inclòs a Petronia. Habita zones àrides esguitades de vegetació al sud-est de Turquia, Pròxim Orient, nord d'Iraq, l'Iran, Aràbia Saudí, Armènia i sud de Turkmenistan.

## Referències

* ↑ «Pardal pàl·lid». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2022(català)
* ↑ Fitxa del pardal roquer pàl·lid a Birdguides Arxivat 2012-11-08 a Wayback Machine. Rev. 20/01/2013 (anglès)
# Pardal dels sacsaüls

El pardal dels sacsaüls és una espècie d'ocell de la família dels passèrids (Passeridae)

## Hàbitat i distribució

Habita riberes, matolls, ciutats, conreus i oasis de zones àrides d'Àsia, al sud del Kazakhstan, Turkmenistan, sud de Mongòlia i nord de la Xina.

## Referències

* ↑ «Pardal dels sacsaüls». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2022(català)
# Partit dels Treballadors i Camperols del Nepal

El Partit dels Treballadors i Camperols del Nepal (Nepal Workers Peasants Party) fou un partit comunista del Nepal.
Es va fundar el 1976 per Narayan Man Bijukchhe àlies camarada Rohit, amb centre principal a Bhaktapur i es va dir Organització de Treballadors i Camperols del Nepal.
El 1981 es va dividir en dos faccions: la de Rohit (que va agafar el nom de Partit) i la de Hareram Sharma que va continuar com Organització de Treballadors i Camperols del Nepal.
Reunificades les dos faccions sota el nom de Partit dels Treballadors i Camperols del Nepal,, va participar en les eleccions de 1991 sense èxit.
El 1992 es va aliar al Samyukta Jana Morcha, al Partit Comunista del Nepal (Marxista-Leninista-Maoista) o Communist Party of Nepal (Marxist-Leninist-Maoist), al Partit Comunista del Nepal i a la Lliga Comunista del Nepal (Nepal Communist League).
Organitzacions de masses:
* Nepal Revolutionary Youths' Union
* Nepal Revolutionary Students' Union
* Nepal Revolutionary Women's Union
* Nepal Revolutionary Teachers' Union
* Nepal Revolutionary Peasants' Union
# Pere Gonçal Aguiló Fuster

Pere Gonçal Aguiló Fuster o Pedro Gonzalo Aguiló Fuster va ser un empresari, regidor i diputat manacorí al Parlament de les Illes Balears per Unió Mallorquina.
Entrà de regidor a l'Ajuntament de Manacor al 1972.
A partir del 14 de març de 1984 passà a ser nou vicepresident del Parlament de les Illes Balears.
Des de 1996 fou president del Club Nàutic de Porto Cristo.
Conseller delegat d'Hiper Manacor. Vicepresident d'Asepeyo Illes Balears.

## Referències

* ↑ El nuevo consistorio PDF (castellà)
* ↑ Pedro Gonzalo Agulló renuncia a su escaño en el Consell de Mallorca PDF (castellà)
* ↑ BOPIB 14 de Juliol 1986 PDF
* ↑ ÒRGANS DE LA I LEGISLATURA PDF
* ↑ Un pequeño gran club en el Llevant de Mallorca Arxivat 2016-06-27 a Wayback Machine. PDF
* ↑ BORME 123 de 30/6/2008
* ↑ Órganos consultivos - Asepeyo Arxivat 2019-01-30 a Wayback Machine. PDF (castellà)
# Peuples et frontières

Peuples et frontières fou una revista mensual regionalista francesa desapareguda, publicada entre 1937 i 1939 (25 números).
Peuples et frontières fou l'òrgan on s'aplegaren els partits autononomistes anteriors a la Segona Guerra Mundial, alguns d'ells profeixistes i pronazis. Yann Fouéré fou el director de Peuples et frontières, i més tard Yves Delaporte.
Peuples et frontières va editar un Bulletin des minorités nationales creat per Olier Mordrel el 1936. Aquest, qui era col·laborador eventual, havia organitzat a París, amb Yann Fouéré La Patrie interdite, una mena de petit comitè de redacció. El triangle Bretanya-Flandes-Alsàcia era la pedra angular de la publicació. Ell n'assumia la tasca principal de la redacció, l'abat Jean-Marie Gantois assumia la responsabilitat de la part flamenca, Hermann Bickler, el de la crònica alsaciana i Petru Rocca s'ocupava de la rúbrica corsa.
# Peupilosos

Els peupilosos (de l'original en anglès: Harfoots) són una subraça dels hòbbits que vivien a la Comarca. Pertanyen al legendarium creat per J. R. R. Tolkien i en la novel·la El Senyor dels Anells.

## Descripció

Eren el grup més nombrós i es caracteritzaven per tenir la pell més fosca i un cos més petit i robust, no feien servir calçat i els seus peus estaven coberts de borrissols molt resistents. Però, en canvi, eren barbamecs (no tenien pèls a la cara) amb unes celles ben poblades. Les seves mans i peus eren nets i àgils.
Els agradaven les terres altes i els turons, per la qual cosa sempre van viure en coves i túnels, amb l'amistat dels nans.

## Història

Originalment, vivien en els contraforts de les Muntanyes Boiroses, a les valls del riu Ànduin, entre el Gladio i la regió que més endavant hom coneixeria com a l'Aguiler o el Gran Repeu, pròxima al Pas Alt.
Va ser el primer poble dels hòbbits en desplaçar-se cap a l'oest. Van travessar el Pas Alt al voltant de l'any 1050 de la Tercera edat del sol i van instal·lar-se temporalment en les terres pròximes als weather hills. Prop del 1300 T.E., finalment es van instal·lar al poble de Bree.
A Èriador van ser coneguts pels dúnedain del nord que els van donar el nom de perianath, mot síndarin que significa en llengua comuna «mitjans». Consideraven els seus germans els fallohides com a millors i més capacitats, per la qual cosa en van triar a molts com als seus caps i, d'aquests, molts els van conduir en tot el seu viatge.

## Origen del nom

Segons Tolkien en la seva guia, el nom original en anglès «harfoots» és una variant d'un antic nom (possible origen dels hòbbits) «hairfoots» que segons l'autor significa 'un amb els peus peluts'. El nom és la combinació de «hair» ('cabells') i «foots» ('peus', és una forma no normativa car el plural de «foot» és «feet»). En català s'ha traduït com a «peupilosos», unint «peu» amb «pilosos» ('peluts').

## Referències

* 1 2 3 4 Pujol Tubau, Miquel. Traduir la Terra Mitjana: La traducció de referents culturals i jocs de paraules en «El senyor del anells» (tesi). Universitat de Vic, juny 2008, p. 107.
* ↑ «Conoce a los Harfoot, los nuevos hobbits de El Señor de los Anillos: Los Anillos de Poder» (en castellà), 28-08-2022. [Consulta: 2 setembre 2022].
* 1 2 3 Edwardspublished, Molly. «Are Harfoots the same as Hobbits? What's the difference?» (en anglès), 02-09-2022. [Consulta: 2 setembre 2022].
# Pere Cabot i Roldós

Pere Cabot i Roldós (Barcelona, 1876 - Barcelona, 3 de setembre de 1907) fou un futbolista català de la dècada de 1900.

## Trajectòria

Fou un dels membres fundadors del FC Barcelona, essent qui va inscriure el club en el registre d'associacions l'any 1902. Va ser directiu del club entre 1901 i 1903 i jugador entre 1899 i 1902. Només jugà un partit oficial a la Copa Macaya l'any 1901 i 26 partits no oficials. El 1902 es penjà al coll la Medalla de la Federació Gimnàstica Espanyola jugant amb el segon equip 9 dels 12 partits de què constava el torneig. Va morir molt jove a causa d'una malaltia.

## Referències

* ↑ La Vanguardia. Barcelona, Any XXVI n.12459 p.9 (5 de setembre de 1907)
* 1 2 3 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «El "Barcelona Foot-Ball Club" está de verdadero luto...». Mundo Deportivo, 05-09-1907. [Consulta: 1r abril 2015].
# Pericoma maurum

Pericoma maurum és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Nova Zelanda.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
# Paralaubuca barroni

Paralaubuca barroni és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 15 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a les conques dels rius Mekong i Chao Phraya.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Rainboth, W.J. 1996. Fishes of the Cambodian Mekong. FAO Species Identification Field Guide for Fishery Purposes. FAO, Roma, Itàlia. 265 p.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Parkinsonisme

El parkinsonisme és una síndrome neurològica caracteritzada per tremolor, hipocinèsia, rigidesa i inestabilitat postural. Les causes subjacents són molt nombroses i el seu diagnòstic pot ser complex. Tot i que la malaltia de Parkinson és la causa més coneguda, hi ha tot un ventall d'etiologies que poden portar a símptomes similars, com ara toxines, malalties metabòliques, i moltes altres. La causa més freqüent d'aparició de parkinsonisme és l'efecte advers de medicacions, com ara els neurolèptics (sobretot les fenotiazines, però també altres com ara l'haloperidol) i, més rarament, antidepressius.

## Referències

* ↑ Aminoff MJ, Greenberg DA, Simon RP. Clinical Neurology. 6th. Lange: McGraw-Hill Medical, 2005, p. 241–5. ISBN 0071423605.
* ↑ Tuite PJ, Krawczewski K «Parkinsonism: a review-of-systems approach to diagnosis». Seminars in neurology, 27, 2, 2007, pàg. 113–22. DOI: 10.1055/s-2007-971174. PMID: 17390256.
* ↑ Christine CW, Aminoff MJ «Clinical differentiation of parkinsonian syndromes: prognostic and therapeutic relevance». Am. J. Med., 117, 6, 2004, pàg. 412–9. DOI: 10.1016/j.amjmed.2004.03.032. PMID: 15380498.
# Pedro Varela Olivera

* No s'ha de confondre amb José Pedro Varela.
Pedro José Varela Olivera (Florida, 22 de febrer de 1837 - Montevideo, 1906), va ser un polític i sociòleg uruguaià, President de la República (interí) el 1868 i Governador Provisori de 1875 a 1876.
Partidari del General Venancio Flores, va integrar el seu govern i, després de l'acabament del govern d'aquest, va exercir el Poder Executiu com a President del Senat del 15 de febrer a l'1 de març de 1868.
Senador entre 1868 i 1869 i després entre 1871 i 1874. Després del motí militar del 15 de gener de 1875 va ser designat com a Governador Provisori, càrrec que va exercir fins i tot que, enfrontat amb Lorenzo Latorre, va renunciar el 10 de març de 1876.
Durant el govern de Latorre va viure exiliat a Buenos Aires, retornant després a l'Uruguai. Sense activitat política posterior, va morir a Montevideo el 1906, en la pobresa i l'oblit.

## Vegeu també

* Máximo Santos

## Enllaços externs

* Presidència de l'Uruguai Arxivat 2011-02-24 a Wayback Machine. (castellà)
* El naixement de l'Uruguai modern la segona meitat del segle XIX Arxivat 2014-10-06 a Wayback Machine. (castellà)
# Penvénan

Penvénan (en bretó Perwenan) és un municipi francès, situat a la regió de Bretanya, al departament de Costes del Nord. L'any 1999 tenia 2.434 habitants. El 16 de gener de 2007 el consell municipal va aprovar la carta Ya d'ar brezhoneg. A l'inici del curs 2007 el 24% dels alumnes del municipi eren matriculats a la primària bilingüe.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 2.465 | 2.508 | 2.614 | 2.450 | 2.489 | 2.434 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Fernand Le Duc | |
| 2008- | Michel Deniau | |

## Referències

* ↑ (francès) Ofis ar Brezhoneg: Enseignement bilingue
# Phanoperla hubleyi

Phanoperla hubleyi és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids que es troba al Vietnam. El seu nom científic honora la figura de B. Hubley, el qual col·leccionà l'holotip i d'altres materials emprats en el seu estudi.

## Descripció

* Els adults conservats en alcohol presenten un color pàl·lid sense taques fosques al cap, ales igualment pàl·lides amb la nervadura de color marró pàl·lid i les potes marrons pàl·lides.
* Les ales anteriors dels mascles fan 7,5 mm de llargària.

## Referències

* ↑ Banks, 1938. Jour.Fed.Malay States Mus. 18(2):221.
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Sivec & Stark, 2010. Illiesia 6(10):101.
* ↑ Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* 1 2 3 Ignac Sivec i Bill P. Stark, 2010. Seven new species of Phanoperla (Banks) from Vietnam and Thailand (Plecoptera: Perlidae). Illiesia 2010 6(10):98-112. (anglès)

## Bibliografia

* Baumann, R.W., 1982. Plecoptera. A: Parker, S.P., Synopsis and Classification of Living Organisms, vol. 2. McGraw-Hill. Nova York: 389-393.
* Grimaldi, D.; Engel, M. S. Evolution of the Insects (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 9780521821490.
* Zwick, P. Insecta: Plecoptera: phylogenetisches System und Katalog (en alemany). Walter de Gruyter, 1973. ISBN 9783110045512.
* Zwick, P., 2000: Phylogenetic System and Zoogeography of the Plecoptera. Annual Review of Entomology. Vol. 45: 709-746. Arxivat 2022-10-17 a Wayback Machine.
# Pembina

Pembina és una població dels Estats Units a l'estat de Dakota del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 642 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pembina tenia 642 habitants, 250 habitatges, i 177 famílies. La densitat de població era de 326,2 hab./km².
Dels 250 habitatges en un 35,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,8% hi vivien parelles casades, en un 5,2% dones solteres, i en un 28,8% no eren unitats familiars. En el 26,8% dels habitatges hi vivien persones soles l'11,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,57 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,12.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,4% tenia menys de 18 anys, un 4,8% entre 18 i 24, un 29% entre 25 i 44, un 24% de 45 a 60 i un 12,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 105 homes.
La renda mediana per habitatge era de 55.536 $ i la renda mediana per família de 59.722 $. Els homes tenien una renda mediana de 35.250 $ mentre que les dones 26.125 $. La renda per capita de la població era de 20.278 $. Entorn del 4,5% de les famílies i el 7,7% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pembina». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pembina». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 9 agost 2010].
# Pierluigi Rottigni

Pierluigi Rottigni (Vertova, 16 de desembre de 1947) és un antic pilot d'enduro italià que va guanyar quatre campionats d'Itàlia i va obtenir una victòria individual i una per equips al Vas d'argent als Sis Dies Internacionals (ISDT).

## Biografia

Rottigni va debutar en competicions d'enduro el 1964. El 1968 va guanyar el campionat d'Itàlia de 100 cc amb una Moto Morini. El 1972 va canviar a SWM i amb aquesta marca va ser tercer al Campionat d'Europa de 125 cc. El 1973 va guanyar la Valli Bergamasche i fou subcampió d'Europa, un èxit que va repetir els dos anys següents. El 1974 va obtenir la victòria individual en la categoria dels 125cc als ISDT de Camerino (Itàlia). El 1975 va guanyar el campionat d'Itàlia de 125 cc i, com a membre de la selecció italiana, el Vas d'argent als ISDT de l'illa de Man.
El 1976 va passar a la categoria de 175 cc i en va ser tercer al Campionat d'Europa. Als ISDT hi va guanyar una medalla d'or i va acabar tercer amb l'equip italià al Vas d'argent. Els anys 1977 i 1978 va tornar a guanyar el campionat d'Itàlia de 125 cc amb una SWM.
Un cop retirat de les competicions el 1982, Rottigni va esdevenir director tècnic de la selecció italiana d'enduro. Sota la seva direcció, la selecció va guanyar dos Trofeus (1986 i 1989) i dos Trofeus Júnior (1986 i 1988) als ISDE. Del 1990 al 1995, Pierluigi Rottigni va dirigir l'equip d'enduro d'Aprilia.

## Referències

* ↑ «1974» (en italià). six-days.org. [Consulta: 14 juliol 2023].
* ↑ «ISDE PALMARES SINCE 1913» (en anglès). fim-isde.com. FIM. [Consulta: 22 maig 2023].
* 1 2 «Pierluigi Rottigni» (en italià). motowinners.it. Arxivat de l'original el 2013-11-23. [Consulta: 13 agost 2011].
# Pierrotita

La pierrotita és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany al grup de la sartorita. Rep el nom en honor del mineralogista francès Roland Pierrot (1930-1998). Va ser cap del departament de mineralogia i secretari general del Servei Geogràfic Nacional de BRGM.

## Característiques

La pierrotita és un sulfur, una sulfosal de fórmula química Tl₂(Sb,As)$_{10}$S$_{16}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1969. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la pierrotita pertany a «02.HC: Sulfosals de l'arquetip SnS, amb només Pb» juntament amb els següents minerals: argentobaumhauerita, baumhauerita, chabourneïta, dufrenoysita, guettardita, liveingita, parapierrotita, rathita, sartorita, twinnita, veenita, marumoïta, dalnegroïta, fülöppita, heteromorfita, plagionita, rayita, semseyita, boulangerita, falkmanita, plumosita, robinsonita, moëloïta, dadsonita, owyheeïta, zoubekita i parasterryita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Jas Roux, a la localitat de La Chapelle-en-Valgaudemar (Provença – Alps – Costa Blava, França). També ha estat descrita al dipòsit d'or de Vorontsovskoe, a l'óblast de Sverdlovsk (Rússia), i a la prospecció de tal·li de Little Valley, al comtat de Tooele (Utah, Estats Units). Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Pierrotite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 maig 2021].
# Pionites

Pionites és un gènere d'ocells de la família dels psitàcids.

## Llista d'espècies

Aquest gènere ha estat classificat en 4 espècies:
* lloro capnegre (Pionites melanocephalus).
* lloro cap-rós (Pionites leucogaster).
* lloro camanegre (Pionites xanthomerius).
* lloro cuagroc (Pionites xanthurus).

## Referències

* ↑ Josep del Hoyo i Nigel J. Collar. Illustrated checklist of the birds of the world. Vol.1, Non passerines, 2014
# Pionus

Pionus és un gènere d'ocells de la família dels psitàcids.

## Llista d'espècies

S'han descrit 9 espècies dins aquest gènere:
* lloro bec-roig (Pionus sordidus).
* lloro capblau (Pionus menstruus).
* lloro carapigallat (Pionus seniloides).
* lloro d'ales bronzades (Pionus chalcopterus).
* lloro de corona blanca (Pionus senilis).
* lloro de Maximilià (Pionus maximiliani).
* lloro fosc (Pionus fuscus).
* lloro pitblau (Pionus reichenowi).
* lloro tumultuós Pionus tumultuosus).

## Referències

* ↑ Josep del Hoyo i Nigel J. Collar. Illustrated checklist of the birds of the world. Vol.1, Non passerines, 2014
* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d'Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. Edició: TERMCAT, 2017
# Pietat (Juan de Juni)

Pietat és una obra de terracota i fusta policromada de l'escultor Juan de Juni datada cap al 1537. Actualment forma part de la col·lecció permanent del Museu Frederic Marès i n'és una de les obres més destacades.
Segons la guia del museu, és l'únic museu català en què es pot admirar permanentment una obra de Juan de Juni. Aquest tema, la Pietat, va ser recurrent en diversos relleus de l'autor.

## Descripció i anàlisi

Realitzada en terracota, recull el moment en què la Verge sosté en els braços el cos del seu fill mort. S'ha perdut la creu, de fusta igual que la base, que completava la representació.
És una composició molt dinàmica en la qual les forces es disparen en totes les direccions. La sinuositat de la figura demostra l'habilitat de l'artista i el seu coneixement de la teoria manierista de la contemplació des de múltiples punts de vista. La Verge —amb un gest d'imploració — està asseguda a terra i fa un moviment arquejat; avança la cama cap endavant mentre el seu braç dret s'estira cap enrere. El cos del Crist s'adapta pesadament a la falda de Maria. Els seus braços i les seves cames cauen inertes i el cap penja per darrere en un gest patètic. Mare i fill transmeten un gran sentiment tràgic en els rostres. La reduïda mida que té fa pensar que estava destinada a un petit oratori.

## Autor

Juan de Juni va néixer a França, probablement a Joigny, d'aquí el seu nom castellanitzat, i es va formar a Itàlia, on va conèixer l'escultura clàssica i l'obra dels grans artistes del primer Renaixement. Va ser allà, així mateix, on va aprendre a treballar el fang, material dúctil que li permetia modelar les seves figures amb un gran naturalisme. Va desenvolupar gran part de la seva activitat entre Lleó i Valladolid, i se'l considera una de les figures clau del Renaixement hispànic.

## Referències

* 1 2 Guia. Museu Frederic Marès, 2011, pàg. 78-79. ISBN 978-84-9850-335-7
* 1 2 3 Pietat (sala 21) Museu Frederic Marès