OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Conjunt del barranc de la Sallent: Gemenes i Gelat

Els estanys de Gémena de Dalt i Gémena de Baix i l'Estany Gelat es troben al Circ de Gémena, a la vall de Boí, a la falda del Comoloforno (3033 m). Els dos primers tenen unes 8 ha i es troben a una altitud al voltant dels 2250 m. El Gémena de dalt és una mica més profund que el de baix (34 i 21 m, respectivament).
La conca, d'unes 350 ha, té una important proporció de tarteres, sobretot a la part alta. La vegetació consta principalment de gespets (prats de Festuca eskia), amb alguns neretars (matollars de Rhododendron ferrugineum) i pinedes de pi negre (Pinus uncinata) a la part més baixa, i alguns prats de sudorn (F. paniculata), Carex curvula i de F.airoides o de F. yvesii. En cap dels tres hi ha fan erògames aquàtiques. Són molt oligotròfics degut a una baixa concentració de nutrients, típica dels estanys d'alta muntanya.
Als dos estanys de Gémena s'hi ha introduït la truita comuna (Salmo trutta) per poder explotar els estanys per a la pesca recreativa, en canvi l'estany Gelat es conserva encara en condicions originals.
L'estat ecològic és Bo als dos Gémena i Molt Bo al Gelat segons la classificació de la Directiva Marc de l'Aigua. Tots tres estanys es troben dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici, que en garanteix un bon estat de conservació.

## Referències

* 1 2 «Conjunt del barranc de la Sallent: Gemenes i Gelat». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 2 setembre 2014].

## Vegeu també

* Barranc de Sallent
* Circ de Gémena
# Posidonia

* Per a altres significats, vegeu «Posidonia (desambiguació)».
Posidonia és l'únic gènere de la família monotípica de les posidoniàcies (Posidoniaceae), una família de plantes angiospermes aquàtiques marines de l'ordre de les alismatals, dins del clade de les monocotiledònies (monocots).

## Distribució

La seva distribució abasta la Mediterrània i el mar situat al sud i al sud-oest d'Austràlia.
A la Mediterrània només es troba la Posidonia oceanica, on forma extenses praderies o herbeis que constitueixen la base d'un ric biòtop on viuen moltes espècies de peixos i invertebrats. La resta de les espècies són australs.
Les praderies de Posidonia oceanica que es troben al parc natural de ses Salines, entre Eivissa i Formentera, van ser declarades Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO, el 1999.

## Descripció

Són plantes herbàcies perennes rizomatoses que viuen completament submergides al mar, Les fulles tenen forma de cinta, les flors són hermafrodites o masculines i apareixen en inflorescències cimoses, pedunculades i amb bràctees. El fruit és una baia.

## Taxonomia

El gènere Posidonia va ser descrit per primer cop l'any 1805 al segon volum de la publicació Annals of Botany pel botànic alemany Karl Dietrich Eberhard Koenig (1774 – 1851).
La família va ser publicada per primer cop l'any 1895 a l'obra A student's text-book of botany pel botànic britànic Sydney Howard Vines (1849 – 1934).

### Espècies

Dins del gènere Posidonia es reconeixen les espècies següents:
* Posidonia angustifolia Cambridge & J.Kuo
* Posidonia australis Hook.f.
* Posidonia coriacea Cambridge & J.Kuo
* Posidonia denhartogii J.Kuo & Cambridge
* Posidonia kirkmanii J.Kuo & Cambridge
* Posidonia oceanica (L.) Delile - alga dels vidriers
* Posidonia ostenfeldii Hartog
* Posidonia robertsoniae J.Kuo & Cambridge
* Posidonia sinuosa Cambridge & J.Kuo

### Sinònims

Els següents noms científics són sinònims de Posidonia:
* Sinònims homotípics
* Caulinia DC.
* Kernera Willd.
* Sinònims heterotípics
* Aegle Dulac
* Alga Boehm.
* Posidonion St.-Lag.
* Taenidium Targ.Tozz.

## Referències

* 1 2 «Posidoniaceae» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 27 gener 2023].
* ↑ Byng et al., Judd, p. 3, 15.
* ↑ «POSIDONIACEAE» (en anglès). Angiosperm Phylogeny Website, version 14, 01-07-2017. [Consulta: 27 gener 2023].
* 1 2 3 «Posidonia» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 27 gener 2023].
* ↑ «Addition to M. CAVOLINI's Treatise on Zostera Oceanica» (en anglès i llatí). Annals of Botany [Londres], vol. 2, 1805, pàg. 95-96.
* ↑ Vines, 1895, p. 553.

## Bibliografia

* Byng, J. W.; Chase, Mark W.; Christenhusz, M. J. M.; Fay, Michael F.; Judd, W. S.; Mabberley, D. J.; Sennikov, A. N.; Soltis, Douglas E.; Soltis, Pamela S.; Stevens, Peter F. «An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG IV». Botanical Journal of the Linnean Society, vol. 181, n. 1, 01-05-2016. DOI: 10.1111/boj.12385.
* Vines, Sydney Howard. A student's text-book of botany (en anglès). Reimpressió 1896. Londres: S. Sonnenschein & Company, 1895.
# Racha Vema Reddy

Racha Vema Reddy (rei 1420-1434), fou fill i successor de Pedakomati Vema Reddy com a rei de Kondavidu.
Racha fou un governant cruel que va oprimir als seus súbdits. Fou assassinat per un dels seus propis subjectes. La mort de Racha Vema va posar final al regne Reddy de Kondavidu. No obstant la branca oriental de Rajahmundry encara romania al poder.

## Referències

* ↑ by A.BALAMURALI .,B.E., M.C.A., M.B.A., M.Phil., (Ph.D). «A History of Reddiyars». WordPress.com. [Consulta: 1r gener 2017].
# Amdalai

Amdalai és un poble de l'oest de Gàmbia. En 2013, el cens era 1.626; 811 homes (49.9%) i 815 dones (50.1%). La ciutat és un important pas fronterer cap a Karang, al Senegal.

## Referències

* ↑ «2013 - Population and Housing Census - Directory of Settlement». Gambia Bureau of Statistics, 2013.
* ↑ «No one allowed to Cross Karang-Amdalai Border» (en anglès). [Consulta: 2 desembre 2020].
# Hohatzenheim

Hohatzenheim (en alsacià Àtzne) és un antic municipi i actual municipi delegat francès, situat a la regió del Gran Est, al departament del Baix Rin. L'any 1999 tenia 231 habitants.
A finals del 2015 es va unir als municipis de Gingsheim, Mittelhausen i Wingersheim per crear el nou municipi de Wingersheim les Quatre Bans.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 164 | 164 | 163 | 180 | 188 | 231 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Marie Criqui | |

## Referències

* ↑ Arrêté du 15 décembre 2015 modifié par l'arrêté préfectoral du 23 décembre 2015 portant création de la commune nouvelle de Wingersheim les Quatre Bans
# Cens de Palestina de 1931

El cens de Palestina de 1931 va ser el segon cens dut a terme per les autoritats del Mandat Britànic de Palestina. Es va dur a terme el 18 de novembre 1931 sota la direcció de Major E. Mills, seguint el cens de Palestina de 1922. No es va fer cap més cens a Palestina per l'administració britànica.
El cens va registrar una població total de 1.035.821 habitants (1.033.314 exclosos els membres de les Forces Armades Britàniques); es va produir un increment de població del 36,8% des de 1922, alhora que la població jueva augmentava un 108,4%.
La població va ser dividida per religió de la següent manera: 759,717 musulmans, 174,610 jueus, 91,398 cristians, 9.148 drusos, 350 bahais, 182 samaritans, i 421 "sense religió". Es va plantejar un problema especial amb els beduïns nòmades del sud, que eren reticents a cooperar. Les estimacions de cada tribu es van fer per funcionaris de l'administració del districte d'acord amb l'observació local. El total de 759,717 musulmans wa va incloure 66.553 persones enumerades per aquest mètode. El nombre de forces britàniques estrangeres estacionades a Palestina el 1931 era de 2.500.

## Publicacions

Es van publicar tres volums de dades derivades del cens pel Govern de Palestina Van ser editades pel superintendent de Cens i Secretari en cap assistent, E. Mills.
* Census of Palestine 1931. Population of Villages, Towns and Administrative Areas. Jerusalem, 1932 (120 pages).
* Census of Palestine 1931, Volume I. Palestine Part I, Report. Alexandria, 1933 (349 pages).
* Census of Palestine 1931, Volume II. Palestine, Part II, Tables. Alexandria, 1933 (595 pages).

## Bibliografia

* Miscel·lània d'extractes curts del cens a Emory University: Arxivat 2010-06-12 a Wayback Machine..
* J. McCarthy, The Population of Palestine, Columbia University Press (1988). Conté moltes pàgines de taules extretes dels informes del cens.

## Referències

* 1 2 "Census of Palestine, 1931", A. Zaiman, Journal of the Royal Statistical Society, Vol. 96, No. 4 (1933), pp. 660-662
* ↑ The Statesman's year-book, Volume 81, 1944, p. 197
* ↑ Census of Palestine 1931, Volume I.
* ↑ Census of Palestine 1931, Volume I, pp2-4,18.
* ↑ Palestine; Anglo-American Committee of Inquiry on Jewish Problems in Palestine and Europe A survey of Palestine. Printed by the government printer, 1946, p. 161 [Consulta: 15 juny 2011]. «The non-local members of His Majesty's Forces, numbering about 2500 at the census of 1931»
* ↑ Consultable a Internet Archive
# Escenas de la vida vulgar

Escenas de la vida vulgar, a vegades titulada Escenas de la vida conyugal va ser una sèrie de televisió emesa per Televisió Espanyola en 1958. Es tracta d'un dels primers espais de ficció emesos en la història de la televisió a Espanya.

## Arguments

Es tractava d'episodis autoconclusius sense continuïtat de trama o personatges. El fil conductor seria que els arguments giraven sempre entorn dels problemes que s'originen en la convivència familiar.

## Equip

Escrita per Antonio Farré de Calzadilla, dirigida per Rafael Martín González i amb realització de Pedro Amalio López, Alfredo Castellón i Vicente Llosá.

## Referències

* ↑ «La televisión de una audiencia cautiva: historia de la programación durante el franquismo». Tamara Antona Jimeno. Universitat Complutense de Madrid, 2017. [Consulta: 5 setembre 2018].
* ↑ «Los originales de ficción en soporte electrónico de TVE entre 1964 y 1975». Elvira Canós Cerdá, Universidad CEU Cardenal Herrera, 2015.
# Posidònies

Les Posidònies (grec antic: Ποσειδώνια) eren els festivals celebrats arreu de l'antiga Grècia en honor del déu Posidó.
A l'illa d'Egina, les Posidònies eren una panegiris, és a dir, que hi participaven tots els habitants de l'illa. Conta Ateneu de Nàucratis que, en una ocasió, l'hetera Frine es va passejar nua fins a submergir-se dins la mar davant tots els eginetes congregats amb motiu de les Posidònies.

## Referències

* ↑ Consten nombroses maneres d'anomenar aquest festival, segons la regió: Ποσείδαια, Ποσειδάνια, Ποσείδεα, Ποσείδια, Ποσίδεα, Ποσίδεια. Vegeu «Poseidonia 1». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ Smith, William. «Posidonia». A: A Dictionary of Greek and Roman Antiquities. John William, 1875, p. 945.
# Bosquerola emmascarada ploranera

La bosquerola emmascarada ploranera (Geothlypis philadelphia) és un ocell de la família dels parúlids (Parulidae).

## Hàbitat i distribució

D'hàbits migratoris, cria al sotabosc dels boscos decidus, vegetació secundària i zones empantanegades des del centre de Canadà fins al sud-est i el nord-est dels Estats Units. Passa l'hivern des de Nicaragua fins al nord de Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ «Bosquerola emmascarada ploranera». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2022(català)
# Anaya

* Per a altres significats, vegeu «Editorial Anaya».
Anaya és un municipi de la província de Segòvia, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2007 |
| 136 | 131 | 132 | 136 | 131 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Segovia (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 12 març 2021].
# Honorat Alberich i Corominas

Honorat Alberich i Corominas (Sant Joan de les Abadesses, 1778 - Olot, 1836) fou un compositor català. Compongué repertori eclesiàstic, bona part del qual s'ha conservat al fons musical de l'església parroquial de Sant Esteve d'Olot, conservat a l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa), i a la Biblioteca Nacional de Catalunya.

## Referències

* ↑ Civil i Castellví, Francesc. El fet musical a les comarques gironines en el lapse de temps 1800-1936. Girona: Caja de Pensiones para la Vejez y de Ahorros de Cataluña y Baleares, 1970, p. 120.
* ↑ «Obres d'Honorat Alberich a l'IFMuC. Base de dades dels fons musicals de Catalunya».
# Escil·lunt

Escil·lunt (grec antic: Σκιλλοῦς, en llatí: Scillus; etnònim Σκιλλούντιος, en català escil·lunti) era una ciutat de Trifília, un districte de l'Èlida, situada a uns 20 estadis al sud d'Olímpia, a la vora del riu Selinunt.
El 572 aC la ciutat va estar aliada al rei de Pisa, Pirros, contra Elis, però aquesta ciutat Elis la va conquerir i la va destruir "arran de terra" igual que Pisa, segons diu Pausànias.
Va estar deshabitada fins al 392 aC quan els espartans, que uns anys abans havien fet renunciar a Elis la seva possessió, hi van establir una colònia i la van donar a Xenofont, que llavors estava exiliat fora d'Atenes. Xenofont hi va governar uns vint anys, però Elis el va expulsar poc després de la batalla de Leuctra l'any 371 aC. Xenofont, amb els béns adquirits a la seva campanya asiàtica, va construir un temple a Àrtemis, a imitació del Temple d'Àrtemis a Efes, i va instituir un festival per la deessa. Diu que el riu Selinunt abundava en peixos i animals de closca. Escil·lunt estava situada entremig de boscos i camps de pastura, on abundaven els senglars, els cérvols i les cabres salvatges. Pausànias hi va estar cinc segles després i encara hi havia el temple i una estàtua de Xenofont en marbre pentèlic.
Se suposa que era propera a la moderna vila de Rasa.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.); Cuartero i Iborra, Francesc J. (dir.). Diccionari Grec-Català. Enciclopèdia Catalana - Fundació Institut Cambó, 2015, p. 1527. ISBN 9788441224223.
* 1 2 3 Smith, William (ed.). «Scillus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 26 desembre 2020].
# Porpra (heràldica)

El porpra és un dels colors tradicionals menys utilitzats per l'heràldica. És un color entre el morat i el violeta que, en gravat, es representa mitjançant línies diagonals que baixen d'esquerra a dreta del camp o figura (això és, de dreta a esquerra de l'observador).
La tonalitat de púrpura que la Societat Catalana d'Heràldica recomana segons el sistema internacional Pantone és 244-T.
Tot i que aquest color no és dels més utilitzats en heràldica, el podem veure als campers de molts escuts de pobles catalans com ara Oliola, Albatàrrec o Sant Boi de Lluçanès.
# Nois jugant a soldats

Nois jugant a soldats és un cartró per a tapís de Francisco de Goya, emprès pel antedormitori dels Prínceps d'Astúries en el Palau del Pardo.
S'exhibeix actualment en el Museu del Prado. Es conserva un esbós preparatori per a aquest cartró, en la Col·lecció Yanduri de Sevilla.

## Anàlisi

Dos nens en peus porten fusells, mentre que un toca un tambor i l'últim sosté un campanar. La perspectiva baixa del quadre es reforça en situar-se els personatges sobre uns graons.
La composició té un caràcter marcial, graciós i infantil. L'espectador pot admirar a un animat soldat en primer pla, la qual cosa constitueix un altíssim assoliment en la carrera artística de l'autor. Goya representa sovint a la infància en els seus diferents tipus socials, com a majos, aristòcrates i uns altres.
És possible que hagi estat penjat com sobreporta, dedicades totes a assumptes infantils com Nens del carretó, Nois agafant fruita o Nens inflant una bufeta. Té gamma cromàtica similar a la de El cacharrero, situats tots dos en la mateixa paret.
El color groguenc i azulado de l'obra provoca un caràcter més alegre, en relació als rostres dels nens. La pinzellada i la il·luminació converteixen a aquesta obra en un antecedent de l'impressionisme, com altres quadres de Goya.
Va ocasionar alguns problemes als tapissers, els qui van haver d'alterar el sentit de la composició per adequar-ho al gust imperant en l'època.

## Referències

* Fitxa de l'obra en el lloc oficial del Museu del Prado Arxivat 2019-09-15 a Wayback Machine.
* Descripció de l'oli en artehistoria.com
# Hostal de Catskill Mountain

L'Hostal de Catskill Mountain, el títol del qual en anglès és Catskill Mountain House, 1855, és una obra de Jasper Francis Cropsey, pintor paisatgista estatunidenc pertanyent a l'Escola del Riu Hudson.

## Introducció

Des de feia un cert temps, els artistes i escriptors havien descobert l'encant de les Catskill Mountains. L'Hostal (o Hotel de muntanya) de Catskil Mountain fou construït en un indret anomenat "Pine orchard", sobre el qual havien escrit John Bartram i James Fenimore Cooper, tot i que en contextes diferents. L'hostal va ser edificat l'any 1823 i va obrir un any més tard, en un altiplà amb unes vistes impressionants de la vall del Riu Hudson en un costat i dos llacs a l'altre, que proporcionaven aigua i recreació. Aquesta instal·lació i els seus entorns van esdevenir uns llocs privilegiats tant per a escriptors com Washington Irving com per als primers pintors de l'Escola del Riu Hudson, com Thomas Cole.

## Anàlisi de l'obra

Pintura a l'oli sobre llenç; any 1855; 73,66 x 111,76 cm.; Minneapolis Institute of Art.; Signat a la part inferior dreta: "J.F.Cropsey I1855".
Prèviament, diversos artistes havien representat aquest indret, i des d'aquest mateix punt, però Cropsey va realitzar el seu propi esbós, el juny de 1852, amb la voluntat de realitzar la seva pròpia versió d'aquest tema. Aquest llenç mostra el mateix camí que onze anys abans havia trepitjat Thomas Cole per a realitzar el seu quadre Two Lakes and Mountain House, Catskill Mountains, Morning, 1844, actualment al Museu de Brooklyn. De fet, tant la composició com el colorit són molt similars a les de diverses obres de Cole, com per exemple les de Vista d'un pas de muntanya, "The Notch". Tot i que aquest quadre ha estat de vegades comparat amb una moderna "Edifici clàssic en una Arcàdia nord-americana", no sembla que aquesta hagi estat pas la intenció de Cropsey. Més aviat, sembla que el pintor volia remarcar la forma com la modernitat s'havia estès a un indret anteriorment feréstec, i potser també era un reclam per als qui s'havien estatjat allí.

## Referències

* ↑ «Catskill Mountain House, 1855» (en anglès). [Consulta: 30 maig 2020].
* ↑ Wilton-Barringer. op. cit. (en anglès), p. 84.

## Bibliografia

* NOVAK, Barbara et al.; Explorar el Edén. Paisaje americano del siglo XIX; Madrid-2000: Fundación Colección Thyssen-Bornemisza; ISBN 84-88474-71-7
* ALARCÓ, Paloma et al.; Museo Thyssen-Bornemisza, Guia de la Colección; Edita Museo Thyssen Bornemisza-2012; ISBN 978-84-15113-26-3
* WILTON, Andrew, BARRINGER, Tim; American Sublime, Landscape Painting in the U.S.; Princeton University Press; Princeton-2002; ISBN 0-691-09670-8
# Disparèunia postpart

Vulvitis de la dida o disparèunia postpart és la disparèunia (dolor durant el coit) acompanyada de sequedat vaginal, específica que poden tenir les dones a l'època de lactància i que desapareix per si mateixa un cop finalitzat l'alletament. Durant el postpart i la lactància, també desapareix amb l'ús de cremes hormonals.

## Referències

* 1 2 La sexualitat al postpart Consultori Dexeus de Barcelona
# Casa de la Vila (Vila-rodona)

La Casa de la Vila és la casa consistorial de Vila-rodona (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres, que fa cantonada amb el carrer de la Font. Consta de planta baixa, dos pisos i terrat. La distribució d'ambdues façanes és simètrica amb alternança d'obertures rectangulars i d'arc escarser. La façana principal, que dona a la plaça dels arbres, presenta un tractament més acurat que la lateral: balcons, elements decoratius de la barana del terrat... Així mateix, en el conjunt de la façana principal, el cos central, que correspon a la porta d'accés, es troba lleugerament avançat. S'observen modificacions a la planta baixa.

## Història

L'any 1856, en una reunió de l'Ajuntament i els principals propietaris de Vila-Rodona, es decidí d'invertir part del producte de les vendes dels béns de propis i comuns desamortitzats en la construcció d'una nova Casa de la Vila. L'emplaçament elegit pertanyia als propis del comú i permetia la construcció d'un edifici capaç d'encabir no únicament les dependències municipals, sinó també les escoles. Aquesta obra formava part d'un pla més ampli, que incloïa la substitució del cementiri vell i de l'hort del rector per una plaça pública. El 19-2-1862 ja es disposava dels plànols i dels pressupostos. La part més important de la construcció es realitzà entre 1870 (data que figura a la porta) i 1871, tot i que les obres per enllestir-la definitivament van continuar fins al final de la Dècada. Així, els balcons s'hi van posar el 1878, data que apareix al ferro del balcó principal.

## Referències

* 1 2 «Casa de la Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2017].
# Escil·la atlàntica

L'escil·la atlàntica (Hyacinthoides non-scripta) és una espècie de planta amb flors del gènere Hyacinthoides dins la família de les asparagàcies (Asparagaceae). És nativa d'Europa Occidental.

## Descripció

Igual que la resta d'espècies de la família Hyacinthaceae aquest jacint és una herbàcia perenne que forma a bulbs com a òrgan perdurable i de resistència. Posseeix tiges de fins a 30 cm de llarg amb la part superior inclinada. Genera poques fulles (3-6) i són linear o lleugerament lanceolades, de fins a 50 centímetres de llargada per 1,5 d'amplada. Les flors són generalment de color blau, pendulars, en forma de campana i lleugerament fragantes amb anteres blanc grogenques. Floreix entre abril i maig cobrint molts boscos europeus de denses catifes florides. És una espècie que s'ha cultivat en jardins com ornamental i en alguns països s'hi ha introduït i ha esdevingut espontània en certs ambients.

## Taxonomia
### Sinònims

Els següents noms científics són sinònims de Hyacinthoides non-scripta:
* Sinònims homotípics
* Endymion non-scriptus (L.) Garcke
* Hyacinthus non-scriptus L.
* Hylomenes non-scripta (L.) Salisb.
* Scilla festalis Salisb.
* Scilla non-scripta (L.) Hoffmanns. & Link
* Usteria non-scripta (L.) Chouard
* Sinònims heterotípics
* Agraphis cernua (L.) Rchb.
* Agraphis cernua var. alba Boissin
* Agraphis nutans (Sm.) Link
* Endymion cernuus (L.) Dumort.
* Endymion lacaillei Corb.
* Endymion nutans (Sm.) Dumort.
* Endymion nutans subsp. lacaillei Corb.
* Endymion nutans proles lacaillei (Corb.) Rouy
* Hyacinthoides non-scripta var. cernua (L.) P.Silva
* Hyacinthus campanulatus Mill.
* Hyacinthus cernuus L.
* Hyacinthus nutans (Sm.) Gray
* Hyacinthus nutans var. albus Gray
* Hyacinthus pratensis Lam.
* Lagocodes belgica Raf.
* Lagocodes cernua (L.) Raf.
* Lagocodes nutans (Sm.) Raf.
* Scilla cernua (L.) Salisb.
* Scilla festalis var. cernua (L.) M.C.Sedgw. & R.Cameron
* Scilla festalis var. rosea M.C.Sedgw. & R.Cameron
* Scilla non-scripta var. cernua (L.) Cout.
* Scilla non-scripta subsp. cernua (L.) K.Richt.
* Scilla nutans Sm.
* Syncodium nutans (Sm.) Raf.
* Usteria hyacinthiflora Medik.
* Usteria secunda Medik.

## Etimologia

El tradicional "non-script" va ser afegit per a diferenciar aquesta espècie del jacint clàssic, flor que va ser descrita en la mitologia grega com sorgida de la sang del moribunt príncep Jacint com marca del seu dolor per la mort del príncep Apol·lo.

## Referències

* ↑ «escil·la atlàntica». Cercaterm. TERMCAT. [Consulta: 1r abril 2024].
* 1 2 «Hyacinthoides non-scripta» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 1r abril 2024].
* 1 2 «Flora of North America». eFloras.org. [Consulta: 22 febrer 2020].
* ↑ «Hyacinthoides non-scripta». EuroMed Plantbase. [Consulta: 22 febrer 2020].