OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Venancio Muro

Venancio Fernández Muro, conegut artísticament com a Venancio Muro (Madrid, 28 de juliol de 1928 - † Madrid, 2 d'abril de 1976), va ser un actor espanyol.

## Biografia

Després de formar-se artísticament al Teatro Español Universitario i treballar durant la dècada dels 50 en espectacles de revista, debuta al cinema el 1959. També va militar al Frente de Juventudes i a la Guàrdia de Franco.
Condicionat pel seu físic menut i poc agraciat, els papers que ha interpretat responen en moltes ocasions a un mateix patró: personatges de repartiment incultes i una miqueta folklòrics però entranyables en tota mena de comèdies.
Repetiria l'estereotip en nombrosos espais de televisió - mitjà en el qual va debutar amb l'espai musical La Goleta - al llarg dels 60 i 70, com Estudio 1, El último café (1971) o Pili, secretaria ideal (1975).
Als Premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1968 va obtenir el premi al millor actor secundari per El marino de los puños de oro (1968). Va morir jove d'una malaltia. El seu fill David Venancio Muro, també s'ha dedicat a la interpretació.

## Filmografia (selecció)

* Los tramposos (1959).
* Los pedigüeños (1961).
* Sabían demasiado (1962).
* Gritos en la noche (1962).
* El turista (1963).
* Una tal Dulcinea (1963).
* Una chica casi formal (1963).
* Tengo 17 años (1963).
* Chantaje a un torero(1963)
* La ciudad no es para mí (1965).
* Adiós, Cordera (1965).
* La busca (1966).
* Vestida de novia (1966).
* Sor Citroen (1967).
* Amor en el aire (1967).
* Los subdesarrollados (1968).
* El marino de los puños de oro (1968).
* Las leandras (1969).
* Carola de día, Carola de noche (1969).
* Las secretarias (1969).
* Soltera y madre en la vida (1969).
* Las Ibéricas F.C. (1971).
* Ligue Story (1972).
* El padre de la criatura (1972).
* Virilidad a la española (1975).
* A la Legión le gustan las mujeres (...y a las mujeres les gusta la Legión) (1976).

## Referències

* ↑ Venancio Muro, actor de cine, teatro y televisión formado en el TEU Arxivat 2020-11-11 a Wayback Machine., al web de la FNFF
* ↑ "España otra vez", primer premio del Sindicato Nacional del Espectáculos, ABC, 31 de gener de 1968

## Enllaços externs

* Venancio Muro a esateledeayer.blogspot.com
# Creodonts

Els creodonts (Creodonta) són un ordre extint de mamífers que visqueren entre el Paleocè i el Miocè. Comparteixen un avantpassat comú amb els carnívors.
Foren un grup important de mamífers carnívors entre fa 55 i 35 milions d'anys als ecosistemes d'Àfrica, Euràsia i Nord-amèrica. Eren el grup depredador dominant en l'Oligocè d'Àfrica. Competiren amb els mesoníquids i entelodonts i acabaren superant-los a principi de l'Oligocè i a mitjans del Miocè, respectivament, però foren superats pels carnívors. L'últim gènere s'extingí fa 8 milions d'anys i els carnívors ocupen actualment els seus nínxols ecològics.
Tot i tenir-hi un avantpassat comú, es diferencien dels carnívors per la seva morfologia. Tenien el cervell més petit i l'embolcall ossi de l'orella mitjana hi és absent. També la dentadura era diferent. Si als carnívors les dents carnisseres són formades per la quarta premolar superior i la primera molar inferior, als creodonts aquest paper el jugaven la segona molar superior i la segona o tercera molar inferior. Per contra, tenien en comú amb els carnívors les canines ben desenvolupades i unes urpes potents.
# Tassos Papadópulos

Efstathios "Tassos" Nikolau Papadópulos (en grec: Ευστάθιος "Τάσσος" Νικολάου Παπαδόπουλος; Nicòsia, 7 de gener de 1934 – Nicòsia, 12 de desembre de 2008) fou un polític grecoxipriota que va ser President de Xipre des del 28 de febrer de 2003 fins al 28 de febrer de 2008.
Sota la dominació britànica, va estudiar a escoles gregues a Nicòsia. Molts amics del seu pare eren advocats i jutges, cosa que va influir en la seva vocació, de manera que va estudiar Dret a Londres, on també va exercir professionalment. A Londres va conviure amb dos futurs polítics xipriotes, Spiros Kiprianu (futur president de Xipre, 1977-1988) i Lel·los Dimitriades (futur alcalde de Nicòsia), tots dos fundadors de la "Unió Nacional d'Estudiants Xipriotes a Anglaterra" (EFEKA).
Papadópulos va liderar el Partit Democràtic entre 2000 i 2006.
# Arbigny-sous-Varennes

Arbigny-sous-Varennes és un municipi francès situat al departament de l'Alt Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 86 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet d'Arbigny-sous-Varennes era de 86 persones. Hi havia 40 famílies de les quals 20 eren unipersonals (12 homes vivint sols i 8 dones vivint soles), 12 parelles sense fills i 8 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 85 habitatges, 41 eren l'habitatge principal de la família, 38 eren segones residències i 7 estaven desocupats. Tots els 85 habitatges eren cases. Tots els 41 habitatges principals que hi havia estaven ocupats pels seus propietaris; 1 tenia una cambra, 1 en tenia dues, 8 en tenien tres, 12 en tenien quatre i 18 en tenien cinc o més. 37 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 14 habitatges hi havia un automòbil i a 16 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Arbigny-sous-Varennes el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 4 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 4 |
| 0 | 80 a 84 | 8 |
| 4 | 75 a 79 | 0 |
| 4 | 70 a 74 | 8 |
| 0 | 65 a 69 | 0 |
| 8 | 60 a 64 | 0 |
| 4 | 55 a 59 | 4 |
| 0 | 50 a 54 | 4 |
| 4 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 8 |
| 4 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 8 | 25 a 29 | 0 |
| 4 | 20 a 24 | 4 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 4 | 10 a 14 | 4 |
| 4 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 41 persones, 20 eren actives i 21 eren inactives. De les 20 persones actives 17 estaven ocupades (11 homes i 6 dones) i 3 estaven aturades (3 dones i 3 dones). De les 21 persones inactives 11 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 7 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

L'únic establiment que hi havia el 2007 era d'una empresa de fabricació d'altres productes industrials.
L'any 2000 a Arbigny-sous-Varennes hi havia 4 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques d'Arbigny-sous-Varennes a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades d'Arbigny-sous-Varennes a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Anzio Annie

El Krupp K5 va ser un canó ferroviari utilitzat per l'Alemanya nazi en la Segona Guerra Mundial.
Totes les sèries Krupp K5 consistien en un canó d'uns 21.5 metres muntat en una muntadura fixa. Aquesta muntadura estava muntada en un parell de 12 rodes dissenyades per ser operades en trens militars i comercials alemanys. El principal canó del K5 és del calibre 283 mm.

## Història

EL K5 va ser el resultat d'un programa creat en la dècada de 1930 per desenvolupar canons ferroviaris per donar suport a la Wehrmacht en el 1939. El desenvolupament del K5 va començar el 1934 amb la primera prova fins al 1936. En les proves inicials es feia servir un canó de 150 mm anomenat K5M.
La producció portà a 8 canons en servei durant la invasió de França, però van haver problemes amb aquest canó. Els canons van ser segurs fins al final de la guerra, sota la designació K5 Tiefzug 7 mm.
Tres d'ells s'instal·laren a prop de la costa anglesa per atacar al transport marítim al Canal de la Mànega, i el canó demostrà ser reeixit en aquesta missió.
Fins al final de la guerra, el desenvolupament va permetre que el K5 el foc de projectils amb l'ajut de coets per augmentar la gamma. L'èxit d'aquesta aplicació va ser l'elecció del K5Vz.
Un últim experiment portava dos canons de 310 mm per permetre el tir del Peenemünder Pfeilgeschosse. Les dues armes van ser modificades amb el nom de K5 Glatt.
Altres propostes se'n feren per modificar o crear nous models del K5 que mai es va veure en producció. En particular, va haver-hi una sèrie de plans per fer que el canó estigués a sobre del xassís del tanc Tiger. Aquest projecte va està terminat finalment en la capitulació d'Alemanya.

## Anzio Annie

El canó Alemany K-5 "Leopold" (àlies "Anzio Annie") "Anzio Annie" i "Anzio Express" van ser els noms utilitzats pels aliats perquè un K5 (E) va bombardejar-los en la platja d'Anzio durant la Segona Guerra Mundial. Els alemanys l'anomenaven "Robert" i "Leopold".
Els canons van ser descoberts en la ciutat de Civitavecchia, el 7 de juny de 1944, poc després de l'ocupació de Roma per part dels aliats. Robert havia estat parcialment destruït i Leopold també estava malament, però no tant.
# BruumRuum!

BruumRuum! és una instal·lació interactiva realitzada per David Torrents i artec3 Studio (Maurici Ginés Marín i equip) amb la col·laboració de LEDsCONTROL (Rebeca Sánchez Pastor i equip, programació, control) que es troba a l'espai públic de Barcelona, just al costat del Museu del Disseny (DHUB) i la Torre Agbar. Aquesta instal·lació, instal·lada el 2014 i inaugurada a la fi de 2015, interacciona a la intensitat dels crits que provoquen els vianants que passegen pels carrers de Barcelona i al soroll ambiental de la ciutat, canviant de forma i colors. BruumRuum! ha rebut el Premi Grand Laus en Disseny Gràfic, organitzat per l'Associació de Dissenyadors Gràfics i Directors d'Art del FAD (ADG-FAD). Aquest és un reconeixement als millors projectes duts a terme en les categories de disseny gràfic, web i mitjans digitals, creativitat publicitària, mitjans audiovisuals, empreses, entitats i estudiants.

## Referències

* ↑ "Entrevista a David Torrents i Maurici Ginés", Maurici: 'Crec que no deixarem indiferents', Notícies DHUB, 13 febrer 2018. [Consulta: 21 febrer 2018]
* ↑ "Projecte: BruumRuum!" Arxivat 2017-04-21 a Wayback Machine., pàgina d'artec3 [Consulta: 21 febrer 2018]
* ↑ "Projects: BruumRuum!", pàgina de LEDsCONTROL [Consulta: 21 febrer 2018]
* ↑ Ajuntament de Barcelona. «BruumRuum». [Consulta: 2 maig 2016].
* ↑ "Els laus del 2014", ADG FAD el blog, 26 juny 2014 [Consulta: 21 febrer 2018]
# Carablanc pectoral

El carablanc pectoral (Aphelocephala pectoralis) és una espècie d'ocell de la família dels acantízids. És endèmic d'Austràlia Meridional, on viu a altituds d'entre 0 i 380 msnm. El seu hàbitat natural són els terrenys rocosos i oberts. Es nodreixen de llavors i artròpodes. Està amenaçat pel sobrepasturatge, la mineria i la sequera. El seu nom específic, pectoralis, significa 'pectoral' en llatí.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «carablanc pectoral». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 16 setembre 2023].
* ↑ BirdLife International. «Aphelocephala pectoralis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2022. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2022-1.RLTS.T22704751A213407843.en. [Consulta: 16 setembre 2023].
* ↑ Jobling, 2010, «pectoralis».

## Bibliografia

* Jobling, J. A. Helm Dictionary of Scientific Bird Names (en anglès). Christopher Helm, 2010. ISBN 9781408133262.
# Victor Wanyama

Victor Mugubi Wanyama (wɑˈɲɑːmɑ; 25 de juny de 1991) és un futbolista professional kenyà que juga de centrecampista defensiu pel Montreal Impact canadenc i per la selecció kenyana.

## Referències

* ↑ «Victor Wanyama». Goal.com. Arxivat de l'original el 2017-07-22. [Consulta: 12 febrer 2015].
* ↑ «Victor Wanyama». Soccerbase. [Consulta: 23 setembre 2018].
* ↑ «Celtic's Victor Wanyama has joined Southampton, say Kenyans». BBC Sport, 11-07-2013 [Consulta: 20 setembre 2014].
# Pinetops

Pinetops és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 1.419 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Pinetops tenia 1.419 habitants, 557 habitatges i 391 famílies. La densitat de població era de 547,9 habitants per km².
Dels 557 habitatges en un 29,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,4% hi vivien parelles casades, en un 22,3% dones solteres, i en un 29,8% no eren unitats familiars. En el 27,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,55 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25,2% tenia menys de 18 anys, un 7,6% entre 18 i 24, un 25,2% entre 25 i 44, un 26,4% de 45 a 60 i un 15,6% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 40 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 75,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.716 $ i la renda mediana per família de 36.544 $. Els homes tenien una renda mediana de 29.688 $ mentre que les dones 23.224 $. La renda per capita de la població era de 15.763 $. Entorn del 17,6% de les famílies i el 20,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Pinetops». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Pinetops». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Anziliya

Anziliya era una ciutat del país dels kashka, al nord-est de Hattusa, no lluny de Tapikka. El rei hitita Subiluliuma I la va conquerir (o reconquerir) abans del 1340 aC probablement sense trobar resistència.
Mursilis II va estar a la zona cap a l'any 1320 aC en la seva tercera campanya (quart any de regnat) però no es diu que va conquerir la ciutat sinó que va conquerir els territoris de la rodalia, el que indicaria que encara es trobava en mans hitites. Muwatallis II la va fortificar circa el 1300 aC i cedida a son germà Hattusilis III, que la va incloure al regne de Hakpis, un territori creat per Muwatallis amb la intenció de contenir les incursions dels kashka.

## Referències

* ↑ Bernabé, Alberto (ed.). Historia y leyes de los hititas: textos del Reino medio y del Imperio Nuevo. Tres Cantos: Akal, 2004, p. 92-93 i 210. ISBN 8446022532.
# Bruty

Bruty és un poble i municipi d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra, al sud-oest del país. El 2022 tenia una població estimada de 591 habitants.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1223.

## Referències

* ↑ «Nitriansky kraj (Slovakia): Districts, Towns and Municipalities - Population Statistics, Charts and Map». [Consulta: 6 agost 2022].
* ↑ webex.sk. «Bruty | OFICIÁLNE STRÁNKY OBCE | Naša obec» (en eslovac). [Consulta: 7 agost 2022].
# Verb atributiu

El verb atributiu o copulatiu és un verb que uneix el subjecte amb el predicat que concorda amb el subjecte, de manera que actua únicament com a unió o còpula. Els verbs atributius o copulatius catalans són ser, estar i semblar/parèixer. No totes les llengües tenen un equivalent a aquests verbs (per exemple, l'àrab clàssic i l'hongarès no tenen un verb equivalent a ser), ja que es pot adjuntar el complement directament al subjecte. Així, es pot dir "La taula és vermella" o "la taula vermella" sense que s'alteri substancialment el significat. Els verbs atributius sovint, però, afegeixen un matís existencial que no hi és a la simple juxtaposició.
De vegades els verbs atributius poden perdre aquest caràcter, com per exemple a la frase "sembla que plourà", on el verb és impersonal però predicatiu.

## Exemples
### Ser

* En Joan és molt alt.
El verb ser no afegeix cap significat a l'oració, ja que l'únic que fa és posar-nos en contacte el subjecte: en Joan amb el seu complement alt, que el descriu.

### Estar

* La Maria està tipa després de dinar.
El verb estar tampoc ens afegeix res més a la frase, ens torna a unir el subjecte amb el seu complement.

### Semblar o parèixer

* Ell sembla (o pareix) cansat.

### Aparentar

* La brusa aparenta cara.
El verb aparentar ens aporta el mateix significat que els verbs ser, estar i semblar o parèixer en les frases anteriors.

## Casos límit

En frases com En Joan és d'anar a dormir aviat, teòricament hi ha la mateixa estructura que a En Joan és alt, però en comptes d'un adjectiu (alt) hi ha una construcció oracional (d'anar a dormir tard). En tots dos casos es defineix la característica del subjecte. Amb tot, també podria considerar-se que ser de seguit d'un infinitiu (i, aquest infinitiu, seguit dels seus complements, o no) és una estructura de règim verbal.

## Referències

* ↑ «Tipus de verbs». [Consulta: 15 desembre 2016].
# Crucifix

Un crucifix (del llatí cruci fixus que significa "fixat a una creu") és una imatge de Jesús a la creu, diferent d'una creu nua. La representació de Jesús a la creu rep el nom de corpus ("cos" en llatí).
El crucifix és el principal símbol per a molts grups de cristians, i una de les representacions més comunes del Sant Crist o Crist crucificat. És especialment important en el ritu llatí de l'Església Catòlica Romana, però també té importància en les esglésies Ortodoxa, Oriental ortodoxa, Assíria, i moltes esglésies Luteranes i Anglicanes. El símbol és menys comú a les esglésies d'altres denominacions protestants, que prefereixen utilitzar una creu sense la figura de Jesús (el corpus). El crucifix subratlla el sacrifici de Jesús: la seva mort per la crucifixió, que pels cristians va significar la redempció de la humanitat. La majoria dels crucifixos retraten a Jesús en una creu llatina, en lloc d'altres formes com una creu Tau o una creu copta.
Els crucifixos occidentals generalment tenen un corpus tridimensional, però a l'ortodòxia oriental, el cos de Jesús normalment està pintat a la creu o en baix relleu. En sentit estricte, per ser un crucifix, la creu ha de ser tridimensional, però aquesta distinció no sempre s'observa. Una pintura sencera de la Crucifixió de Jesús, que inclogui un fons del paisatge i altres figures, tampoc no és un crucifix.
Els grans crucifixos al llarg de l'eix central d'una església a la darreria de l'Edat Mitjana eren una característica gairebé universal de les esglésies occidentals, però ara són molt rares. Les esglésies catòliques modernes sovint tenen un crucifix per sobre de l'altar, a la paret. Per a la celebració de la Missa, el Ritu romà de l'Església catòlica exigeix que "a l'altar o a prop de l'església hi hagi una creu amb una figura de Crist crucificat".

## Referències

* ↑ Rufolf Distelberger, Western Decorative Arts (National Gallery of Art 1993), p. 15
* ↑ Paul F. Bradshaw, The New SCM Dictionary of Liturgy and Worship (Hymns Ancient & Modern Ltd, 2002)
* ↑ Our Savior's Lutheran Church, "Sanctuary and Chapel"
* ↑ St. John's Lutheran Church of Topeka, KS, "The Altar Crucifix" Arxivat 2012-06-19 a Wayback Machine.
* ↑ General Instruction of the Roman Missal, 117.
Viccionari
# Merikare

Merikare o Merykare fou un faraó de la dinastia IX. A la tomba d'un Khety que porta el títol de governador provincial, s'esmenta a Merikare i es parla de la seva lluita contra el sobirà de Tebes. Merykare vol dir "estimada és l'ànima de Ra". La seva tomba fou a Saqqara on va construir una piràmide. Es creu que fou fill de Khety III o Khety IV que li va escriure un testament conegut com "la instrucció de Merikare".

## Bibliografia

* Wolfgang Kosack: Berliner Hefte zur ägyptischen Literatur 1 - 12: Teil I. 1 - 6/ Teil II. 7 - 12 (2 Bände). Paralleltexte in Hieroglyphen mit Einführungen und Übersetzung. Heft 8: Die Lehre für König Merikarê. Verlag Christoph Brunner, Basel 2015. ISBN 978-3-906206-11-0.
# Perdiu de Rubeho

La perdiu de Rubeho (Xenoperdix obscurata) és una espècie d'ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae) endèmic de les terres altes de Rubeho, a Tanzània. Aquesta perdiu és considerada una subespècie de Xenoperdix udzungwensis per alguns autors.

## Referències

* ↑ Josep del Hoyo i J. Nigel. Illustrated checklist of the birds of the world. Vol.1, Non passerines. Lynx Edicions, 2014. ISBN 978-84-96553-94-1
# Pastís de Sant Jordi

El pastís de Sant Jordi és un dolç amb forma de llibre fet de làmines de pa de pessic, elaborades amb sucre, ametlla i ou. Les capes són separades per xocolata. Al capdamunt, en allò que figura que és la tapa del llibre, s'hi posa una làmina de sucre cremat i, a sobre, algun motiu de la diada de Sant Jordi: sant Jordi, un drac, una rosa, la senyera, etc.
Partint d'una recepta del segle xiii, aquest dolç es va introduir cap als anys quaranta i cinquanta del segle passat. És fet amb plaques rectangulars del braç de gitano farcides de nata, rovell d'ou i trufa que es decoren amb les quatre barres i algun motiu de Sant Jordi.
A la mateixa època es va inventar una menja salada, el pa de Sant Jordi. És un pa de pagès amb sobrassada i formatge disposats d'una manera que, en tallar-lo, queda el dibuix de les quatre barres de la senyera. Va ser creat el 1980 pel forner barceloní Eduard Crespo i difós sota l'empara del Gremi de Flequers de Barcelona, que feia temps que cercava una menja específica per a la festa de Sant Jordi. Aquest pa s'ha popularitzat i es pot trobar en més dates assenyalades, com ara per l'Onze de Setembre o la Mercè.

## Referències

* 1 2 3 «Pastís de Sant Jordi». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Reineta d'ulls vermells australiana

La reineta d'ulls vermells australiana (Litoria chloris) és una espècie de granota que viu a l'est d'Austràlia.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Hero et al (2004). Litoria chloris. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 29 d'abril del 2008 (en anglès).
* Cogger, H.G. 1979. Reptiles & Amphibians of Australia. A. H. & A. W. REED PTY LTD ISBN 0-589-50108-9.