OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tiberio Fiorilli

Tiberio Fiorilli, (Nàpols, 9 de novembre de 1608 − París 7 de desembre de 1694), va ser un actor italià de la commedia dell'arte, que va crear el personatge Scaramouche. Va ser especialment popular a França, on era director del Teatre Italià de París.
Va actuar en el teatre italià i, per raons desconegudes, l'any 1640 va marxar a París, potser afegit a una companyia teatral itinerant. Va freqüentar la Cort del rei Lluís XIII, perquè la reina havia vist una obra seva i li va agradar. Es diu que una vegada, el delfí, futur rei Lluís XIV, que aleshores era un infant, estava plorant i Fiorilli el va aconseguir distreure amb les seves actuacions i ganyotes. El rei va quedar tan satisfet que Fiorilli es va convertir en el divertiment indispensable del noi i en qualsevol moment el demanava. A partir d'aquell dia, va rebre l'ordre d'anar a la cort cada vespre per divertir el príncep, cosa que va fer molt popular la figura de Scaramouche. A partir d'aquí el personatge es va incorporar als ja coneguts de la Commedia dell'arte. El rei el va protegir fins al final de la seva vida.
L'estil de Fiorilli era diferent d'altres actors de la Commedia dell'arte. Es va treure la màscara que portava i utilitzava l'expressivitat del seu rostre per potenciar el seu paper. Tenia uns ulls grans i unes celles poblades i el seu nas llarg contribuïa a donar-li expressivitat. Portava a més uns espessos bigotis que emmarcaven les comissures de la boca i una perilla fina i curta. Aquesta forma d'actuació va influir en Molière i sembla que els dos actors van establir una estreta relació durant els anys que van compartir els mateixos teatres.
A la dècada de 1670, Fiorilli va representar Scaramouche a Londres amb gran èxit. Tenia una gran flexibilitat corporal, i a les seves actuacions incorporava la dansa i les acrobàcies. Se sap que als 80 anys encara tenia la capacitat de simular una puntada de peu a la cara d'un altre actor. Va morir a París i està enterrat a l'Església de Sant Eustaqui.

## Obres sobre Scaramouche

* Angelo Constantini, dit Mezzetin, va escriure unaVie de Scaramouche ben documentada (Paris 1695 i Brussel·les 1699).
* Rafael Sabatini va escriure un novel·la titulada Scaramouche, lliurement inspirada en Fiorelli (1921)
* Scaramouche (pel·lícula de 1923) pel·lícula de Rex Ingram amb Ramon Novarro i Alice Terry, adaptació de la novel·la
* Scaramouche (pel·lícula de 1952) pel·lícula de George Sidney amb Stewart Granger, Janet Leigh, Eleanor Parker i Mel Ferrer, adaptació de la novel·la.

## Referències

* 1 2 The New Encyclopædia Britannica vol. IV. Chicago, Ill.: Encyclopaedia Britannica, 1992, p. 787. ISBN 9780852295113.
* 1 2 Banham, Martin. The Cambridge guide to theatre. Cambridge: Cambridge University Press, 1992, p. 373. ISBN 9780521429030.
* ↑ Gaines, James F. (ed.). The Molière Encyclopedia. Westport, Conn.: Greenwood, 2002, p. 419-420. ISBN 9780313312557.

## Font

* Alphonse Royer, Histoire universelle du théâtre, t. 3, Paris, A. Franck, 1870, p. 246-7.

## Enllaços externs

* Tiberio Fiorilli sur le site César
# Tiberiobardiïta

La tiberiobardiïta és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom en honor de Tiberio Bardi (n. 1960) per la seva contribució a l'estudi de la mineralogia de la Toscana, sent ell qui va recollir els primers exemplars d'aquesta espècie.

## Característiques

La tiberiobardiïta és un silicat de fórmula química {Cu$_9$Al[SiO₃(OH)]₂(OH)₁₂(H₂O)₆}(SO₄)$_{1.5}$·10H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2017, sent publicada per primera vegada el 2018. Cristal·litza en el sistema trigonal.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural de la Universitat de Pisa, a Itàlia, amb el número de catàleg: 19900.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Cretaio, a Massa Marittima, dins la província de Grosseto (Toscana, Itàlia), tractant-se de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Tiberiobardiite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 juny 2020].
# Torrent de Fontpudia

El Torrent de Fontpudia o Torrent de Fontpúdia és un afluent per la dreta de l'Aigua d'Ora que neix al terme municipal de Guixers (Solsonès) i en el qual realitza pràcticament tot el seu recorregut (tan sols els darrers 32 m. els fa al terme terme municipal de Castellar del Riu)(Berguedà).

## Descripció

Neix a 1.120 metres d'altitud al vessant SE de la Serra de Maçaners, en territori del poble de Sisquer. D'orientació predominant E-W, travessa el camí de Sisquer i desguassa a l'Aigua de Llinars a 890 metres d'altitud i a poc menys d'un km abans que aquesta arribi al Pont de Ca n'Espingard.

## Municipis que travessa

M u n i c i p i s :
| | Longitud (en m.) | % del recorregut |
| Per l'interior del municipi de Guixers | 1.286 | 97,58% |
| Per l'interior del municipi de Castellar del Riu | 32 | 2,42% |

## Xarxa hidrogràfica

No té cap afluent.

## Perfil del seu curs

Perfil del Torrent de Fontpúdia :
| metres de curs | 0 | 250 | 500 | 750 | 1.000 | 1.318 |
| Altitud (en m.) | 1.120 | 1.082 | 1.033 | 983 | 935 | 890 |
| % de pendent | - | 15,2 | 19,6 | 20,0 | 19,2 | 14,2 |

## Referències

* 1 2 3 Mapa de l'ICC
* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
* ↑ Aquesta seria la transcripció ortogràfica adient a la pronúncia d'aquest topònim se'n fa a la contrada
# Torrent de la Budellera

El torrent de la Budellera és un petit curs d'aigua de Collserola, que neix a la font de la Budellera. Després de recórrer 1800 metres desemboca a la riera de Vallvidrera.

## Font de la Budellera

L'indret resulta de gran interès naturalístic, tenint en compte la proximitat de la ciutat, ja que se situa en un esplendorós alzinar.
El projecte d'aquesta font fou encarregada a l'arquitecte paisatgista francès Jean Claude Nicolas Forestier. L'obra va ser realitzada el 1918. El 1988 va ser restaurada i la tardor del 2007 va ser arranjada degut a greus desperfectes per culpa de les pluges de la tardor anterior.
L'aigua surt per la boca del relleu d'una cara encastada a una gran paret de pedra vista. El frontal de la font i la bassa estan sota unes grans voltes recobertes de vegetació. L'entorn està format per tres terrasses molt amples, comunicades per escales de pedra vista. Hi ha una part amb bancs sota els arbres. Destaca la terrassa inferior amb una renglera d'escales amples i ben conservades on l'aigua canalitzada circula pel mig.
El nom de la font podria ser degut al fet que les seves aigües eren beneficioses per guarir problemes estomacals (budells). També hi ha qui diu que, anys enrere, hi havia una casa al peu de la font on es fabricaven cordes per guitarres que estaven fetes de budells d'animals.

## Referències

* Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Torrent de la Bassota

El Torrent de la Bassota és un afluent per l'esquerra del Torrent de Merles que transcorre íntegrament pel terme municipal de Gósol, al Berguedà.

## Xarxa hidrogràfica

El Torrent de la Bassota no té cap afluent.

## Enllaços externs

   * Taula amb les dades detallades de la xarxa hidrogràfica de l'Aigua de Valls full de càlcul

## Referències

* ↑ Aquest topònim no figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya, però sí a l'edició digital del mapa de Catalunya de l'ICC (escales 1:10.000 i 1:5.000).
# Tirà de ventre xocolata

El tirà de ventre xocolata (Neoxolmis rufiventris) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae) i única espècie del gènere Neoxolmis.

## Hàbitat i distribució

Zones de matoll de l'oest de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Tirà de ventre xocolata». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15-1-2021 (català)
# Tirà de les Antilles

El tirà de les Antilles (Tyrannus caudifasciatus) és una espècie d'ocell passeriforme de la família dels tirànids. Es distribueix per Cuba, L'Espanyola, Jamaica, Puerto Rico, Bahames i les Illes Caiman.

## Referències

* ↑ «Tirà de les Antilles». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Trechalea longitarsis

Trechalea longitarsis és una espècie d'aranyes araneomorfes de la família dels traquèlids (Trachelidae). Fou descrit per primera vegada per C. L. Koch l'any 1847. Aquesta espècie es troba a Colòmbia, a Equador i a Perú, a la regió de Piura.
La closca del mascle descrit per Carico l'any 1993 fa 11,1 mm de longitud i 9,5 mm d'ample; l'abdomen del mascle fa 9,5 mm de llarg i el de la femella, 9,9 mm de llarg per 9,0 mm d'ample; l'abdomen, 8,8 mm de llarg.

## Referències

* 1 2 Koch, C. L. (1847). Die Arachniden. J. L. Lotzbeck, Nürnberg, Vierzehnter Band, pp. 89-210, pl. 481-504, Fünfzehnter Band, pp. 1-136, pl. 505-540, Sechszehnter und letzter Band, pp. 1-80, pl. 541-563, Index 64 pp.
* 1 2 (anglès) World Spider Catalog: Trechalea longitarsis (C. L. Koch, 1847) en la família Trachelidae +base de dades. Accés el 19 de gener de 2019.
* ↑ Carico, 1993: Revision of the genus Trechalea Thorell (Araneae, Trechaleidae) with a review of the taxonomy of the Trechaleidae and Pisauridae of the Western Hemisphere. Journal of Arachnology, vol.21, p.226-257 (text integral Arxivat 2019-08-04 a Wayback Machine.).
# Tiranet orellut distingit

El tiranet orellut distingit (Pogonotriccus eximius) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos del sud-est del Brasil, est de Paraguai i nord-est de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Tiranet orellut distingit». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/06/2021(català)
# Tiranet orellut frontnegre

El tiranet orellut frontnegre (Phylloscartes nigrifrons) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos als tepuis del sud de Veneçuela.

## Referències

* ↑ «Tiranet orellut frontnegre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/06/2021(català)
# Torre al passeig Marítim, 15 (Sant Vicenç de Montalt)

Torre al passeig Marítim, 15 és una obra noucentista de Sant Vicenç de Montalt (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici noucentista de planta baixa, pis i golfes. Destaca la torre elevada i els detalls en el tractament de les cobertes i baranes. Hi ha terrasses i porxo. Un jardí gran l'envolta. Coberta a dues aigües a la casa i de quatre a la torre. Ràfec que envolta tota la casa.

## Referències

* ↑ «Torre al passeig Marítim, 15». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2017].
# Torre al passeig Marítim, 6 (Sant Vicenç de Montalt)

La Torre al passeig Marítim, 6 és una obra noucentista de Sant Vicenç de Montalt (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici aïllat d'estil noucentista del primer quart del segle xx. Planta baixa i dos pisos, és interessant la volumetria amb tribuna i la configuració de la coberta vidriada. La coberta dels dos volums que s'interposen és a quatre vessants. Està envoltat per un gran jardí.

## Referències

* ↑ «Torre al passeig Marítim, 6». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 agost 2021].
# Trifó

Trifó és el nom dels següents personatges:
* Trifó (poeta), poeta grec
* Trifó (artista), artista grec
* Trifó (metge), metge grecoromà
* Salvi Trifó, cap dels esclaus revoltats de Sicília
* Trifó d'Alexandria, diversos personatges
* Trifó de Constantinoble, patriarca de Constantinoble
# Triftong

Un triftong (del prefix llatí tri- i del grec φθόγγος, "sons", literalment "tres sons") és un conjunt de tres fonemes vocàlics format per una semiconsonant, una vocal i una semivocal que es troben en la mateixa síl·laba. Es pot considerar un triftong com el resultat de la combinació d'un diftong creixent i un decreixent; les vocals dels extrems sempre són les àtones i o u. En són exemples les paraules guaita i veieu.
En català només es troben els següents quatre triftongs: iai (com en iai), ieu (formes verbals de la segona persona plural, com en dèieu), uai (Alguaire) i üeu/ueu (formes verbals de la segona persona plural, com en creueu o adeqüeu).

## Referències

* ↑ «Triftong». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Els diftongs, els triftongs i els hiats». Institut d'Estudis Catalans. Arxivat de l'original el 2010-09-30. [Consulta: 6 octubre 2011].
* ↑ «Triftong La mirada.info». Arxivat de l'original el 2013-10-29. [Consulta: 24 octubre 2013].
* ↑ «iai». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Diftong
* Hiat
* Fonologia del català
# Tuc de Cuenques

El Tuc de Cuenques és una muntanya de 2.263 metres que es troba al municipi de Vielha e Mijaran, a la comarca de la Vall d'Aran.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ «Tuc de Cuènques» (en anglès). [Consulta: 9 octubre 2021].
# Tour de Flandes 1920

El Tour de Flandes 1920 és la 4a edició del Tour de Flandes. La cursa es disputà el 21 de març de 1920, amb inici i final a Gant i un recorregut de 248 quilòmetres. El vencedor final fou el belga Jules van Hevel, que s'imposà a l'esprint al seu company d'escapada, Albert Dejonghe.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Jules van Hevel (BEL) | | 9h 30' 00" |
| 2 | Albert Dejonghe (BEL) | | m. t. |
| 3 | Fons van Hecke (BEL) | | + 1' 00" |
| 4 | Émile Masson (BEL) | Alcyon | + 11' 00" |
| 5 | Louis Mottiat (BEL) | La Sportive | m. t. |
| 6 | Henri Burghraeve (BEL) | | + 18' 00" |
| 7 | Arthur van Branthegem (BEL) | | m. t. |
| 8 | Urbain Anseeuw (BEL) | La Sportive | m. t. |
| 9 | Louis Budts (BEL) | | m. t. |
| 10 | Isidoor Mechant (BEL) | | + 19' 30" |

## Referències

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
# Turó ratllat

«Turó ratllat» té aquests significats:
* Turó ratllat africà (Ictonyx striatus)
* Turó ratllat saharià (Poecilictis lybica)
# Tània Sàrrias

Tània Sàrrias (Barcelona, 1975) és una actriu i presentadora de televisió catalana.
Va començar a estudiar periodisme, però ho va deixar per a fer interpretació i es va llicenciar en art dramàtic a l'Institut del Teatre de Barcelona.

## Trajectòria professional

Es va fer coneguda amb el programa musical Sputnik del Canal 33, que presentava juntament amb Bruno Sokolowicz. Posteriorment va col·laborar a La columna i a Las cerezas, ambdós programes amb Júlia Otero. L'any 2005, després de treballar a Tr3s D amb Ramon Pellicer, amb qui havia presentat també les campanades de la nit de cap d'any de 1999, va començar al Tvist de TV3, on es va mantenir fins al 2010.
A partir de l'any 2006 va començar a compaginar més sovint la seva carrera de presentadora amb la d'actriu, formant part del repartiment de la sèrie Mar de fons. També ha participat en el telefilm Gàbies d'or, les pel·lícules Reflections i Ens veiem demà, i les sèries Ventdelplà i Gran Nord.
L'abril de 2010 va passar a ser una de les tres presentadores del programa de televisió Caiga quien caiga, a la seva etapa a Cuatro, fins que el programa va deixar d'emetre's a finals del juliol d'aquell mateix any.

## Filmografia
### Presentadora

* 1999-2000: Sputnik (Canal 33), amb Bruno Sokolowicz
* 2000-2004: La columna (TV3), amb Júlia Otero
* 2004-2005: Las cerezas (TVE1), amb Júlia Otero
* 2005: Tr3s D (TV3), amb Ramon Pellicer
* 2005-2010: Tvist (TV3)
* 2010: Caiga quien caiga (Cuatro), amb Sílvia Abril i Ana Milán

### Actriu

* 1995: Joc de rol (telefilm), de Roberto Bodegas
* 2000: Plats bruts (sèrie; 1 episodi)
* 2006-2007: Mar de fons (sèrie)
* 2007: Gàbies d'or (telefilm), d'Antoni Ribas
* 2008: Reflections (pel·lícula), de Bryan Goeres
* 2009: Ventdelplà (sèrie; 2 episodis)
* 2009: Ens veiem demà (pel·lícula), de Xavier Berraondo
* 2010: Rhesus (sèrie; 2 episodis)
* 2012: Psychophony (pel·lícula), de Xavier Berraondo
* 2013: Gran Nord (sèrie; 2 episodis)
* 2014: El príncipe (sèrie; 4 episodis)
* 2019: Com si fos ahir (sèrie; 4 episodis)

## Referències

* ↑ Tània Sàrrias a Fórmula TV (castellà)
* ↑ L'equip de La columna Arxivat 2010-05-19 a Wayback Machine. al web de TV3
* ↑ Tània Sàrrias Arxivat 2013-11-12 a Wayback Machine. a Elreferente.es (castellà)
* ↑ «"Sputnik" cambia de hora» (en castellà). El País, 25-05-1999. [Consulta: 12 novembre 2013].
* ↑ Teresa Cendros. «El equipo de Buenafuente amenizará la Nochevieja de TV-3 con "Defecte 2000"» (en castellà). El País, 22-12-1999. [Consulta: 12 novembre 2013].
* ↑ 'Caiga Quien Caiga', ara en femení a Eldebat.cat, 29/3/2010
* ↑ ´Caiga Quien Caiga´ torna en versió femenina a Diari de Girona, 30/3/2010
* ↑ Jose Diaz. «'CQC' no volverá, al menos a corto plazo» (en castellà). ¡Vaya Tele!, 27-08-2010. [Consulta: 12 novembre 2013].
* ↑ Personatges de "Mar de fons" Arxivat 2009-04-17 a Wayback Machine. al web de TV3

## Enllaços externs

* Trajectòria televisiva, amb vídeos a Fórmula TV
# Tverskoi

Tverskoi - Тверской (rus) - és un khútor del krai de Krasnodar, a Rússia. Es troba a la vora del riu Grúzskaia, a 24 km al nord-est de Krílovskaia i a 180 km al nord-est de Krasnodar, la capital.
Pertany al municipi de Novopaixkóvskaia.
# Tvrdýita

La tvrdýita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de la beraunita. Rep el nom en honor de Jaromír Tvrdý (n. 1959) de Liberec, a la República Txeca, per les seves contribucions a la mineralogia i la geologia econòmica.

## Característiques

La tvrdýita és un fosfat de fórmula química Fe$^{2+}$Fe$^{3+}$₂ Al₃(PO₄)₄(OH)₅(H₂O)₄·2H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2014, sent publicada per primera vegada el 2016. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 3 i 4. És isoestructural amb la beraunita. Químicament és semblant a la cacoxenita, la childrenita, la ferrivauxita, la metavauxita, la paravauxita, la sigloïta, la matulaïta i la vauxita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del departament de mineralogia i petrologia del Museu Nacional de Praga, a la República Txeca, amb el número de catàleg: p1p 11/2014.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al Huber stock de Krásno, al districte de Sokolov (Regió de Karlovy Vary, República Txeca). També ha estat descrita a Krušná Hora, a la Bohèmia Central, també a la República Txeca, i a les pegmatites de Hagendorf, a la regió de Baviera (Alemanya). Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Tvrdýite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 21 gener 2022].
# Ugalde

«Ugalde» té aquests significats:
* Casa Ugalde, habitatge unifamiliar a Caldes d'Estrac declarat bé cultural d'interès nacional
* Biografies:
** Antonio Ugalde García (Esplugues de Llobregat, 1976), jugador d'handbol
** Cristian Ugalde i García (Barcelona, 1987), jugador d'handbol
** Delphine Ugalde (París, 1829 - 1910), soprano francesa
** Evelyn Ugalde (San Joaquín de Flores, Heredia, Costa Rica, 1975), periodista, escriptora, editora i promotora cultural
** Marguerite Ugalde (1862 - 1940), concentrant d'òpera i opereta
# Uffheim

Uffheim (en alsacià Üffe) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 1999 tenia 860 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 552 | 573 | 585 | 658 | 767 | 860 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Marc Munsch | |
# Trustkill Records

Trustkill Records és una discogràfica americana que va començar el fanzine amb el hardcore punk l'Abril de 1993. Va començar lliurant enregistraments hardcore, metal i rock el 1994.

## Distribució

El 9 de gener de 2007, Trustkill va signar un acord de distribució exclusiva a Amèrica del Nord amb Fontana, l'empresa matriu de la qual es Universal Music Group. Trustkill també és distribuït per SPV (Europa), Shock (Austràlia), JVC/Howling Bull (Japó), David Gresham (Sud-àfrica), i Liberation (Brasil).

## Llista de la discogràfica
### Artistes actualment signats en la companyia

| Adversary BEDlight for BlueEYES (On hiatus) Bleeding Through Bullet For My Valentine City Sleeps (On hiatus) Crash Romeo Fightstar First Blood It Dies Today Memphis May Fire | Most Precious Blood Nora (On hiatus) Open Hand Roses Are Red (Disbanded) Sick City Soldiers StoneRider This Is Hell Too Pure To Die Walls of Jericho |

### Artistes que anteriorment van signar amb la companyia

| Another Victim ArmsBendBack Brother's Keeper Burn It Down Campfire Cast Iron Hike Despair Disembodied Eighteen Visions Endeavor Fight Paris Harvest Hopesfall Idle Hands | One Nature Picturesque Poison the Well Racetraitor SeventyEightDays Shai Hulud Shenoem Spark Lights The Friction Terror The Great Deceiver Throwdown Turmoil |

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès)
* Entrevista amb el president de Trustkill, Josh Grabelle (anglès)
# Umbrina galapagorum

Umbrina galapagorum és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 45 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical (0°-1°S) i bentopelàgic que viu fins als 18 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic sud-oriental: les Illes Galápagos.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Cuvier, G., 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Steindachner, F., 1878. Ichthyologische Beiträge (VII). Sitzungsber. Akad. Wiss. Wien v. 78 (1. Abth.): 377-400.
* 1 2 3 4 FishBase (anglès)
* ↑ Chao, L.N., 1995. Sciaenidae. Corvinas, barbiches, bombaches, corvinatas, corvinetas, corvinillas, lambes, pescadillas, roncachos, verrugatos. p. 1427-1518. A: W. Fischer, F. Krupp, W. Schneider, C. Sommer, K.E. Carpenter i V. Niem (eds.) Guia FAO para identificación de especies para los fines de la pesca. Pacífico Centro-oriental. 3 volums. 1813 p.

## Bibliografia

* Divisió de Peixos de la Smithsonian Institution. Base de dades de la col·lecció de peixos del Museu Nacional d'Història Natural (en anglès). Smithsonian Institution, 2001.
* Anònim, 2002. Base de dades de la col·lecció de peixos del American Museum of Natural History. American Museum of Natural History, Central Park West, NY 10024-5192, Estats Units.
* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Umbrina imberbis

Umbrina imberbis és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima subtropical i demersal.

## Distribució geogràfica

Es troba al Pacífic sud-oriental: Iquique (Xile).

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Cuvier, G., 1816. Le Règne Animal distribué d'après son organisation pour servir de base à l'histoire naturelle des animaux et d'introduction à l'anatomie comparée. Les reptiles, les poissons, les mollusques et les annélides. Edition 1. Règne Animal (ed. 1) v. 2. i-xviii + 1-532.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Günther, A., 1873. Erster ichthyologischer Beitrag nach Exemplaren aus dem Museum Godeffroy. J. Mus. Godeffroy 1873, heft 2: 97-103.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Pequeño, G., 1989. Peces de Chile. Lista sistemática revisada y comentada. Rev. Biol. Mar., Valparaíso 24(2):1-132.

## Enllaços externs

* AQUATAB