OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llac Terkhiin Tsagaan

El llac Terkhiin Tsagaan (mongol: Тэрхийн Цагаан нуур, [tʰirˈçin t͡sʰaˈʁaɴ nʊːr], és un llac d'aigua dolça a les muntanyes Khangai al centre de Mongòlia, situat al sum de Tariat de la província d'Arkhangai. Es troba a 670 km a la capital Ulaanbaatar i a 180 km del centre del sum de Tariat.
El volcà Khorgo es troba prop de l'extrem oriental del llac, 10 rius s'uneixen a aquest llac i només el riu Suman hi neix. El llac es troba al parc nacional de Khorgo-Terkhiin Tsagaan Nuur. Segons l'estudi conjunt de 2022 del Ministeri de Medi Ambient i Turisme de Mongòlia i el Fons Mundial per a la Natura, l'àrea del llac va disminuir un 6,4% des de 7950,0. ha el 1995 a 7440,1 ha el 2015. Això va provocar una reducció de les zones humides en un 23,5% i un augment en un 39,4% de les sorres i les terres erosionades que envolten el llac.

## El conte popular del llac Terkhiin Tsagaan

En temps antics, una mare i el seu fill vivien en aquesta terra i recollien aigua potable d'una petita font que sortia de les profunditats del terra. Després de treure aigua, sempre havien de taponar la font. Un dia, el fill va anar a buscar aigua, però es va oblidar de taponar-la després d'omplir el càntir i es va adormir al costat de la font. Al cap d'uns minuts, la zona es va inundar d'aigua, i la mare, preocupada pel seu fill, va pujar al cim de la muntanya anomenada "Uran Mandal" i va taponar la font. Des de llavors, aquest llac existeix en aquest lloc. El cim de la muntanya "Uran Mandal" es va convertir en la petita illa que s'ha esmentat anteriorment.

## Referències

* ↑ «Terkhiin Tsagaan Nuur in Tariat» (en anglès). .
* ↑ «Terkhiin tsagaan natural park». mongolia-trips. Mongolia Trips. [Consulta: 25 novembre 2023].
* ↑ «Folk tale of Terkhiin tsagaan lake». Mongolianguides. Buyanbadrakh. [Consulta: 24 novembre 2023].
# Trica (ciutat)

* Per a altres significats, vegeu «Trica (nimfa)».
Trica (en grec antic Τρίκκη o Τρίκκα) era una antiga ciutat de Tessàlia al districte d'Hestieòtide, a la riba esquerra del riu Peneu i a la vora d'un petit riu de nom Leteu, segons Estrabó.
Es deia que el nom de la ciutat derivava de Trica, una filla de Peneu. Homer menciona la ciutat al "Catàleg de les naus" a la Ilíada, i diu que n'eren reis Macàon i Podaliri, fills d'Asclepi, que van dirigir un contingent d'habitants de la ciutat a la guerra de Troia. Trica tenia un temple dedicat a Asclepi que era considerat el més antic i famós de tots els temples d'aquest déu. Sembla que el temple, a més e sacerdots, tenia metges al seu servei.
Després de la mort d'Alexandre el Gran un edicte de Polispercó i altres generals va permetre el retorn dels exiliats a les distintes ciutats gregues, però els de Trica i la veïna Farcadon en van ser exclosos per una raó que no es coneix, segons diu Diodor de Sicília. Quan Filip V de Macedònia, va ser derrotat a Aous a la Segona Guerra Macedònica, es va retirar a Trica. També mencionen aquesta ciutat Plini el Vell i Claudi Ptolemeu.
L'historiador Procopi anomena a la ciutat Tticattus (Τρικάττους) i diu que va ser restaurada per Justinià I, però el geògraf Hièrocles encara l'anomena Trica al segle vi. Al segle xii ja portava el seu nom modern, Trícala, avui una de les grans ciutats d'aquesta part de Grècia.
Es conserven encara algunes restes de la ciutadella dalt d'un turó, molt disperses i poc identificables per estar construïdes amb maçoneria.

## Referències

* ↑ Smith, William 8ed.). «Tricca». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 3 gener 2021].
# Berdeniella gredosica

Berdeniella gredosica és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Europa: Espanya.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Fauna Europaea Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ PESI (anglès)

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Rapsécourt

Rapsécourt és un municipi francès, situat al departament del Marne i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 34 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Rapsécourt era de 34 persones. Hi havia 12 famílies, de les quals 8 eren parelles sense fills i 4 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 15 habitatges, 14 eren l'habitatge principal de la família i 1 estava desocupat. Tots els 15 habitatges eren cases. Dels 14 habitatges principals, 12 estaven ocupats pels seus propietaris i 2 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 2 tenien tres cambres, 5 en tenien quatre i 7 en tenien cinc o més. 11 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 9 habitatges hi havia un automòbil i a 4 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Rapsécourt el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 0 |
| 0 | 65 a 69 | 4 |
| 4 | 60 a 64 | 0 |
| 0 | 55 a 59 | 0 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 0 | 45 a 49 | 0 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 4 |
| 4 | 30 a 34 | 0 |
| 0 | 25 a 29 | 0 |
| 0 | 20 a 24 | 0 |
| 0 | 15 a 19 | 0 |
| 0 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 4 | 0 a 4 | 4 |

## Economia

Totes les 17 persones en edat de treballar el 2007 eren actives. Les 17 persones actives estaven ocupades (8 homes i 9 dones).

### Activitats econòmiques

L'any 2000 a Rapsécourt hi havia 5 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Rapsécourt a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Rapsécourt a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Beteta

Beteta és un municipi de la província de Conca a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa, Espanya. Té 115,35 km² de superfície i al 2023 tenia 235 habitants (densitat: 2,4 hab. / km²). Limita amb els municipis de Cuenca, Cueva del Hierro, Masegosa, Lagunaseca, Santa María del Val, Carrascosa, Valsalobre, Peñalén, Poveda de la Sierra, Peralejos de las Truchas i Checa.
Formen part tres nuclis de població: Beteta, Valtablado de Beteta i El Tobar.

## Administració

Llista d'alcaldes des de les eleccions democràtiques de 1979 :
| Període | Nom de l'alcalde/-essa | Partit polític | Data de possessió |
| 1979 - 1983 | José Esteban | UCD | 19/04/1979 |
| 1983 - 1987 | David Garay | PSOE | 28/05/1983 |
| 1987 - 1991 | Antonio Chacón Espada | AP | 30/06/1987 |
| 1991 - 1995 | Agustina Gil Esteban | PSOE | 15/06/1991 |
| 1995 - 1999 | Mario Antón Moreno | PSOE | 17/06/1995 |
| 1999 - 2003 | Mario Antón Moreno | PSOE | 03/07/1999 |
| 2003 - 2007 | Mario Antón Moreno | PSOE | 14/06/2003 |
| 2007 - 2011 | Mario Antón Moreno | PSOE | 16/06/2007 |
| 2011 - 2015 | Jesús Mayordomo Cuevas | PSOE | 11/06/2011 |
| 2015 - 2019 | Abel Cava Garay | PSOE | 13/06/2015 |
| 2019 - 2023 | Jesús Vicente Esteban Julián Esteban Pulla | PP | 15/06/2019 |
| Des del 2023 | Manuel Vega Bonilla | Beteta Participa | 17/06/2023 |

## Vegeu també

* Gorges de Beteta

## Referències

* ↑ «El Tobar | Beteta» (en castellà). Ayuntamiento de Beteta. [Consulta: 1r agost 2020].
# Retiro

«Retiro» té aquests significats:
* Districte de Retiro, districte de Madrid
* Jardins del Retiro, parc de Madrid
* Palau del Buen Retiro, segona residència de la Família Reial Espanyola avui pràcticament desaparegut
* Casón del Buen Retiro, edifici de Madrid part del Museu del Prado
* Llau del Retiro de Carreu, llau del municipi d'Abella de la Conca (Pallars Jussà)
* Societat Recreativa El Retiro, entitat de Sitges
Viccionari
# Enric el Pelegrí

Enric el Pelegrí (c. 1230 - 2 de gener del 1302) va governar efectivament el senyoriu de Mecklenburg de 1264 a 1275 i de 1299 fins a la seva mort.

## Família

Era el fill gran del Senyor Joan I. Al voltant del 1259 es casà amb Anastàsia (c. 1245 - 15 de març del 1317) filla de Duc de Pomerània Barnim I. Els seus fills foren:
* Lutgarda (ca. 1260-1261 - després del 14 de desembre del 1283), muller de Premislau II de la Gran Polònia.
* Enric el Lleó (ca. 1267 - 1329).
* Joan III (ca. 1266 - 1289).

## Govern

Després de la mort del seu pare governà al principi conjuntament amb el seu germà Albert I. Després de la mort d'Albert el 1265, Joan va governar sol. A partir del 1266 va requerir al jueus de Wismar que paguessin per la seva protecció. Aquell mateix any va començar el programa de "donació de pa i vi", en les que vint esglésies a l'àrea d'Ilow subministrarien amb vi i hòsties de per la Sala de Ciutat en Wismar. Per moltes esglésies en l'àrea, aquest decret és el primer cop ells és esmentat en un document. El 1270 va emprendre la croada lituana, que no havia sofert encara la cristianització.
El 1271 va fer un pelegrinatge a la Terra Santa. De camí fou fet presoner i deportat al Caire, on fou retingut en captivitat pels àrabs durant 27 anys. En la seva absència Mecklenburg va ser governat pels seus germans Joan II i Nicolau III, després d'una lluita entre els seus germans i cosins sobre la regència i la tutela dels seus nens. Després que Joan II va morir dins 1283, Nicolau III governà sol, fins que Henry II va venir d'envellir dins 1290.
Enric retornà a Mecklenburg via Morea i Roma el 1298. El 1299 reprengué formalment el seu regnat, tot i que probablement deixà els afers de govern majoritàriament al seu fill Enric II.
Enric morí el 1302 i va ser enterrat a la cripta ducal al monestir de Doberan.

## Notes

* ↑ Aquest decret s'inclou al Wismarschen Weinregister von 1479, Llibre d'actes de Mecklenburg, 1059, 2622

## Bibliografia

* Ludwig Fromm (1880), "Heinrich I. der Pilger, Fürst von Mecklenburg", Allgemeine Deutsche Biographie (ADB) (alemany), 11, Leipzig: Duncker & Humblot, p. 541

## Enllaços externs

* Literatura sobre Heinrich <Mecklenburg, Herr, I.> a la Bibliografia de l'Estat (Landesbibliographie) de Mecklenburg-Vorpommern
* Taula genealògica de la Casa de Mecklenburg
# Timlilt

Timlilt (en àrab تيمليلت, Tīmlīlt; en amazic ⵜⵉⵎⵍⵉⵍⵜ) és una comuna rural de la província de Chichaoua, a la regió de Marràqueix-Safi, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 7.078 persones.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Beloneuria stewarti

Beloneuria stewarti és una espècie d'insecte plecòpter pertanyent a la família dels pèrlids.

## Hàbitat

En el seu estadi immadur és aquàtic i viu a l'aigua dolça, mentre que com a adult és terrestre i volador.

## Distribució geogràfica

Es troba a Nord-amèrica: els Estats Units (Geòrgia, Carolina del Nord, Carolina del Sud i Tennessee).

## Estat de conservació

Les seues principals amenaces són l'explotació forestal i la pluja àcida.

## Referències

* ↑ Needham & Claassen, 1925. The Thomas Say Foundation II:288. «Enllaç».
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Stark & Szczytko, 1976. Ann. ent. Soc. Amer. 69(6):1120-1124.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 Plecoptera Species File (Version 1.1/4.0) (anglès)
* ↑ Stoneflies of North Carolina (anglès)
* ↑ Stoneflies of South Carolina (anglès)
* ↑ Tennessee's Comprehensive Wildlife Conservation Strategy 2005 Arxivat 2011-10-14 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Stoneflies of Tennessee (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ GBIF (anglès)
* ↑ Perlidae Species Listing (anglès)
* ↑ Golden Stonefly Nymphs of the Smoky Mountains National Park Arxivat 2010-11-22 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Flyfishing Entomology - North American Stoneflies (anglès)
* ↑ NatureServe (anglès)

## Bibliografia

* Stark, 2004. A: Stark & Armitage Dr. The stoneflies (Plecoptera) of eastern North America. Vol. II. Chloroperlidae, Perlidae, Perlodidae (Perlodinae). Ohio Biol. Surv. Bull. New Ser. 14(4).
# Violaxantina

La violaxantina (5,6:5′,6′-diepoxi-5,5′,6,6’-tetrahidro-β-carotè-3,3′-diol) és un pigment natural de color taronja i pertanyent al grup de les xantofil·les. El produeixen diversos grups d'algues feòfites, plantes del gènere Viola (com ara els pensaments) i diverses flors grogues i cítrics.

## Estructura, síntesi i propietats químiques

La violaxantina és un pigment del grup dels carotenoides i de la subcategoria de les xantofil·les. A nivell estructural es tracta del diepòxid de la zeaxantina, de manera que es sintetitza de manera natural o industrial a través de la oxidació d'aquest altre pigment.
Una de les propietats més notables de la violaxantina és la seva baixa termoestabilitat; la seva exposició a la calor pràcticament la degrada per complet i té com a conseqüència la producció de compostos secundaris com furans i isòmers cis.

## Usos industrials i terapèutics

La violaxantina s'utilitza com a colorant alimentari amb la nomenclatura E161e, malgrat que no està aprovada ni a la Unió Europea ni als Estats Units –únicament a Austràlia i a Nova Zelanda (amb el codi INS 161e). A més a més, té descrits diversos efectes antiinflamatoris en macròfags.

## Referències

* 1 2 3 4 Torregrosa-Crespo, Javier; Montero, Zaida; Fuentes, Juan; Reig García-Galbis, Manuel; Garbayo, Inés «Exploring the Valuable Carotenoids for the Large-Scale Production by Marine Microorganisms» (en anglès). Marine Drugs, 16, 6, 08-06-2018, pàg. 203. DOI: 10.3390/md16060203.
* 1 2 Primo Yúfera, Eduardo. Química orgánica básica y aplicada: de la molécula a la industria (en castellà). Barcelona: Reverté, 1995, p. 866. ISBN 9788429179552.
* ↑ Krinsky, Norman I. Carotenoids in Health and Disease (en anglès). CRC Press, 2004, p. 218. ISBN 9780203026649.
* ↑ Bartosz, Grzegorz. Food Oxidants and Antioxidants: Chemical, Biological, and Functional Properties (en anglès). CRC Press, 2014, p. 307. ISBN 9781439882412.
# Rapsòdia

* Rapsòdia húngara No. 2 de Liszt
* Interpretada per Martha Goldstein en un piano Erard de 1851 Erard
* Hungarian Rhapsody No. 2 de Liszt
* Serguei Rakhmàninov toca els primers 4 minuts de la Rapsòdia húngara No. 2, gravat en 1919 per Edison Records
Una rapsòdia és una obra musical d'un sol moviment que és episòdica encara que d'estructura integrada amb moviment lliure, amb una gran variació d'estats d'ànim, color i tonalitat. Un aire d'inspiració espontània i un cert sentit d'improvisació la fan més lliure en forma que les variacions. Les variacions de Serguei Rakhmàninov sobre un tema de Niccolò Paganini són tan lliures en estructura que el compositor les anomenà Rapsòdia sobre un tema de Paganini.
George Gershwin va posar per títol Rhapsody in Blue a la peça musical que va compondre el 1924 i que ha quedat en la història com el millor i més reixit intent de combinar la música clàssica i el jazz. Efectivament és una peça d'un sol moviment i aparentment lliure, espurnada constantment amb girs jazzístics, tant melòdics com rítmics.
El grup Queen va fer ús de la forma musical de la rapsòdia en la seva cançó Bohemian Rhapsody. La tria del mot rapsòdia torna aquí a ser molt encertat, ja que, efectivament és una obra plena de canvis i que discorre amb una aparent manca de continuïtat.
# Belinda Tato

Belinda Tato (Madrid, 3 de desembre de 1971) és una arquitecta fundadora, en 2000, al costat de José Luis Vallejo de l'estudi d'arquitectura Ecosistema Urbà, al que s'incorporarien més tard els arquitectes Diego García-Setién i Constantino Hurtado, considerada una de les 50 millors arquitectes d'Espanya.

## Biografia i carrera professional

Belinda Tato va estudiar arquitectura a l'Escola Tècnic Superior d'Arquitectura de Madrid (ETSAM) de la Universitat Politècnica de Madrid, formant part d'una nova generació d'arquitectes, tots ells estudiants d'Escola de Madrid, com Cristina Díaz Moreno, Izaskun Chinchilla, o Andrés Jaque; els quals aporten un nou enfocament a l'arquitectura espanyola. Més tard va estudiar també en la Bartlett School of Architecture de Londres. Belinda Tato considera que l'arquitectura ha d'estar al servei de les necessitats de la gent, i que no es pot seguir permetent que el disseny de les ciutats oblidi la qualitat de vida dels seus ciutadans.

### Projectes destacables

Com a arquitecta és responsable, a Madrid, del Ecobulevar de l'eixample de Vallecas (projecte en el qual s'integren els arbres d'aire, que són capaços d'emular un microclima); el Museu de la Meteorologia al parc del Retiro (que integrarà lucernario-periscopi-caleidoscopio en la coberta d'un edifici històric de 1848) i del projecte per crear una platja a la plaça Soledad Torres Acosta, a uns metres de la Gran Via. La Plaça Ecopolis de Rivas-Vaciamadrid. A l'estranger, un estadi dedicat a les arts marcials a Seül (Corea del Sud), sent el seu estudi un dels protagonistes de l'exposició Fresh Madrid, a Brussel·les; i, a més, va resultar finalista entre més de 200 candidats en un concurs convocat per resoldre els problemes urbans de Filadèlfia.
Va guanyar un primer premi del Concurs Europeu per a Joves Arquitectes (Europan) per reconvertir un antic abocador en una ampliació urbana a la ciutat de Maribor (Eslovènia).

## Referències

* ↑ Los 50 Mejores Arquitectos Españoles. Tradición Y Vanguardia HOGARISMO Arxivat 2011-09-04 a Wayback Machine. (en castellà) Consulta 17 d'octubre del 2016
* 1 2 Belinda Tato: «El diseño de las ciudades olvida la calidad de vida de sus habitantes» Sur.es Consulta 17 d'octubre del 2016
* ↑ Belinda Tato: «El diseño de las ciudades olvida la calidad de vida de sus habitantes». ANTONIO JAVIER. 5 de mayo de 2011. Infouma Arxivat 2016-10-22 a Wayback Machine. Consulta 17 d'octubre del 2016
* 1 2 La inventora de árboles. El País. 20 de agosto de 2006 Consulta 17 d'octubre del 2016
# Enver Hoxhaj

Enver Hoxhaj (Suhareka, Kosovo, aleshores RFS de Iugoslàvia, 1969) és un polític i diplomàtic kosovar. És diputat de l'Assemblea de Kosovo i va ser ministre d'Afers Exteriors de la República de Kosovo.
Hoxhaj va ser professor de la Universitat de Pristina. Va treballar al World University Service d'Àustria i va fundar l'Institut de Recerca i Documentació de Kosovo. El març de 2004 es va unir al Partit Democràtic de Kosovo. Va ser ministre d'Educació, Ciència i Tecnologia de la República de Kosovo. Dirigeix el Comitè de l'Assemblea de Kosovo per a l'Educació, Ciència, Tecnologia, Cultura, Joventut i Esports. Des del 22 de febrer de 2011 al 12 de desembre de 2014, Hoxhaj va ser ministre d'Afers Exteriors de Kosovo.

## Referències

* ↑ http://www.mfa-ks.net/?page=2,4,201&sqr=skender%20hyseni
* ↑ "Composition of new cabinet government of the Republic of Kosovo, led by Prime Minister Hashim Thaci" Arxivat 2014-09-25 a Wayback Machine. kryeministri-ks.com 22 February 2011; retrieved 23 February 2011.

## Enllaços externs

* Enver Hoxhaj - Lloc web oficial
# Llengües de Moçambic

Aquest és un articles sobre les llengües de Moçambic. Com la gran majoria dels estats africans, Moçambic és un país multilingüe. Un bon nombre de llengües bantu són indígenes de Mozambic. El portuguès, heretat del període colonial (vegeu: portuguès de Moçambic), és la llengua oficial, i Mozambic és membre de ple dret de la Comunitat de Països de Llengua Portuguesa. Ethnologue relaciona 43 llengües parlades al país.
Segons l'Institut Nacional d'Estadística (INE) de Moçambic, el portuguès és la llengua més parlada a Moçambic: d'acord amb el cens de població i habitatge de 2007, el 50,4% de la població nacional de més de 5 anys (el 80,8% de les persones que viuen en zones urbanes i el 36,3% de les zones rurals) parlen amb fluïdesa aquest idioma. Altres llengües parlades són el suahili, makhuwa, sena, ndau, i tsonga. Altres llengües indígenes de Moçambic són lomwe, makonde, chopi, chuwabu, ronga, kimwani, zulu, i tswa. La llengua dels sords del país és la llengua de signes moçambiquesa.
Hi ha petites comunitats d'àrabs, xinesos, i indis (principalment gujarati) que parlen la seva pròpia llengua (els indis de l'Índia Portuguesa parlen algun dels criolls indoportuguesos) i tenen el portuguès com a segona llengua.

## Sociolingüística
### Multilingüisme

Segons el cens de 2007 un 50,4% de la població major de 5 anys parla portuguès, i el 10,7%, incloent les persones d'ascendència portuguesa (lusoafricans) i mestissos, el parlen com a llengua materna. L'ús de la llengua portuguesa segueix sent fortament concentrat a la població urbana de Moçambic al llarg de la costa.

## Principals grups lingüístics

Principals grups lingüístics moçambiquesos (1998) :
| Llengua | Nombre de parlants (L1) | Percentatge de població |
| Emakhuwa | 4,007,010 | 24.8 |
| Cisena | 1,807,319 | 11.2 |
| Xichangana | 1,799,614 | 11.2 |
| Elomwe | 1,269,527 | 7.9 |
| Cishona | 1,070,471 | 6.6 |
| Xitswa | 763,029 | 4.7 |
| Xironga | 626,174 | 3.9 |
| Chichewa | 607,671 | 3.8 |
| Portuguès (Moçambiquès) | 489,915 | 3 |
| Cinyungwe | 446,567 | 2.8 |
| Cicopi | 406,521 | 2.5 |
| Ciyao | 374,426 | 2.3 |
| Shimakonde | 371,111 | 2.3 |
| Ekoti | 102,393 | 0.6 |
| Kimwani | 29,980 | 0.2 |
| Suahili | 21,070 | 0.1 |
| Swazi | 7,742 | 0.05 |
| Zulu | 3,529 | 0.02 |
| Total | 16,135,403 | 100 |

## Referències

* 1 2 «Mozambique». A: Encyclopaedia Britannica. Encyclopaedia Britannica Inc., 2015 [Consulta: 11 octubre 2015].
* 1 2 3 «Ethnologue: Languages of the World, Mozambique». Dallas, Texas: SIL International, 2015. [Consulta: 11 octubre 2015].
* ↑ Inquérito Nacional aos Agregados Familiares sobre Condições de Vida, Resultados Gerais, Instituto Nacional de Estatística, Maputo, 1998.

## Enllaços externs

* Llista Ethnologue de llengües de Moçambic
* Línguas de Moçambique(portuguès) – Col·lecció de publicacions en portuguès en llengües moçambiqueses