OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Elizabeth Blackwell

Elizabeth Blackwell (Bristol, 3 de febrer de 1821–Hastings, 31 de maig de 1910) fou la primera dona graduada en Medicina dels Estats Units.
Filla d'una família molt religiosa, Elizabeth va rebre una educació elevada però aïllada d'altres nens. Les idees liberals del seu pare li van influir fortament en els seus afanys reformistes. Va decidir estudiar medicina per poder tractar millor les dones malaltes que no se sentien còmodes en presència de metges homes. Per pagar-se la carrera va treballar fent classes en escoles i cases privades i va rebre ajuda de la seva germana gran.
Després de ser refusada en diverses facultats, va ser finalment acceptada en el Geneva Medical College, fundat el 1834, a Geneva, Nova York, com un departament separat del Geneva College, i que el 1871 es va transferir a la Universitat de Syracuse. Allí era l'única dona i rebia constantment menyspreus per aquest motiu. Als estius feia pràctiques en diverses clíniques, i va ser amb aquesta activitat que va començar a veure el lligam entre pobresa i determinades malalties, tema que seria constant en els seus escrits posteriors. En graduar-se, va viatjar a Europa per conèixer noves tècniques mèdiques. Es va negar a casar-se per no perdre la seva independència.
Va establir el seu propi consultori, però va decidir abandonar-lo per baralles sobre la gestió. Finalment es mudà a Anglaterra, on, el 1874, va participar juntament amb Sophia Jex-Blake en la fundació de la London School of Medicine for Women perquè altres noies amb vocació mèdica no haguessin de patir el mateix que ella per poder formar-se.
A la vellesa, ja retirada de l'exercici actiu de la medicina, va dedicar-se a escriure sobre la reforma social, especialment sobre temes que relacionaven la moral cristiana i la cura dels pacients, la promoció de la dona, l'alleujament de la pobresa i la prevenció de malalties amb costums saludables en la vida quotidiana. Igualment va lluitar contra la prostitució i els anticonceptius.
En el seu honor s'atorga anualment des de 1949 l'Elizabeth Blackwell Medal a les contribucions de les metgesses més rellevants.

## Referències

* ↑ «Elizabeth Blackwell». Biography. [Consulta: 4 març 2020].
* ↑ «Elizabeth Blackwell». Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 4 març 2020].
* ↑ «Elizabeth Blackwell (1821-1910)» (en anglés). National Women's History Museum. Arxivat de l'original el 2015-09-05. [Consulta: 11 agost 2015].
* ↑ Sahli, Nancy Ann. Elizabeth Blackwell, M.D., (1871–1910): a biography. Nova York: Arno Press, 1982. ISBN 0-405-14106-8.
* ↑ «History of the College of Medicine». Upstate Medical University. [Consulta: 11 agost 2015].
* ↑ Montserrat, Jiménez Sureda. Les dones i les professions sanitàries al llarg de la història. Servei de Publicacions de la Universitat Autònoma de Barcelona, 2017-11-29, p. 79. ISBN 978-84-490-7244-4.
* ↑ «LONDON SCHOOL OF MEDICINE FOR WOMEN AND RELATED COLLECTIONS» (en anglés). AIM25. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 17 agost 2015].
* ↑ «Elizabeth Blackwell Award» (en anglés). America Medical Women's Association (AMWA). [Consulta: 17 agost 2015].
# Emanuele Paternò

Emanuele Paternò, 9è marquès de Sessa, nascut a Palerm el 12 de desembre de 1847 i traspassat també a Palerm el 18 de gener de 1935, fou un químic i polític italià conegut per la reacció de Paternò-Büchi.

## Biografia

Emanuele Paternò era descendent d'una antiga família (Paternò) d'origen provençal-catalana del XI segle provinent d'Embrun, a França.
Emanuele estudià química a la Universitat de Palerm on fou alumne de Stanislao Cannizzaro. El 1871, quan només comptava amb 24 anys, fou nomenat professor de química de la Universitat de Torí. L'any següent substituí Cannizzaro a la Universitat de Palerm, de la qual fou rector entre 1885 i 1890. En el 1892 passà a la Universitat de Roma com a professor de química analítica, i el 1910 aconseguí la càtedra de química general. Fou un dels fundadors de la Gazzetta Chimica Italiana en el 1871.
En els anys a Palerm tingué diferents càrrecs públics: Sindaco di Palermo des del maig de 1890 fins al gener de 1892 i president de la Giunta provinciale di Palermo del 1898 al 1914. El 1890 fou nomenat senador i fou molts d'anys vicepresident del Senat del Regne. Fou també president del Consiglio superiore di sanità i, des de 1931, primer director del Laboratorio di Chimica di Sanità Pubblica. Des del 1911 tingué com ajudant, primer a la Universitat de Roma, i després al Laboratorio di chimica di Sanità Pubblica, a Domenico Marotta, futur director de l'Istituto Superiore di Sanità.

## Obra

Els seus estudis se centraren en la fotoquímica, en l'estudi de l'acció de la llum sobre les molècules orgàniques. Descobrí el 1909, juntament amb Georg-Hermann Büchi, la reacció que duu els seus noms, la reacció de Paternò-Büchi.
# Eleccions generals de l'Uruguai de 1930

Les eleccions generals de l'Uruguai de 1930 es van celebrar el darrer diumenge de novembre del 1930, en una primera i única volta, amb la intenció d'escollir un nou president de la República Oriental de l'Uruguai, càrrec que, fins a la data, ocupava el centredretà Juan Campisteguy Oxcoby, en guanyar les eleccions del 1926. Simultàniament es van escollir els dinou governs departamentals.
D'acord amb la Constitució del 1918, es van votar els càrrecs de president i d'un terç del Consell Nacional d'Administració. Va triomfar novament el Partit Colorado amb la candidatura del militar Gabriel Terra Leivas, que va assumir l'1 de març de 1931. Juntament amb l'elecció del cap d'Estat, també es van votar els càrrecs de part del Poder Legislatiu.

## Candidats

Els candidats presidencials d'aquest any van ser:
* Pel PC: Gabriel Terra Leivas (guanyador); Federico Fleurquin; i Pedro Manini Ríos.
* Pel PN: Luis Alberto de Herrera - Eduardo Lamas.
* Pel PCU: només candidats al parlament.

## Referències

* ↑ (castellà) Fulles de votació de 1930
Eleccions a l'Uruguai :
# Emilio de Navasqüés y Ruiz de Velasco

Emilio de Navasqüés y Ruiz de Velasco, comte de Navasqüés, (Madrid, 23 de març de 1904- març de 1976) va ser un diplomàtic espanyol.

## Biografia

Fill d'Emilio de Navasqüés y Sáenz i Angela Ruiz de Velasco y Pastor, comtes de Navasqüés. Va ingressar en la carrera diplomàtica espanyola en 1929 i s'estrenà el 1934-1935 com a cònsol general a Tànger. Durant la guerra civil espanyola va donar suport al bàndol nacional i en acabar el conflicte fou adscrit al Ministeri d'Afers Exteriors d'Espanya, dins del qual fou nomenat Director general de Política Econòmica (1944-1947), Subsecretari d'Economia Exterior i Comerç (1947-1948), sotssecretari del Ministeri d'Afers exteriors (1951-1955) i director de l'Escola Diplomàtica (1959-1972).
En 1945 fou l'encarregat pel govern franquista de negociar amb els Aliats l'entrega dels béns nazis a Espanya.
Com a diplomàtic fou ambaixador espanyol a Buenos Aires (1950-1951), Roma (1958-1959) i Lisboa (1972-1974). En l'àmbit empresarial va ser membre dels consells d'administració de Cromo, Calatrava i Ensidesa, a més d'ocupar la presidència d'Iberia de 1965 a 1970. En juliol de 2010 la seva família va donar el seu arxiu privat al govern de Navarra.

## Referències

* ↑ Emilio de Navasqüés y Ruiz de Velasco, conde de Navasqüé a geneall.net
* ↑ Oro nazi bajo la manta del Gobierno de Franco El País, 16 de març de 1997
* ↑ Ambaixadors espanyols a Portugal Arxivat 2015-02-25 a Wayback Machine. 1917-2012
* ↑ El Gobierno de Navarra recibe la donación del archivo privado de Emilio de Navasqüés a navarra.es
# Emilio Ángel Fenoll Mora

Emilio Ángel Fenoll Mora (Torrent, 2 d'agost de 1964) és un exfutbolista professional valencià, que ocupava la posició de davanter.

## Trajectòria

Després de passar pel Mestalla, hi debuta amb el primer equip valencianista a la campanya 85/86, en la qual apareix en sis partits. Eixe any el València baixa a Segona Divisió, i a la categoria d'argent es consolida al València, amb cinc gols en 24 partits.
El València recupera de seguida la màxima divisió, i a la campanya de retorn, la 87/88, el davanter de Torrent és titular, amb 30 partits. A partir d'ací, les següents temporades són força irregulars, alternant la titularitat amb la suplència. A la 89/90 hi marca sis gols en 27 partits, la meitat de suplent.
L'estiu de 1992 fitxa pel Real Burgos, on tampoc és titular. Amb els castellans encadena dos descensos que el duen de Primera a Segona B i a la posterior desaparició de l'equip. En total, Fenoll hi va sumar 107 partits i 13 gols a primera divisió.

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Emirat de l'Alt Asir

L'emirat de l'Alt Asir fou un petit estat àrab que va existir entre 1801 i 1923 a la regió de l'Alt Asir, a la moderna Aràbia Saudita.
La zona depenia dels xerifs d'Abu Arish, de la dinastia khayràtida, però el 1801 va prendre el poder la tribu Rufayda, que seguia les doctrines wahhabites. Els Rufayda van conservar el poder almenys fins al 1818, quan els saudites van perdre la seva capital al-Diriyya i els egipcis i otomans van poder anar a la zona, i probablement fins al 1823 quan va agafar el poder la tribu Banu Mughayd. La tribu Banu Mughayd va conservar el poder fins al 1923, però el 1833/1834 la direcció de la tribu va quedar en mans del clan al-Ayid que va fundar la dinastia ayídida.
El 1872 foren expulsats de la seva capital Abha pels otomans però van conservar el poder a la regió; el 1916, davant els problemes que enfrontaven els otomans contra els britànics i els seus aliats, els anomenats idríssides del Iemen, van restaurar als Ayídides a Abha, però una vegada derrotats els turcs el 1918, aviat van perdre el poder davant els saudites (1922) i encara que la resistència es va perllongar fins almenys el 1923, la dinastia va quedar eliminada.

## Llista d'emirs

* Said ibn Muslat al-Mughaydi 1823/1824–1828
* Ali ibn Mudjattil al-Mughaydi 1828-1833/1834
* Ayid ibn Mari ibn Musa al-Mughaydi 1833/34-1856/1857
* Muhammad ibn Ayid al-Mughaydi 1856/1857–1872
* Ayid ben Muhammad al-Mughaydi 1872-1914
* Al-Hasan ibn Ayid al-Mughaydi 1914-1923

## Bandera

La seva bandera era blanca i blava (colors jueus). El fons blanc i una mitja lluna blava al cantó; al centre de la bandera l'asahada en lletres aràbigues blaves.
* Per a més detalls, vegeu: Regió d'Asir
# Enneapterygius sheni

Enneapterygius sheni és una espècie de peix de la família dels tripterígids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir 2,3 cm de longitud total.

## Hàbitat

És un peix marí de clima tropical que viu entre 3-12 m de fondària.

## Distribució geogràfica

Es troba a Taiwan.

## Referències

* ↑ Rüppell W. P. E. S., 1835-1838. Neue Wirbelthiere zu der Fauna von Abyssinien gehörig. Fische des Rothen Meeres. Frankfurt-am-Main. 1-148, Pls. 1-33. (1835:1-28, Pls. 1-7; 1836:29-52, Pls. 8-14; 1837:53-80, Pls. 15-21; 1838:81-148, Pls. 22-33.) Fische Rothen Meeres 1835-38
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Chiang, M.-C. i I.-S. Chen, 2008. Taxonomic review and molecular phylogeny of the triplefin genus Enneapterygius (Teleostei: Tripterygiidae) from Taiwan, with descriptions of two new species. The Raffles Bull. Zool. 19:183-201.

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fricke, R., 1994. Tripterygiid fishes of Australia, New Zealand and the southwest Pacific Ocean (Teleostei). Theses Zool. 24:1-585.
* Fricke, R., 1997. Tripterygiid fishes of the western and central Pacific, with descriptions of 15 new species, including an annotated checklist of world Tripterygiidae (Teleostei). Theses Zool. 29:1-607.
* Helfman, Gene S.; Collette, Bruce B.; Facey, Douglas E.; Bowen, Brian W. The diversity of fishes: Biology, Evolution, and Ecology (en anglès). Hoboken, NJ: John Wiley & Sons, 2009, p. 720. ISBN 978-14-0512-494-2.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Elwes

Elwes és el nom dels següents personatges:
* Dominick Elwes (Billing Hall, Northamptonshire, 1931 – Chelsea, 1975), pintor de retrats anglès
* Gervase Elwes (Billing Hall, Regne Unit, 1866 – 1921), tenor anglès
# Elwood (Nebraska)

Elwood és una població dels Estats Units a l'estat de Nebraska. Segons el cens del 2000 tenia 761 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Elwood tenia 761 habitants, 294 habitatges, i 207 famílies. La densitat de població era de 599,6 habitants per km².
Dels 294 habitatges en un 29,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 62,6% hi vivien parelles casades, en un 5,8% dones solteres, i en un 29,3% no eren unitats familiars. En el 28,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 15,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,41 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,94.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 25% tenia menys de 18 anys, un 5,3% entre 18 i 24, un 23,9% entre 25 i 44, un 19,1% de 45 a 60 i un 26,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 42 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 86,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.500 $ i la renda mediana per família de 42.917 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.809 $ mentre que les dones 22.778 $. La renda per capita de la població era de 18.042 $. Aproximadament el 0,5% de les famílies i el 3,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Elwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Elwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Elwood-Magnolia

Elwood-Magnolia és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2000 tenia 1.392 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Elwood-Magnolia tenia 1.392 habitants, 427 habitatges, i 333 famílies. La densitat de població era de 166,9 habitants/km².
Dels 427 habitatges en un 39,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 56% hi vivien parelles casades, en un 15% dones solteres, i en un 21,8% no eren unitats familiars. En el 16,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,17 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,55.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,2% tenia menys de 18 anys, un 8,7% entre 18 i 24, un 30% entre 25 i 44, un 22,8% de 45 a 60 i un 8,4% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 34 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 97,2 homes.
La renda mediana per habitatge era de 42.105 $ i la renda mediana per família de 44.688 $. Els homes tenien una renda mediana de 31.516 $ mentre que les dones 24.167 $. La renda per capita de la població era de 13.678 $. Aproximadament el 22,4% de les famílies i el 24,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Elwood-Magnolia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Elwood-Magnolia». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Elwood (Indiana)

Elwood és una població dels Estats Units a l'estat d'Indiana. Segons el cens del 2000 tenia 9.737 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Elwood tenia 9.737 habitants, 3.845 habitatges, i 2.660 famílies. La densitat de població era de 1.059 habitants/km².
Dels 3.845 habitatges en un 32,7% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 52,9% hi vivien parelles casades, en un 11,9% dones solteres, i en un 30,8% no eren unitats familiars. En el 26,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,3% tenia menys de 18 anys, un 7,9% entre 18 i 24, un 28,8% entre 25 i 44, un 22,3% de 45 a 60 i un 14,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 37 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 30.986$ i la renda mediana per família de 36.239$. Els homes tenien una renda mediana de 31.527$ mentre que les dones 19.947$. La renda per capita de la població era de 15.402$. Entorn de l'11,7% de les famílies i el 15,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Elwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Elwood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Enrique Buchichio

Enrique Buchichio (Montevideo, 24 de juliol de 1973) és un guionista i director de cinema uruguaià. Va debutar en 2004 amb el curtmetratge En la plaza, treball amb el qual va diplomar de l'Escola de Cinema de l'Uruguai. El seu primer llargmetratge va ser El cuarto de Leo (2009), estrenat al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià d'aquest any.

## Filmografia com a director i guionista

* 2014: Zanahoria
* 2009: El cuarto de Leo
* 2007: Noche fría (curtmetratge)
* 2004: En la plaza (curtmetratge)

## Referències

* ↑ Escuela de Cine del Uruguay. «Biofilmografía como guionista y director». Enrique Buchichio, 2013. [Consulta: 11 desembre 2014].
* ↑ Zanahoria, el filme de Enrique Buchichio sobre crímenes en la dictadura uruguaya, lyfestyle.com

## Enllaços externs

* Enrique Buchichio a retinalatina.org
# Enrique Bolaños

Enrique Bolaños Geyer (Masaya, Nicaragua, 13 de maig de 1928 – 14 de juny 2021) va ser un enginyer, polític i empresari nicaragüenc que va ser president de la República des del 10 de gener de 2002 al 10 de gener de 2007.

## President de la República

El 10 de gener de 2002 va prendre possessió de la prefectura de la Nació amb mandat fins a 2007 en presència de diversos presidents de la regió i al voltant de 500 empresaris i homes de negocis de 28 països, convidats per demostrar el seu convenciment que el país resultava atractiu a la inversió forana.
Bolaños va fer el distanciament més ostensible de l'expresident Arnoldo Alemán pocs dies després de ser proclamat president electe amb el seu anunci que es proposava revisar la Constitució per acabar amb el repartiment de càrrecs en els poders de l'Estat, emparat en llei, entre liberals i sandinistes.
Abans d'assumir el càrrec, Bolaños va declarar que "suplicaria" de ser necessari el suport dels diputats lleials a l'expresident Alemán, els qui van guanyar l'escó perquè formaven part de la proposta electoral que ell va encapçalar i va portar a la victòria.
No obstant això, els alemanistas es van apuntar la seva primera victòria en la vespra mateixa del traspado de la banda presidencial quan 49 diputats van triar a Óscar Moncada com a president de l'Assemblea Nacional enfront del postulante proposat per Bolaños, Jaime Cuadra Somarriba. El gener de 2007 li va rellevar en la presidència pel mateix Daniel Ortega guanyador dels comicis de l'any anterior.

## Referències

* ↑ «Enrique Bolaños vida». EBG. Arxivat de l'original el 2012-05-30 [Consulta: 13 març 2012].
# Epífit

Els Epífits (del grec έπί, sobre i φύτόνepi, planta) o plantes epífites, són qualsevol planta que creix sobre un altre vegetal usant-ho solament com a suport, però que no el parasita; són una de les sis subdivisions de les formes vitals de Raunkjaer. Aquestes plantes són anomenades de vegades «plantes aèries», ja que no arrelen sobre el sòl. No obstant això, existeixen moltes espècies d'algues, incloent les marines, que són epífites sobre altres espècies aquàtiques (marines o aquàtiques angiospermes).
Les epífites utilitzen la fotosíntesi per a proveir-se d'energia i (les que no són aquàtiques) obtenen humitat de l'aire o de la pluja que es diposita sobre la superfície del seu amfitrió. Les arrels poden desenvolupar-se primàriament per adhesió i les estructures especialitzades (com les esquames i copes) són les que recullen i mantenen la humitat.
Les plantes epífites no parasiten al seu amfitrió, sinó que creixen independentment obtenint únicament suport físic. L'avantatge més evident respecte a altres herbes restringides a la terra és que reben més llum en els ombrívols ecosistemes boscosos i es mantenen lluny dels herbívors. No obstant això poden desenvolupar-se amb tanta densitat que arriben a danyar la planta amfitriona.
Les epífites més conegudes inclouen les molses (Bryum, Hypnum, Hedwigia, entre altres), els líquens, les orquídies, les falgueres i les bromèlies (com la coneguda Tillandsia), encara que es poden trobar en tots els grups principals del regne vegetal. Les acumulacions de grans epífites es donen més abundantment en les selves humides tropicals i boscos temperats plujosos, però tant líquens com molses es troben en qualsevol entorn amb arbres. A les nostres latituds no són comunes les espècies de plantes superiors epífites, tanmateix existeix algun exemple com el polipodi, un geòfit que ocasionalment pot ser epífit.

## Referències

* ↑ «epífit». GEC. [Consulta: 10 abril 2020].
* ↑ Santiago Castroviejo Bolibar. Flora iberica. Plantas vasculares de la Península Ibérica e Islas Baleares. Vol. I. Lycopodiaceae-Papaveraceae. Madrid: Real Jardín Botánico, C.S.I.C., 1986.
# Epífron

En la mitologia grega, Epífron o Epifró (grec antic: Ἐπίφρων) era fill d'Èreb i Nix, era el déu o esperit de la prudència, de la finesa, la delicadesa i la sagacitat.

## Referències

* ↑ Higí, 2011, p. 86.

## Bibliografia

* Higí. Faules. Volum I. Fundació Bernat Metge, 2011. ISBN 9788498591811.
# Eomanis

Eomanis waldi és una espècie de pangolins extints. Se n'ha trobat fòssils al jaciment de Messel, a Alemanya. Malgrat algunes diferències morfològiques, sembla que era bastant semblant als pangolins d'avui en dia. Visqué a la mateixa època que Eurotamandua. El gènere Eomanis contenia anteriorment l'espècie actualment coneguda com a Euromanis krebsi, però ara és monofilètic.

## Referències

* ↑ Gaudin, T. J.; Emry, R. J.; Wible, J. R «The Phylogeny of Living and Extinct Pangolins (Mammalia, Pholidota) and Associated Taxa: A Morphology Based Analysis» (en anglès). Journal of Mammalian Evolution, 16, 2009, pàg. 235–305. DOI: 10.1007/s10914-009-9119-9.