OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bateria d'ió liti en polímer

Bateria d'ió de liti en polímer, o bateria d'ió de liti-polímer, (abreviat, Li-Po) és una bateria en què l'electròlit és una solució de sals de liti en un polímer sòlid o gelatinós, l'ànode és de carboni i el càtode és un òxid metàl·lic.
És una bateria recarregable que evolucionà a partir de les bateries d'ió de liti on l'electròlit de sals de liti ja no es troba en una solució orgànica sinó en un polímer compost sólid, com ara el poliacrylonitril.

## Aplicacions

Un avantatge de les cel·les Li-Po és que els fabricants poden donar forma a les bateries quasi a voluntat, i això és un avantatge per als fabricants de telèfons mòbils que treballen constantment a la recerca del disseny més petit, més fi i més lleuger.
Un altre avantatge és que la relació d'autodescàrrega és molt menor.

## Tecnologia

Actualment se'n comercialitzen de dues menes. La diferència és que les de Bellcore/Telcordia fan servir un càtode de LiMnO₄, mentre que l'altra, el més convencional de LiCoO₂.

## Vegeu també

* Bateria d'ió de liti
# Belo Pole

Belo Pole (Бело Поле en macedònic) és un poble situat al centre de Macedònia del Nord, al municipi de Dolneni. Segons un cens realitzat el 2002, el poble té una població de 197 habitants, tots ells considerats d'ètnia macedònica.

## Referències

* ↑ (macedònic)(anglès)Recensement de 2002
# Belo Monte (São Tomé i Príncipe)

Belo Monte és una localitat de São Tomé i Príncipe. Es troba al districte de Pagué, al nord de l'illa i Regió Autònoma de Príncipe. La seva població és de 111 (2008 est.). Es troba al nord-est de la capital de l'illa, Santo António i l'aeroport de Príncipe i està comunicada amb la capital de l'illa per carretera. A l'est hi ha Praia Macaco, al sud Picão i a l'oest Praia das Burras.

## Evolució de la població

Població de Belo Monte (2001-2008) :
| 2001 | 2008 |
| 96 | 111 |

## Equip de futbol

* UDAPB

## Referències

* ↑ INE Arxivat 2017-02-09 a Wayback Machine., Evolução da população São-Tomense por localidades, 2001/2007-08
# Bandera d'Iowa

La bandera d'Iowa consisteix en tres franges verticals de color blau, blanc i vermell, reflectint la història d'Iowa com a part de la Louisiana francesa, amb la imatge d'un àguila calba amb un llaç en què es llegeix la frase Our Liberties we prize and our rights we will mantain ("Les nostres llibertats vam guanyar i els nostres drets mantindrem"), presa del segell estatal, al centre de la franja blanca. La paraula "Iowa", en majúscules vermelles, es troba directament a sota.
La bandera, aprovada en primera instància al maig de 1917 pel Consell per la Defensa de l'Estat d'Iowa, va ser adoptada oficialment el 1921. Va ser dissenyada per Dixie Debhardt membre de les Filles de la Revolució Americana d'Iowa.
El 2001, una enquesta duta a terme per l'Associació Vexil·lològica Nord-americana va col·locar la bandera d'Iowa en la posició 42 entre el disseny de 72 altres banderes d'entre els EUA i Canadà.

## Referències

* ↑ «STATE SYMBOLS OF IOWA» (en anglès). IOWA OFFICIAL REGISTER. [Consulta: 10 desembre 2023].
* ↑ «Iowa, l'Assemblea General - Símbols de l'Estat d'Iowa». Arxivat de l'original el 2018-12-24. [Consulta: 22 juny 2012].
# Bandera d'Illinois

La bandera d'Illinois, en la seva forma actual, va ser adoptada de manera oficial l'1 de juliol de 1970.

## Història

La primera bandera d'Illinois va ser dissenyada el 1912 per Lucy Derwent, la proposta va resultar guanyadora, entre 35 participants, d'un concurs organitzat per les Filles de la Revolució Americana on es prometia per al guanyador un premi de $25. Consistia en un camp blanc que contenia el segell estatal. Va ser adoptada oficialment el 6 de juliol de 1915, després de ser aprovada per les dues cambres de l'Assemblea General d'Illinois.
Un projecte de llei destinat a modificar el disseny original de 1915, afegint la paraula «Illinois» sota el segell, va ser proposat pel representant Jack Lansing i aprovat per l'Assemblea General i el governador Richard B. Ogilvie el 17 de setembre de 1969. Ogilvie va crear llavors un comitè perquè desenvolupés una normativa de disseny de la nova bandera, amb la finalitat d'assegurar la uniformitat de la reproducció dels colors i el disseny entre els fabricants de banderes. La nova ensenya va ser adoptada oficialment l'1 de juliol de 1970.
El 2001, una enquesta entre els membres de la NAVA va classificat la bandera d'Illinois com el disseny número 49 de les 72 altres banderes participasts d'estats i Territoris dels EUA i Canadà.

## Disseny del centenari estatal

Per la celebració dels primers 100 anys d'Illinois com estat el 1918, Wallace Rice, qui va dissenyar la bandera de Chicago, va dissenyar una bandera del centenari per a l'estat. Tenia tres franges horitzontals d'igual amplària, alternant blanc, blau, blanc. Amb 21 estrelles a la vora de la bandera. Hi va haver 10 estrelles blaves a la franja blanca superior i 10 a la banda inferior en blau també, que representen els 10 estats surenys i 10 estats del nord en el moment de la condició d'Estat d'Illinois el 1818. La banda central blava va tenir una gran estrella, blanca per a l'Estat d'Illinois en si.

## Referències

* 1 2 Barbara Schock, "Ella Park Lawrence, Mother of the Illinois State Flag," Presented to the Galesburg Woman's Club May 12,2007.
* ↑ Illinois.gov - Illinois Facts - Official State Flag Arxivat 2010-06-28 a Wayback Machine.
* ↑ Illinois Anniversary Flags
# Banc de llavors del sòl

El banc de llavors del sòl és l'emmagatzemament natural de llavors en els sòls; sovint aquestes llavors es troben en estat dorment. Normalment, el banc de llavors es refereix a les llavors susceptibles de germinar. En l'agricultura ecològica, s'intenta mantenir el banc de llavors (de males herbes) tan baix com sigui possible a base del maneig de les llaurades.
Les llavors del sòl són vitals per a la regeneració en cas d'incendis, rompuda agrícola, tallada de bosc i catàstrofes.
En els sòls, a més de llavors, també hi ha propàguls (bulbs, brots, etc.) que es poden reproduir asexualment, vegetativament.

## Història

L'estudi dels bancs de llavors del sòl començà l'any 1859, quan Charles Darwin observà el naixement de plàntules de mostres de sòl obtingudes dels fons de llacs. Tanmateix, els primers informes científics sobre la qüestió aparegueren l'any 1882 i es referien a les quantitats i tipus de llavors que es troben depenent de la fondària de sòl. Les llavors de males herbes del sòl han estat estudiades intensivament en agronomia pel seu gran impacte econòmic.

## Aspectes biològics

La longevitat de les llavors presents en el sòl és variable. Les llavors d'espècies transitòries romanen viables en el sòl només fins que trobin la pròxima oportunitat de germinar; les llavors d'espècies persistents poden viure molt de temps. Es consideren llavors persistents a llarg termini les que viuen més de cinc anys. El blet Chenopodium album pot ser viable al sòl fins a 40 anys i, excepcionalment, s'ha comprovat que són viables fins a 1.600 anys. En canvi, la gramínia Agrostemma githago, una mala herba en els camps de cereals, només es troba en els sòls de manera estacional.
Poques espècies de llavors viuen més de 100 anys en el sòl de manera viable. En els sòls típics, la longevitat de les llavors va de zero (germinació immediata quan arriben als sòl o fins i tot abans d'arribar-hi) a centenars d'anys. En el cas de l'espècie Nelumbo nucifera, s'han trobat llavors datades en 1.040 anys.

## Vegeu també

* Pa del Pamano, aliment recuperat de varietats emmagatzemades en bancs.

## Referències

* ↑ «Iowa State University: College of Agriculture and Life Science: Soil Seed Bank». Arxivat de l'original el 2011-07-19. [Consulta: 8 juliol 2010].
* ↑ P.J. Christoffoleti; R.S.X. Caetano 1998. Soil seed banks Scientia Agricola: 55: 74-78.
* ↑ «Iowa State University: College of Agriculture and Life Science: Lambsquarters». Arxivat de l'original el 2011-10-05. [Consulta: 8 juliol 2010].
* ↑ Ken Thompson, Jan P. Bakker, and Renée M. Bekker. 1997. The soil seed banks of north west Europe : methodology, density and longevity. New York : Cambridge University Press. 276 p.
* ↑ Thomas J. Monaco, Floyd M. Ashton, Steve C. Well 2002. Weed Science: Practice and Principles. Wiley Blackwell Publishers. 688 p.
# Banc de sorra

Un banc de sorra és l'acumulació de sorra, grava o còdols al llarg del litoral o en el llit d'un riu.
Els bancs de les platges es formen per l'acció repetida d'un sistema d'onades, o bé, d'una vegada, en el curs d'una tempesta. En els estuaris es formen en ser entallats els al·luvions per múltiples braços del riu. Eventualment es modelen pel flux i reflux de la marea. Altres bancs són formats en el llit dels rius per abandó de la sorra i de les graves arrossegades pel torrent. La seva formació obeeix a certes lleis: són asimètrics, ja que el pendent és moderada en la seva cua (aigües amunt), però abrupta en el seu cap, el seu eix no és paral·lel al de la llera del riu. Avancen aigües avall, doncs, durant les crescudes, l'aigua arrenca a la cua materials que, rodant o saltant sobre el dors del banc, acaben per caure al peu del talús frontal.
Per l'aportació al·luvial i per la sorra aportat pel vent captada per la vegetació d'aigua salabrosa als bancs poc pregons, a poc a poc poden transformar-se en illes permanents, com es produeix per exemple al mar de Wadden i al delta de l'Ebre. Al sentit contrari, marors ciclòniques poden submergir bancs i illes sorroses senceres en poques hores.
Els bancs són sovint força versàtils, és la raó per què s'imposa als vaixells de gran calat de servir-se d'un pràctic per tal de navegar al canal navegable.
* Bancs de sorra de la platja de Rodiles, a Astúries
* Banc de sorra en el riu Paraná

## Vegeu també

* Banc (geografia)
* Barra (relleu)
* Cordó litoral
* Alfac
* Restinga
* Tómbol
* Aiguamolls
* Delta fluvial
* Escull

## Enllaços externs

* Fitxa de "banc de sorra" a Diccionari de sinònims de frases fetes, Maria Teresa Espinal, UAB.
# Bandera de Jorba

La bandera oficial de Jorba té la següent descripció:
Bandera apaïsada, de proporcions dos d'alt per tres de llarg, quarterada en creu, amb el cometa blanc de l'escut d'altura 5/12 de la del drap i amplada 2/9 de la seva llargària, centrat en els quarters primer i quart, vermells; i amb el castell obert groc del mateix escut, de les mateixes altura i amplada que el cometa, centrat en els quarters segon i tercer, de color blau clar.
Va ser aprovada el 2 de març de 2001 i fou publicada en el DOGC el 14 de març del mateix any amb el número 3347.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Anoia

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 2 de març de 2001, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Jorba.», 14-03-2001. [Consulta: 4 juny 2009].
# Benthophilus svetovidovi

Benthophilus svetovidovi és una espècie de peix de la família dels gòbids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba a la mar Càspia.

## Referències

* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Berg, L.S. 1965. Freshwater fishes of the U.S.S.R. and adjacent countries. vol. 3, quarta edició. Israel Program for Scientific Translations Ltd, Jerusalem, Israel.
* Boldyrev, V.S. i N.G. Bogutskaya 2007. Revision of the tadpole-gobies of the genus Benthophilus (Teleostei: Gobiidae). Ichthyol. Explor. Freshwat. 18(1):31-96.
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Fenner, R. M. The Conscientious Marine Aquarist: A Commonsense Handbook for Successful Saltwater Hobbyists (en anglès). TFH Publications, 2001. ISBN 9781890087029.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Hoese, D.F. 1986: Gobiidae. p. 774-807. A M.M. Smith i P.C. Heemstra (eds.) Smiths' sea fishes. Springer-Verlag, Berlín, Alemanya.
* Miller, P.J. 1986. Gobiidae. p. 1019-1085. A P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen i E. Tortonese (eds.) Fishes of the North-eastern Atlantic and the Mediterranean. Vol. 3. UNESCO, París.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Bena

«Bena» té aquests significats:
* Bena, tira llarga de gasa que serveix per a mantenir els apòsits al cos
* Bena, distintiu que utilitzaven els reis a manera de corona
* Bena (Enveig), llogaret del municipi alt-cerdà d'Enveig
* Bena (indumentària), peça d'indumentària consistent en una tira llarga de roba amb què s'embolica la part inferior de la cama
* Bena (Minnesota), població de Minnesota
* Bena (llengua), llengua del poble Bena
# Benahadux

Benahadux és un municipi de la província d'Almeria, Andalusia. L'any 2006 tenia 3.396 habitants. La seva extensió superficial és de 46 km² i té una densitat de 16 hab/km². Les seves coordenades geogràfiques són 36° 55′ N, 2° 27′ O. Està situada a una altitud de 113 metres i a 10 quilòmetres de la capital de la província, Almeria.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 2.702 | 2.740 | 2.775 | 2.814 | 2.888 | 2.924 | 2.983 | 3.058 | 3.205 | 3.396 |
# Beniparrell (Onda)

Beniparrell, també escrit antigament i de manera incorrecta Veniparrell, és una partida del terme municipal d'Onda.
Beniparrell està situat al nord-oest de la població i ocupa un pla travessat per un barranc homònim. També s'estén cap a un xicotet massís muntanyós, al nord, el cim més conegut del qual és anomenat Tossal de Beniparrell.
Aquesta partida limita al sud amb les partides de la Serratella, Cardàs i Sala, totes tres d'Onda. A l'oest, amb el Llosar, d'Onda i las Losas i Fuente la Peña, de Fanzara. Al nord, amb el Salvador i la Pica, d'Onda. I a l'est, amb el Raco de Lleó, les Corralisses, la Torrassa i el Tis, d'Onda.
Durant la Guerra Civil Espanyola, a principis de l'estiu de 1938, hi hagué durs enfrontaments entre les tropes rebels i els republicans en aquest paratge, per la qual cosa al seu cim encara podem veure algunes estructures defensives. De la mateixa manera, s'han trobat abundants restes de material bèl·lic en la zona. També són significatives les restes de construccions de pedra seca.

## Referències

AJUNTAMENT D'ONDA (1893). Libro de Azagadores de la Villa de Onda.
ÀLVARO, Maria Teresa (2015). Estudi lingüístic de la toponímia rural d'Onda. Castelló: Publicacions de la Universitat Jaume I.
HUGUET, Ximo (2010). Del soroll al silenci: la Guerra Civil a Onda. Onda: Gràfiques Onda.
SALVADOR, José (2012). La batalla de Onda: episodio militar de la Guerra Civil Española. Edició d'autor.
# Benirrama

Benirrama és un poble valencià, que forma part del municipi de la Vall de Gallinera. És l'entitat més baixa de la vall, a prop del castell de Gallinera.

## Història

També anomenat Benirama, Benirahama o Benerahacma al llarg de la història. Com molts dels pobles i despoblats de la Vall de Gallinera és d'origen àrab, i el prefix beni, tan usual en la toponímia valenciana i que significa «fills de». La primera documentació escrita de Benirrama es remunta al cens de 1369. El topònim Bani Rahma prové del nom d'una família i segons l'esmentat cens representava entre in terç i els dos terços de les unitats familiars que hi habitaven. Els seus habitants habituals reben el nom de benirramins i benirramines. Cal destacar el castell, anomenat de Benirrama o Gallinera, que data de principis del segle xi i que en el segle xiii pertanyia als dominis del cabdill al-Azraq. L'antic Camí Reial conforma dins del poble el carrer Major on en un dels seus extrems es troba l'església de Sant Cristòfol, la més antiga de la Vall de Gallinera, amb retaules de fins al segle xv. També hi ha el Calvari, amb taulells ceràmics que daten de finals del segle xix. El 1602 tenia 13 focs, poblats per moriscos. El 1790 es reconstruí l'església.

## Referències

* 1 2 3 «Benirrama». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Benipeixcar

Benipeixcar és una població del terme municipal de Gandia, província de Valencia, situada al sud-est de la ciutat de Gandia amb la qual forma un sol nucli urbà. Va ser municipi independent, amb ajuntament propi, fins al 1965, en què va quedar annexionada a Gandia entre altres motius, a conseqüència del creixement urbà i demogràfic de la capital de la Safor.

## Geografia

Benipeixcar està situat al sud de la ciutat. Fita a l'oest amb el terme municipal de Benirredrà, a l'est amb el Raval de Gandia separat per l'avinguda de la Vall d'Albaida (abans, d'Almansa), al sud-est, fins a l'Alqueria de Martorell són terrenys urbanitzables de Gandia que estan en un avançat procés d'urbanització.
Benipeixcar, s'ha beneficiat molt en els últims anys del creixement de Gandia, encara que no s'haja beneficiat demogràficament del creixement demogràfic de Gandia, sí que ho ha fet en la mesura que l'ajuntament de Gandia construïa infraestructures per a esta nova part perifèrica en creixement de la ciutat (el nou barri de Roís de Corella) que s'acostava a Benipeixcar: el parc del País Valencià, el Col·legi Públic de Benipeixcar, la Biblioteca Pública de Benipeixcar, a banda d'estar situat prop de la zona dels Jutjats.
Lingüísticament, Benipeixcar és un barri de majoria valencianoparlant, que no ha perdut la seua essència de poble diferenciat de Gandia entre els seus habitants i que com Beniopa o Benirredrà manté la peculiaritat de no parlar apitxat com ho fa la ciutat de Gandia, que en este cas, és una illa lingüística a la Safor.

## Demografia

Evolució demogràfica de Benipeixcar :
| 1877 | 1887 | 1897 | 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 |
| 528 | 554 | 648 | 655 | 744 | 877 | 1.026 | 1.251 | 1.245 | 2.064 |

## Història

Benipeixcar té els seus orígens, com la major part dels pobles de la Safor, en una alqueria àrab, després de l'expulsió dels moriscos en 1609 fa ser repoblat majoritàriament amb gent originària de les terres de l'antiga República de Venècia, especialment dels pobles de Rezzo, Olmo i Monferrato, informació de la qual podem consultar en els Quinque Libri de la Parròquia de Benipeixcar.

## Monuments

La Casa Parroquial i la Casa Abadia de la parròquia de Sant Cristòfol de Benipeixcar amb un gran rellotge de sol a la façana.
L'ermita de Sant Antoni i Santa Bàrbara, està situada just al límit entre les poblacions de Gandia, Benipeixcar i Benirredrà i els termes municipals de Gandia i Benirredrà. Recentment s'ha rehabilitat interior i exteriorment, així com els accessos. Als voltants s'instal·la el tradicional Porrat de Sant Antoni.

## Referències

* ↑ «Alteracions dels municipis en els Censos de Població des de 1842» (en castellà). Institut Nacional d'Estadística. Arxivat de l'original el 2009-03-11. [Consulta: 30 octubre 2008].
# Bonzac

Bonzac és un municipi francès, situat al departament de la Gironda i a la regió de la Nova Aquitània. És un dels municipis situats al País Gavai o Gavacheria, que tot i trobar-se geogràficament a Occitània és de parla oïl (saintongesa)

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 274 | 303 | 349 | 515 | 618 | 623 | 691 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Jean-Louis Biais | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
# Batalla de Serravalle

La batalla de Serravalle va ser un enfrontament armat pertanyent a la Guerra d'Itàlia de 1542–46. La batalla va tenir lloc el 2 de juny de 1544 i va enfrontar a les tropes espanyoles i les imperials, comandades per Alfonso de Ávalos, marquès del Vasto, contra tropes de mercenaris italians al servei de França, comandades per Piero Strozzi i Giovan Francesco Orsini, comte de Pitigliano.

## Referències

* ↑ Jaques, Tony. Dictionary of Battles and Sieges: P-Z (en anglès). Greenwood Publishing Group, 2007, p. 928. ISBN 0313335397.

## Bibliografia

* Oman, Charles. A History of the Art of War in the Sixteenth Century . Londres: Methuen & Co, 1937.
# Bawazidj

Bawazij (en siríac Beth Wazik, que vol dir ‘Casa de la Duana’; sota els sassànides Khunya-Sabur, que vol dir ‘el Cant de Sapor’) fou una antiga ciutat d'Iraq, a la regió de Mossul, a la riba del Petit Zab i no lluny de la seva desembocadura.
La seva fama principal deriva del fet que fou un reducte kharigita, i els membres locals d'aquesta secta es deien descendents directes de les tropes d'Alí ibn Abi-Tàlib; era també considerada un refugi de bandits (els beduïns Banu Xayban robaven a les caravanes). Una part de la població era cristiana i hi va arribar a haver un bisbat jacobita de Beth Wazik i Beth Remman (Barimma); els nestorians depenien del bisbe de la propera Shenna (Sinn).

## Referències

* Herzfeld, E. «Bawāzīd̲j̲». Encyclopaedia of Islam, segona edició. Editada per : P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Brill Online, 2016. Consultat el 28 de març de 2016 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-2/bawazidj-SIM_1295>
# Baxley

Baxley és una població dels Estats Units a l'estat de Geòrgia. Segons el cens del 2000 tenia 4.150 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Baxley tenia 4.150 habitants, 1.567 habitatges, i 1.048 famílies. La densitat de població era de 224,1 habitants per km².
Dels 1.567 habitatges en un 33,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 43,3% hi vivien parelles casades, en un 18,5% dones solteres, i en un 33,1% no eren unitats familiars. En el 28,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 13,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,56 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,15.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,6% tenia menys de 18 anys, un 10,4% entre 18 i 24, un 26,7% entre 25 i 44, un 20,8% de 45 a 60 i un 14,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 84,9 homes.
La renda mediana per habitatge era de 24.441 $ i la renda mediana per família de 30.648 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.087 $ mentre que les dones 16.250 $. La renda per capita de la població era de 14.321 $. Entorn del 21,6% de les famílies i el 24,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Baxley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Baxley». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Blaenrheidol

Blaenrheidol és una comunitat del comtat de Ceredigion, al nord de Gal·les. Es troba a les Muntanyes Càmbriques, a la regió del Mid Wales (Gal·les central), aproximadament a 12 milles (19 km) a l'est d'Aberystwyth, a la carretera A44.

## Enllaços externs

* www.geograph.co.uk : fotografies de Penterwyd i Blaenrheidol

## Referències

* ↑ «Blaenrheidol Community Council; 27 de gener de 2014». Arxivat de l'original el 2014-01-27. [Consulta: 16 març 2014].
# Borionac

Borionac de Mirandòl (en francès Mirandol-Bourgnounac) és un municipi del departament francès del Tarn, a la regió d'Occitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 921 | 1.033 | 1.091 | 1.095 | 1.110 | 1.085 | 1.065 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-2001 | François Martin | |
| 2001- | Robert Assié | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana