OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Indian Trail

Indian Trail és una població dels Estats Units a l'estat de Carolina del Nord. Segons el cens del 2000 tenia 11.905 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Indian Trail tenia 11.905 habitants, 4.299 habitatges i 3.400 famílies. La densitat de població era de 303 habitants per km².
Dels 4.299 habitatges en un 44,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65,7% hi vivien parelles casades, en un 9,6% dones solteres, i en un 20,9% no eren unitats familiars. En el 16,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,77 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,12.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 29,9% tenia menys de 18 anys, un 6,4% entre 18 i 24, un 39,4% entre 25 i 44, un 18,2% de 45 a 60 i un 6,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 94,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 51.896 $ i la renda mediana per família de 55.689 $. Els homes tenien una renda mediana de 37.327 $ mentre que les dones 28.062 $. La renda per capita de la població era de 20.757 $. Entorn del 4,4% de les famílies i el 5,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Indian Trail». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Indian Trail». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 9 agost 2010].
# Indiana (novel·la)

Indiana és la primera novel·la de George Sand, que fou publicada el mes d'abril del 1832. És la primera novel·la d'Amandine Aurore Dupin en la qual utilitza el pseudònim George Sand. A Indiana, s'ensenyen les característiques del romanticisme, el realisme i l'idealisme. La novel·la tracta d'amor i el matrimoni.
La novel·la té lloc a França i la colònia francesa de l'Illa de la Reunió (en el llibre se l'anomena Illa de Bourbon, el nom antic d'aquesta illa). Per poder descriure aquesta colònia, Sand va basar-se en les històries de viatge de Jules Néraud, un amic seu.

## Argument

El personatge principal és Indiana, una jove criolla de l'Illa de la Reunió que està casada amb un home més gran que és exoficial de l'exèrcit, el coronel Delmare. Indiana no l'estima i busca un home que l'estimi apassionadament. No pensa en el seu cosí, Ralph, que viu amb ella i el coronel. Tanmateix, Ralph ha estimat Indiana des de molt jove. Quan Raymon de Ramière, el veí jove, bònic i eloqüent, s'interessa per Indiana, ella se n'enamora. Abans, Raymon ja havia seduït la criada d'Indiana, Noun, que està embarassada d'ell. Quan Noun descobreix el que passa, se suïcida ofegant-se.
El marit d'Indiana decideix mudar-se a l'Illa de la Reunió. Indiana s'escapa de casa i va a veure Raymon durant la nit, pensant que l'acceptarà com a amant, encara que la societat ho rebutgi. Al principi, Raymon intenta seduir-la, però quan falla, la rebutja per sempre. Raymon no pot acceptar que la força d'Indiana sigui més gran que la seva i li escriu una carta en la qual intenta una altra vegada que Indiana s'enamori d'ell, tot i que no té intenció de tornar aquest amor.
Indiana ja s'ha mudat amb el coronel a l'Illa de la Reunió quan llegeix la carta de Raymon, però no se'n torna a enamorar. S'escapa una altra vegada, ara a França. Mentrestant, Raymon es casa i compra la casa d'Indiana. L'estoic Ralph, que sempre havia semblat egoista a Indiana, ve a salvar-la i li diu que el coronel Delmare ha mort a causa d'una malaltia. Decideixen suïcidar-se a l'Illa de la Reunió saltant d'una cascada. Abans del suïcidi, es declaren l'amor i creuen que seran casats al cel.
Al final de la novel·la, un viatger jove diu que ha trobat un home i una dona (Ralph i Indiana), que viuen en una plantació aïllada.
# Euphorbia prostrata

Euphorbia prostrata és una espècie de lleteresa oriünda d'Amèrica del Sud, però àmpliament distribuïda i naturalitzada arreu del món, on pot ser trobada en hàbitats i àrees diversos. Aquesta herba anual de tiges primes prostrades que amiden fins a uns 20 centímetres de llarg, de vegades de color porpra. Les fulles són ovalades, de fins a un centímetre de llarg amb vores finament dentades. La inflorescència és un ciati de menys de 2 mil·límetres d'ample, amb pètals de color blanc com apèndixs de flors al voltant de la real. Té quatre flors masculines i una única flor femenina, aquesta última desenvolupa un fruit globós d'un a dos mil·límetres d'amplària. L'extracte d'Euphorbia prostrata es considera efectiu per a tractament de morenes sagnants degut al contingut en flavonoides, fenòlics i àcids fenòlics.

## Referències

* ↑ Aluka Profile
* ↑ http://www.bhj.org/journal/2008_5004_october/download/page-577-583.pdf Arxivat 2012-03-06 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* http://calphotos.berkeley.edu/cgi/img_query?query_src=photos_index&where-taxon=Chamaesyce+prostrata
* http://ucjeps.berkeley.edu/cgi-bin/get_JM_treatment.pl?3618,3623,3643
# Ingodita

La ingodita és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany al grup de la tetradimita. Va ser descoberta l'any 1981 al dipòsit d'estany Verkhne-Ingodinskoie, situat al riu Ingodà (krai de Zabaikàlie, Rússia), del qual n'agafa el nom.

## Característiques

La ingodita és un sulfur i tel·lurur de bismut de fórmula química Bi₂TeS. A més dels elements de la seva fórmula també pot contenir impureses de plom, antimoni i seleni. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la ingodita pertany a «02.DC - Sulfurs metàl·lics, amb variable proporció M:S» juntament amb els següents minerals: hedleyitam ikunolita, joseïta-B, kawazulita, laitakarita, nevskita, paraguanajuatita, pilsenita, skippenita, sulfotsumoïta, tel·lurantimoni, tel·lurobismutita, tetradimita, tsumoïta, baksanita, joseïta-C, protojoseïta, sztrokayita, vihorlatita i tel·luronevskita.

## Formació i jaciments

La ingodita es troba en filons de feldespat-quars i en greisen. A més del riu Ingoda, també ha estat troba en uns altres dos indrets de Rússia, a l'Argentina, el Canadà, Eslovàquia, els Estats Units, Hongria, Iran, el Japó, Polònia, Portugal, Romania, la República Txeca, l'Uzbekistan, la Xina i Zimbàbue.
Sol trobar-se associada a altres minerals com: bismutinita, joseïta, tetradimita (Ingoda, Rússia); or, bismutinita, baksanita, joseïta-A (dipòsit de Tyrnyauz, Rússia).

## Referències

* 1 2 «Ingodite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# L'orquestra

L'orquestra fou un programa de ràdio emès de dilluns a divendres, de les 15 a les 16 hores, des de la temporada 1987/1988, i l'any 1992 era líder d'audiència.
El 10 de juliol de 1992, poc abans de la inauguració dels Jocs Olímpics de Barcelona, es va fer el que havia de ser el penúltim programa de la temporada abans de les vacances. A la tertúlia habitual hi participaven Josep M. Terricabras, Josep Murgades i Modest Prats, a part d'en Jordi Vendrell. Es va parlar sense embuts de les presumptes tortures de l'Operació Garzón, que havien estat ignorades per la majoria de mitjans de comunicació, excepte el Punt Diari i el Temps. En la tertúlia es va comparar l'actuació del govern amb la repressió franquista, i es va utilitzar el terme sociates.
Un membre del consell d'administració de la CCRTV proposat pel PSC, va demanar el tancament del programa, i amb el vistiplau del govern de CiU, es va fer de forma fulminant. Malgrat les protestes, amb manifestacions a la porta de Catalunya Ràdio, el programa no es va emetre més, i Jordi Vendrell no va tenir mai més un programa diari.
El 2004, tres anys després de la mort de Jordi Vendrell, el Tribunal Europeu dels Drets Humans d'Estrasburg va condemnar l'estat espanyol per no haver investigat de format efectiva i amb profunditat les denúncies de tortures a quinze independentistes catalans detinguts abans dels Jocs Olímpics de 1992.

## Referències

* ↑ «La història de Catalunya Ràdio, any 1992». Catalunya Ràdio. Arxivat de l'original el 2011-10-16. [Consulta: 21 desembre 2010].
* ↑ «Censura a la llibertat». Llampec, 01-09-1998, pàg. 5.
* 1 2 3 «"El darrer programa de L'Orquestra"». Vilaweb, 14-07-2006. [Consulta: 21 desembre 2010].
* 1 2 «1992. "L'orquestra" de Jordi Vendrell (últim programa)». Catalunya Ràdio. [Consulta: 16 febrer 2020].
* 1 2 Partal, Vicent. «de Vendrell a Bassas». Vilaweb, 21-07-2008. [Consulta: 22 desembre 2010].
# Cases d'estiueig (Palamós)

Les Cases d'estiueig és una obra de Palamós (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Les dues cases bessones estan situades cara a mar, prop de la platja. És un típic exemple de les primeres vivendes d'estiueig de la costa de finals del XIX i principis del XX.
L'edificació es caracteritza bàsicament per la simplicitat de formes i sistemes constructius. Són dos estatges simètrics d'una sola planta estructurats a partir d'un passadís central amb habitacions a banda i banda. Estan coronats per una balustrada. A la part del davant té una terrassa, el porxo és posterior, i al darrere una petita eixida.
(Actualment, modificació important. Ara és de planta i un pis.)

## Història

Una de les portes mostra la data de 1900. És una de les primeres construccions fetes al paratge de la Fosca. El primer propietari fou el s. Bech.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cases d'estiueig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 maig 2020].
# President de Cantàbria

El President de Cantàbria és el màxim representant de Cantàbria, així com del seu govern. Actualment i des de 2015 ho és Miguel Ángel Revilla Roiz.
| Núm. | Nom | Inici | Fi | Partit |
| 1. | José Antonio Rodríguez Martínez | 1982 | 1984 | Cap |
| 2. | Ángel Díaz de Entresotos Mier | 1984 | 1987 | AP |
| 3. | Juan Hormaechea Cazón (Primer mandat) | 1987 | 1990 | Cap |
| 4. | Jaime Blanco García | 1990 | 1991 | PSOE |
| 5. | Juan Hormaechea Cazón (Segon mandat) | 1991 | 1995 | UPCA |
| 6. | José Joaquín Martínez Sieso | 1995 | 2003 | PP |
| 7. | Miguel Ángel Revilla Roiz (Primer mandat) | 2003 | 2011 | PRC |
| 8. | Ignacio Diego | 2011 | 2015 | PP |
| 9. | Miguel Ángel Revilla Roiz (Segon mandat) | 2015 | Actualitat | PRC |

## Referències

* ↑ Fins a 1983, al capdavant d'un govern provisional i com a dissident de la UCD amb suport del PSOE; des de 1983, independent a les llistes d'AP.
# Emilio Serrano Ruiz

Emilio Serrano (Vitòria, 13 de març de 1850 - Madrid, 8 d'abril de 1939) va ser un compositor i pianista basc.
Més que per la seua pròpia obra, ha passat a la història per la seua tasca com a professor de tota una generació de compositors en haver accedit a la plaça de catedràtic de composició del Conservatori de Madrid l'any 1894, on entre altres alumnes i tingué a Julio Gómez García, succeint en aquest càrrec a Emilio Arrieta.
Va ser deixeble de Joaquín Espín y Guillén i Hilarión Eslava. Molt apreciat en la Cort, i havent estat mestre de música d'Isabel II, va apostar per la creació d'una òpera nacional. En la dècada del 1890 va estrenar diverses òperes que li van donar molta reputació.
Posteriorment es va orientar vers la sarsuela obtenint un cert èxit l'any 1924 amb La Bejarana
Va ser membre de la Real Academia de Bellas Artes de San Fernando de Madrid.

## Obres

Llista no exhaustiva

### Òpera

* 1882 Mitrídates
* 1890 Giovanna la Pazza, Teatro Real de Madrid
* 1891 Irene de Ortranto, Teatre Real de Madrid
* 1898 Gonzalo de Córdoba, Teatre Real de Madrid
* La maja de rumbo, Teatre Colón de Buenos Aires

### Sarsuela

* 1924 La Bejarana, en col·laboració amb Francisco Alonso
* 1929 El romeral, en col·laboració amb Fernando Díaz Gilés

### Altes obres

* 1887 Simfonia en Mi bemoll
* 1908 La primera salida de Don Quijote, poema simfònic
* Quartet de corda en re menor
* Canciones del hogar, per a veu i orquestra
# Fabienne Kohlmann

Fabienne Kohlmann (Würzburg, Alemanya, 6 de novembre de 1989) és una atleta alemanya, especialista en la prova de 4x400 metres, en la qual va arribar a ser subcampiona europea en 2010.

## Trajectòria esportiva

Les seves principals disciplines són 800 metres, 400 metres i 400 metres obstacles. En el Campionat Europeu d'Atletisme de 2010 va guanyar la medalla de plata en els relleus 4x400 metres, amb un temps de 3:24.07 segons, arribant a meta després de la representant de Rússia, que posteriorment va ser desqualificada, i per davant de la del Regne Unit, sent les seves companyes de equip: Janin Lindenberg, Esther Cremer i Claudia Hoffmann.

## Competicions internationals

| Any | Competició | Lloc | Posició | Prova | Temps |
| Representant a Alemanya ||||||
| 2007 | Championats d'Europa juniors d'atletisme 2007 | Hengelo, Països Baixos | 1a | 400 m hurdles | 56.42 |
| 2008 | Campionat Mundial Junior d'Atletisme de 2008 | Bydgoszcz, Polònia | 8a | 400m | 54.12 |
| 2008 | Campionat Mundial Junior d'Atletisme de 2008 | Bydgoszcz, Polònia | 7a | 4 × 400 m rellleus | 3:39.00 |
| 2009 | Campionat Europeu Sub-23 d'Atletisme de 2009 | Kaunas, Lituània | 10a(sf) | 400 m obstacles | 57.55 |
| 2009 | Campionat del Món d'atletisme de 2009 | Berlín, Alemanya | 5a | 4 × 400 m relleus | 3:27.61 |
| 2010 | Campionats d'Europa d'atletisme per equips 2010 | Bergen, Noruega | 2a | 4 × 400 m relleus | 3:26.96 |
| 2010 | Campionat d'Europa d'atletisme de 2010 | Barcelona, Catalunya | 9a | 400 m obstacles | 55:49 |
| 2010 | Campionat d'Europa d'atletisme de 2010 | Barcelona, Catalunya | 1a | 4 × 400 m relleus | 3:24.07 |
| 2012 | Campionat d'Europa d'atletisme de 2012 | Hèlsinki, Finlàndia | 5a | 4 × 400 m relleus | 3:27.81 |
| 2012 | Jocs Olímpics | Londres, Regne Unit | 14a (h) | 4 × 400 m relleus | 3:31.06 |
| 2015 | Atletisme a la Universiada d'estiu de 2015 | Gwangju, Corea del Sud | 3a | 800 m | 1:59.54 |
| 2015 | Campionat del Món d'atletisme de 2015 | Beijing, Xina | 15a (sf) | 800 m | 1:59.42 |
| 2016 | Campionat d'Europa d'atletisme de 2016 | Amsterdam, Països Baixos | 25a (h) | 800 m | 2:05.54 |
| 2016 | Jocs Olímpics | Rio de Janeiro, Brasil | 55a (h) | 800 m | 2:05.36 |

## Referències

* 1 2 «Fabienne Kohlmann». International Association of Athletics Federations (IAAF) [Consulta: 10 octubre 2019].
* 1 2 «Fabienne Kohlmann läuft zum Titel». Mainpost, 07-09-2017. Arxivat de l'original el 10 d’octubre 2019 [Consulta: 10 octubre 2019].
* ↑ «4x400-m-Frauen gewinnen EM-Silber». FOCUS Magazin, 01-08-2010 [Consulta: 10 octubre 2019].
# Iniistius geisha

Iniistius geisha és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels cipriniformes que es troba des de Guam fins a Saipan.

## Referències

* ↑ BioLib
* ↑ FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Araga, C. & T. Yoshino. 1986. A new species of deep-dwelling razorfish from Japan. Publ. Seto Mar. Biol. Lab. v. 31 (nos. 1-2): 75-79.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Myers, R.F., 1999. Micronesian reef fishes: a comprehensive guide to the coral reef fishes of Micronesia, 3rd revised and expanded edition. Coral Graphics, Barrigada, Guam. 330 p.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Katxkanar

Katxkanar (en rus Качканар) és una ciutat de l'óblast de Sverdlovsk, a Rússia. Està situada entre els rius Isa i Viya, a 205 km al nord de Iekaterinburg. El 2010 la seva població tenia 42.563 habitants.

## Història

Katxkanar fou fundada el 1957 com a centre d'explotació miner. VA rebre l'estatus d'assentament de tipus urbà el 1959 i el de ciutat el 1968.

## Geografia

La ciutat de Katxkanar està situada al sud-est del massís de la muntanya de Katxkanar. La muntanya homònima, al nord dels Urals Centrals, arriba als 878 metres damunt del nivell del mar.

## Economia

La principal activitat econòmica de la ciutat és l'explotació d'una mina de ferro pel complex OAO Vanadi (ОАО Ванадий).
També té dipòsits de titani i magnetita.

## Transports

A la ciutat de Katxkanar hi ha l'estació terminal de la línia de ferrocarril Perm-Goroblagodàtskaia. És una línia de 44 km que l'acosta a la línia de ferrocarril principal Perm-Nijni Taguil-Iekaterinburg.
L'aeroport internacional més proper a Katxkanar és l'aeroport Bolxoie Sàvino, de Perm, a 218 km. L'aeroport internacional Koltsovo de Iekaterinburg està a 229 km del centre de la ciutat.

## Referències

* ↑ encyclopedia2
* 1 2 Katxkanar a encyclopedia2
* ↑ travelmath.com

## Enllaços externs

* (anglès)Eleccions i societat civil a Katxkanar Arxivat 2011-10-18 a Wayback Machine.
# Cases de Catà (Sant Andreu de Llavaneres)

Cases de Catà és una obra de Sant Andreu de Llavaneres (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa original del veïnat de Catà, construïda amb façana plana i petites obertures que donen a l'exterior. S'observen llindes i elements de pedra en l'emmarcament dels seus forats arquitectònics.
Acaba amb coberta de teula a dues aigües.
(Text procedent del POUM)

## Referències

* 1 2 3 «Cases de Catà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 agost 2021].
# FK Spartaks Jūrmala

El Jūrmalas Futbola un Peldēšanas skola/Spartaks (Jūrmala Escola de Natació i Futbol/Spartaks) és un club de futbol de la ciutat de Jūrmala.
Juga a l'estadi Slokas amb capacitat per a 2.500 espectadors.
Va ser fundat el 2007. Des de 2012 juga a la màxima divisió letona.

## Palmarès

* Lliga letona de futbol:
** 2016, 2017

## Referències

* ↑ «Stadions». FK Spartaks Jūrmala. Arxivat de l'original el 2017-08-14. [Consulta: 9 març 2016].
* ↑ «Latvijas futbola virslīgā iekļūst Kauguru JPFS/"Spartaks"». Kasjauns.lv. [Consulta: 10 agost 2014].
* ↑ «Latvia - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 12 juliol 2013].
# Max Ferdinand Perutz

Max Ferdinand Perutz (Viena, Imperi Austrohongarès 1914 - Cambridge, Anglaterra 2002) fou un químic britànic, d'origen austríac, guardonat amb el Premi Nobel de Química l'any 1962.

## Biografia

Va néixer el 19 de maig de 1914 a la ciutat de Viena, en aquells moments situada a l'Imperi Austrohongarès i que avui dia és la capital d'Àustria. Va estudiar química a la Universitat de Viena, on es llicencià el 1935. L'any següent ingressà al Laboratori Cavendish de la Universitat de Cambridge a Anglaterra com a estudiant de recerca sota la direcció de John Desmond Bernal.
El 1962 va esdevenir president del Laboratori de Biologia Molecular de Cambridge, càrrec que va ocupar fins al 1979. Perutz morí el 6 de febrer de 2002 a la seva residència de Cambridge.

## Recerca científica

Als Laboratoris Cavendish inicià la seva recerca al voltant de l'hemoglobina. Al laboratori de biologia molecular del Britain's Medical Research Council, i en col·laboració amb John Kendrew, va continuar estudiant l'estructura de les proteïnes de l'hemoglobina, en particular l'hemoglobina de la sang de cavall mitjançant la utilització de la difracció de raigs X.
A començaments de la dècada del 1950 Perutz es convertí en mentor de James D. Watson, moment en el qual Watson va determinar al costat de Francis Crick l'estructura de l'àcid desoxiribonucleic (ADN).
El 1953 va descobrir que, incorporant un àtom pesat (or o mercuri) a cadascuna de les molècules de la xarxa cristal·lina de l'hemoglobina, es produïen petites modificacions en la seva posició corresponent, la interpretació del qual li va permetre donar a conèixer l'any 1960 el primer model tridimensional de la molècula de l'hemoglobina. El 1959 va aconseguir determinar l'estructura molecular de la mioglobina, per la qual cosa Perutz i Kendrew foren guardonats amb el Premi Nobel de Química de l'any 1962.

## Enllaços externs

* «Max Ferdinand Perutz» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.
# Iniistius griffithsi

Iniistius griffithsi és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 14,3 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Maurici, Madagascar i l'Illa Christmas.

## Referències

* ↑ BioLib
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Randall, J.E. 2007. Iniistius griffithsi, a new razorfish (Perciformes: Labridae) from Mauritius. Smithiana Bulletin, 7: 9-13.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Katy Jurado

Katy Jurado, de nom María Cristina Estela Claudia Soledad Katherina Lucía Marcela Jurado García, (Guadalajara, Mèxic, 16 de gener de 1924 - Cuernavaca, 5 de juliol de 2002) va ser una actriu mexicana.

## Biografia

Va obtenir el seu primer gran èxit a Hollywood el 1952 amb el paper de Helen Ramirez, l'antiga amant de Gary Cooper en el western Sol davant el perill de Fred Zinnemann. Aquest paper li va valer un Globus d'Or a la millor actriu secundària. El 1954 va ser la primera actriu mexicana proposada per a un Oscar. El 1956 és «Rosa» a Trapezi. Entre 1959 i 1963 va estar casada amb Ernest Borgnine.

## Filmografia

Les seves pel·lícules més destacades són:
* 1951: Bullfighter and the Lady, de Budd Boetticher
* 1952: Sol davant el perill de Fred Zinnemann
* 1953: Foguera d'odis (Arrowhead) de Charles Marquis Warren
* 1953: El bruto de Luis Buñuel
* 1954: Llança trencada d'Edward Dmytryk
* 1955: Trial de Mark Robson
* 1955: The Racers, de Henry Hathaway
* 1956: Trapezi (Trapeze) de Carol Reed
* 1958: Arizona, presó federal (The Badlanders) de Delmer Daves
* 1961: Barabbas de Richard Fleischer
* 1961: Un tipus dur de Marlon Brando
* 1973: Pat Garret i Billy el Nen (Pat Garrett and Billy the Kid) de Sam Peckinpah
* 1977: El elegido de Servando González Hernández
* 1984: Sotà el volcà (Under the Volcano) de John Huston

## Premis i nominacions
### Premis

* 1953: Globus d'Or a la millor actriu secundària per Sol davant el perill

### Nominacions

* 1953: Globus d'Or a la millor nova promesa femenina per Sol davant el perill
* 1955: Oscar a la millor actriu secundària per Llança trencada

## Referències

* ↑ «Katy Jurado, premis». The New York Times.
* ↑ «biografia de Katy Jurado». The New York Times.
* ↑ «filmografia de Katy Jurado». The New York Times.
# Casa dels masovers de Villa Pepita

La Casa dels masovers de Villa Pepita és una obra de Regencós (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La casa dels masovers de la villa Pepita (can Bofill), està ubicada just al costat d'aquesta, en la carretera que va a Begur.
Formada per tres cossos enganxats, d'estructura basilical, on el cos del mig que é el més alt (té planta baixa i dos pisos), està cobert a una sola aigua, cap a l'esquerra. Els altres dos cossos, situats lateralment un a cada costat del central, són de planta baixa i un pis, també coberts a una sola aigua. L'estructura portant està construïda amb pedra, i les cobertes, amb teula àrab.

## Referències

* 1 2 «Casa dels masovers de Villa Pepita». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2018].