OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Buffalo (Wyoming)

Buffalo és la ciutat i seu del Comtat de Johnson (Wyoming) dels Estats Units d'Amèrica.

## Demografia

Segons el cens dels Estats Units del 2000 Buffalo tenia 3.900 habitants, 1.718 habitatges, i 1.042 famílies. La densitat de població era de 426,6 habitants/km².
Dels 1.718 habitatges en un 26,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,8% hi vivien parelles casades, en un 8,4% dones solteres, i en un 39,3% no eren unitats familiars. En el 35,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 16,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,21 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 23,1% tenia menys de 18 anys, un 5,6% entre 18 i 24, un 22,6% entre 25 i 44, un 27,1% de 45 a 60 i un 21,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 89,4 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.392 $ i la renda mediana per família de 40.683 $. Els homes tenien una renda mediana de 28.716 $ mentre que les dones 19.688 $. La renda per capita de la població era de 19.054 $. Entorn del 6,7% de les famílies i el 10,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Buffalo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 14 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Buffalo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
Viccionari
# Campephilus

Campephilus és un gènere d'ocells de la família dels pícids (Picidae ).

## Llista d'espècies

Aquest gènere està format per 12 espècies:
* picot negre de Guayaquil (Campephilus gayaquilensis).
* picot negre becclar (Campephilus guatemalensis).
* picot negre ventrevermell (Campephilus haematogaster).
* picot negre imperial (Campephilus imperialis).
* picot negre de dors cremós (Campephilus leucopogon).
* picot negre de Magallanes (Campephilus magellanicus).
* picot negre de cresta escarlata (Campephilus melanoleucos).
* picot negre emplomallat (Campephilus pollens).
* picot negre bec d'ivori (Campephilus principalis).
* picot negre robust (Campephilus robustus).
* picot negre collroig (Campephilus rubricollis).
* picot negre esplèndid (Campephilus splendens).

## Referències

* ↑ Josep del Hoyo i J. Nigel. Illustrated checklist of the birds of the world. Vol.1, Non passerines. Lynx Edicions, 2014. ISBN 978-84-96553-94-1
# Can Casademont (Carme)

Can Casademont és una obra de Carme (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un mas que té tota una sèrie d'estructures afegides, algunes en èpoques diferents. L'entrada es troba en un gran pati i en els 3 costats d'aquest s'estenen els edificis fets de pedra, encalats de blanc i amb les sostres a doble vertent, de teules.
Des del pati també podem entrar, a través d'una porta de mig punt, a la petita capelleta de Sant Pere de les Esplugues, particular i que no hem pogut visitar.

## Història

Deuen ésser masos força antics i que actualment encara es dediquen a l'elaboració del xampany.

## Referències

* 1 2 3 «Can Casademont». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 octubre 2018].
# Bure (Mosa)

Bure és un municipi francès situat al departament del Mosa i a la regió del Gran Est. L'any 2007 tenia 92 habitants.

## Demografia
### Població

El 2007 la població de fet de Bure era de 92 persones. Hi havia 44 famílies, de les quals 20 eren unipersonals (16 homes vivint sols i 4 dones vivint soles), 8 parelles sense fills i 16 parelles amb fills.
La població ha evolucionat segons el següent gràfic:
Habitants censats

### Habitatges

El 2007 hi havia 48 habitatges, 40 eren l'habitatge principal de la família, 4 eren segones residències i 4 estaven desocupats. 46 eren cases i 2 eren apartaments. Dels 40 habitatges principals, 30 estaven ocupats pels seus propietaris i 10 estaven llogats i ocupats pels llogaters; 1 tenia dues cambres, 9 en tenien tres, 8 en tenien quatre i 22 en tenien cinc o més. 29 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 20 habitatges hi havia un automòbil i a 12 n'hi havia dos o més.

### Piràmide de població

La piràmide de població per edats i sexe el 2009 era:
Piràmide de població de Bure el 2009 :
| Homes | Edats | Dones |
| 0 | 95 o + | 0 |
| 0 | 90 a 94 | 0 |
| 0 | 85 a 89 | 0 |
| 0 | 80 a 84 | 0 |
| 0 | 75 a 79 | 0 |
| 0 | 70 a 74 | 4 |
| 4 | 65 a 69 | 0 |
| 12 | 60 a 64 | 4 |
| 4 | 55 a 59 | 8 |
| 0 | 50 a 54 | 0 |
| 4 | 45 a 49 | 8 |
| 4 | 40 a 44 | 0 |
| 0 | 35 a 39 | 0 |
| 4 | 30 a 34 | 4 |
| 8 | 25 a 29 | 4 |
| 8 | 20 a 24 | 16 |
| 4 | 15 a 19 | 0 |
| 8 | 10 a 14 | 0 |
| 0 | 5 a 9 | 0 |
| 0 | 0 a 4 | 0 |

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 50 persones, 33 eren actives i 17 eren inactives. De les 33 persones actives 29 estaven ocupades (19 homes i 10 dones) i 4 estaven aturades (2 homes i 2 dones). De les 17 persones inactives 6 estaven jubilades, 3 estaven estudiant i 8 estaven classificades com a «altres inactius».

### Activitats econòmiques

Dels 5 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa extractiva, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils, 1 d'una empresa de transport i 2 d'empreses de serveis.
L'únic servei als particulars que hi havia el 2009 era una oficina de correu.
L'any 2000 a Bure hi havia 14 explotacions agrícoles.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ «Population par sexe et âge quinquennal de 1968 à 1999» (en francès). http://www.recensement-2007.insee.fr:+ INSEE. [Consulta: 13 juliol 2010].
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Nombre d'équipements des services aux particuliers
* Résumé statistique Fitxa resum de dades estadístiques de Bure a l'INSEE.
* Évolution et structure de la population Fitxa amb el detall de dades de Bure a l'INSEE
* France par commune Arxivat 2012-01-11 a Wayback Machine. Dades detallades de tots els municipis de França accessibles a partir del mapa.
# Campionat britànic de trial 1983

La temporada de 1983 del Campionat britànic de trial fou la 34a edició d'aquest campionat, organitzat per l'ACU. El calendari oficial constava de 10 proves puntuables, celebrades entre el 9 de gener i el 23 d'octubre.

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Steve Saunders | Armstrong | 117 |
| 2 | John Lampkin | Fantic | 104 |
| 3 | John Reynolds | Bultaco | 88 |
| 4 | Peter Cartwright | Italjet | 76 |
| 5 | Nigel Birkett | Yamaha | 53 |
| 6 | Yrjö Vesterinen | Bultaco | 43 |
| 7 | Martin Lampkin | SWM | 32 |
| 8 | Chris Sutton | Montesa | 28 |
| 9 | H. Jackman | Armstrong | 15 |
| 10 | Mark Holland | Fantic | 15 |

## Referències

* «Great Britain - 1983» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 19 març 2023].
# Campionat britànic de trial 1993

La temporada de 1993 del Campionat britànic de trial fou la 44a edició d'aquest campionat, organitzat per l'ACU. El calendari oficial constava de 10 proves puntuables.

## Classificació final

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Steve Colley | Beta | 169 |
| 2 | Steve Saunders | Gas Gas | 156 |
| 3 | Robert Crawford | Aprilia | 128 |
| 4 | John Shirt | Gas Gas | 127 |
| 5 | Wayne Braybrook | Gas Gas | 117 |
| 6 | Graham Jarvis | Aprilia | 115 |
| 7 | Dougie Lampkin | Beta | 86 |
| 8 | Adam Norris | Yamaha | 78 |
| 9 | Paul Rose | Yamaha | 53 |
| 10 | Phil Alderson | Yamaha | 49 |

## Referències

* «Great Britain - 1993» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 19 març 2023].
# Cabana de volta de dovelles al Talladell

Cabana de volta de dovelles al Talladell és una obra de Tàrrega (Urgell) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Construcció rural de planta rectangular amb el parament de blocs de pedra calcària de mida mitjana amb molta terra com a lligam. Els blocs no estan gaire treballats, excepte a les dovelles. Les pedres mitjanes es troben ben falcades amb d'altres més petites. La façana està construïda arran de la volta està enrunada parcialment (sobretot, la part de l'obertura) i té algunes pintades. La coberta és de volta adovellada de pedra de molta amplada, que comença a uns 130 cm del terra. Està en bon estat i una part del sostre s'observa fumada. Hi ha una gran quantitat de vegetació sobre la coberta. Els contraforts laterals són de grans dimensions a causa de la important amplada de la volta. El portal, ja no conserva cap element però probablement estava solucionat amb una llinda i brancals formats de grans blocs de pedra sorrenca molt treballada. L'interior de la cabana està ple de runa però l'estructura es conserva en bon estat, amb la paret posterior recolzada en roca mare. Els elements més característics que s'hi aprecien són la menjadora de pedra totalment devastada, els prestatges de pedra encastats i dos armaris a la part interior de la façana principal.

## Referències

* ↑ «Cabana de volta de dovelles al Talladell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 setembre 2021].
# Cala des Tramadiu

La cala des Tramadiu és una platja natural del municipi de Begur (Baix Empordà), situada en una zona de penya-segats, entre Aiguablava i Aigua Xelida. Només és accessible per mar. Orientada a nord-est, la superfície de la cala està composta de còdols, de color grisós. Té una longitud de 8 m i una amplada d'11 m.
Prop de la cala hi ha la cova d'en Gispert, que té una entrada estreta i es prolonga durant uns 200 metres fins que acaba en una petita platja de sorra.

## Referències

* ↑ «Cala des Tramadiu». Maremecum. Arxivat de l'original el 2024-02-01. [Consulta: 1r febrer 2024].
* ↑ «Cala des Tramadiu». Costa Brava's.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «Aigua Xelida». Agència Catalana de Turisme.
# Cala en Blanes

Cala en Blanes està situada a l'illa de Menorca i concretament a l'est del municipi de Ciutadella de Menorca. Està a quatre quilòmetres de Ciutadella, situada entre Punta de Cala en Blanes i na Marí.
És una cala tranquil·la, d'uns quaranta metres de longitud, que es manté resguardada dels vents que bufen a la zona. Aquesta cala té dimensions petites, i sempre hi ha banyistes. La particularitat de la cala és el seu palmerar, utilitzat com a berenador. S'hi pot arribar a peu o en cotxe particular.

## Enllaços externs

* platges de balears
* http://www.menorcatour.com/playas-de-menorca/cala-en-blanes Arxivat 2013-10-18 a Wayback Machine.
# Cant dels partisans

Le chant des partisans (cant dels partisans) o chant de la libération (cant de l'alliberament) fou l'himne de la Resistència Francesa durant l'ocupació nazi durant la Segona Guerra Mundial. La música i la lletra foren compostes en 1943 per Anna Marly, d'origen rus i refugiada a Londres. La lletra fou traduïda al francès el mateix any per Joseph Kessel i el seu nebot Maurice Druon que acabaven d'unir-se a les Forces de la França Lliure de de Gaulle.
Durant la guerra, l'emissora britànica BBC radiava dues vegades al dia la música d'aquesta cançó, a manera de sintonia. Per tal de superar les interferències radiofòniques causades pels alemanys, es va descobrir que, xiulada, la música superava les interferències i seguia sent audible. Després de la guerra, Yves Montand en va gravar una versió que arriba a ser molt coneguda a tot el món.
Va estar a punt convertir-se en l'himne nacional de Corea del Sud.

## Lletra

| « | De forêt en forêt / La route longe / Le précipice Et loin tout là-haut / Quelque part vogue la lune / Qui se hâte Nous irons là-bas / Où ne pénètre ni le corbeau / Ni la bête sauvage Personne, aucune force / Ne nous soumettra / Ne nous chassera Vengeurs du peuple / Nous mettrons en pièces / La force mauvaise Dût le vent de la liberté / Recouvrir / Aussi notre tombe… Nous irons là-bas / Et nous détruirons / Les réseaux ennemis Qu'ils le sachent, nos enfants / Combien d'entre nous sont tombés / Pour la liberté ! | » |

## Referències

* ↑ « Anna Marly (1917-2006) » (L'histoire de la création du Chant des partisans), sur le site cheminsdememoire.gouv.fr.
* ↑ Entretien avec Nathalie Nambot au sujet de Ami, entends-tu Arxivat 2017-10-30 a Wayback Machine., paru dans le quotidien du FIDMarseille du 12 juillet 2010.
* ↑ Yves Montand - Le Chant des partisans Vidéo Arxivat 2011-03-03 a Wayback Machine. sous le titre Le Chant de la libération dans l'album Chansons populaires de France, 1992 pour le CD - Label : Strategic Marketing.
* ↑ «Hidden Russian roots of France’s Resistance anthem revealed» (en anglès). [Consulta: 7 novembre 2020].

## Enllaços externs

* LE CHANT DES PARTISANS par Anna Marly
* Anna Marly - Le chant des partisans
* Mireille Mathieu- Chant des Partisans subtitles
# Friedenstag

Friedenstag (en alemany; Dia de pau, op. 81) és una òpera en un acte amb música de Richard Strauss i llibret en alemany de Joseph Gregor. Es va estrenar a Múnic el 24 de juliol de 1938.

## Història

Strauss havia confiat a treballar de nou amb Stefan Zweig en un nou projecte després de la seva prèvia col·laboració de Die schweigsame Frau, però les autoritats nazis havien assetjat a Strauss per la seva col·laboració amb Zweig, qui tenia ascendència jueva. Mentre que la idea per a la història procedia de Zweig, ell mateix va suggerir llavors a Gregor com un col·laborador "segur" perquè escrivís el llibret. La influència de Zweig en l'obra malgrat tot va persistir en la seva "forma i substància dramàtica".
L'òpera es va estrenar a Múnic el 24 de juliol de 1938, dedicada a Viorica Ursuleac i el seu espòs Clemens Krauss, el personatge principal i el director respectivament. Strauss havia pretès que Friedenstag fos part d'un programa doble, per ser dirigida per Karl Böhm a Dresden, que la inclouria com a segona part la seva següent col·laboració amb Gregor, Daphne.
L'òpera temàticament expressa sentiments antibèlics, que William ha descrit com "un determinat contrapès a les polítiques militaristes de l'Alemanya nazi". Això va fer que es guardés l'obra després de l'esclat de la Segona Guerra Mundial.

## Personatges

| Personatge | Tessitura | Repartiment de l'estrena, 24 de juliol de 1938 Director: Clemens Krauss |
| Comandant de la ciutat assetjada | baríton | Hans Hotter |
| Maria, la seva esposa | soprano | Viorica Ursuleac |
| Un sergent | baix | Georg Hann |
| Un caporal | tenor | Julius Patzak |
| Un soldat ras | tenor | Georg Wieter |
| Un mosqueter | baix | Karl Schmidt |
| Una corneta | baix | Willi Merkert |
| Un oficial | baríton | Emil Graf |
| Un oficial en la línia del front | baríton | Josef Knapp |
| Un piemontès | tenor | Peter Anders |
| El Holsteiner, comandant de l'exèrcit asediador | baix | Ludwig Weber |
| El burgmestre | tenor | Karl Ostertag |
| El bisbe | baríton | Theo Reuter |
| Una dona del poble | soprano | Else Schürhoff |
| Soldats de la guarnició i de l'exèrcit assetjador, ancians de la ciutat i dones de la delegació al comandant, ciutadans |||

## Referències

* ↑ Franz Trenner, "Richard Strauss and Munich".
* ↑ Roger Pines, "Friedenstag. Richard Strauss" (crítica de la grabación). The Opera Quarterly, 9(3), 183-186 (1993).
* ↑ Williamson, John: "Review of "Friedenstag and Daphne: An Interpretative Study of the Literary and Dramatic Sources of Two Operas by Richard Strauss", por Kenneth Birkin, Music & Letters, vol. 72, n.º 3, págs. 493–494, agosto de 1991.}
* ↑ Franz Trenner, "Richard Strauss and Munich". Tempo (New Ser.), 69, 5-14 (1964).
* ↑ Roger Pines, "Friedenstag. Richard Strauss" (crítica del CD). The Opera Quarterly, 15(3), 565-568 (1999).
* ↑ William Mann, "Richard Strauss's Friedenstag". Musical Times, 112(1539), 438-439 (1971).
# Frank Hazenplug

Frank S. Hazenplug (1873 o 1874 - 1931) fou un artista estatunidenc, alhora gravador, tipògraf, cartellista, i il·lustrador de llibres. Va formar part dels pioners del grafisme nascut amb l'Art nouveau.

## Recorregut

Frank S. Hazenplug era el fill petit de Jane i Henry Hazenplug, fabricants de mobles a Dixon (Illinois).
Va començar la seva carrera a Chicago on emergeix al començament dels anys 1890 una nova escena artística.
És pròxim a la revista The Show Window des de 1891 i del grup que la formava, com per exemple William Wallace Denslow i Lyman Frank Baum. En aquest període aprèn la tècnica del linogravat.
El 1893, esdevé un dels grafistes de l'editorial Stone & Kimball (Chicago), fundada per dos universitaris de Harvard, que publicava llibres molt cuidats amb tiratge limitat. Troba el seu director artístic, William Henry Bradley, que llança la revista d'art The Chap-Book. Continua el seu treball en solitari després de 1896; fa deu cartells i il·lustra nombroses col·leccions (com «The Peacock Library») i rep aviat noves comandes, signades en general amb el monograma «FH». Algunes de les seves imatges apareixen reproduïdes a la revista The Century Magazine.
Va abandonar la societat Stone & Company l'any 1906.
Jules Chéret va optar per reproduir «Living Posters», al grafisme particularment desposseït, en la seva revista Les Maîtres de l'affiche (1895-1900).
Cap al 1898, viu a Hull House, fundada per Jane Addams, envoltat de nombrosos artistes. En aquest context fa un acostament a la dansa.
Entre 1900 i 1910, s'especialitza en la il·lustració de llibres, realitzant nombroses cobertes i maquetes per editors com John Lane & Company, Bell & Cockburn, Duffield o Way and Williams Publishers, fins als anys 1920.
Després de 1911, decideix de transformar el seu nom en «Hazen».
És l'autor de diverses tipogràfies.

## Selecció de cartells

* 1895 : The Chap-Book [The Red Lady]
* 1896 : Living Posters [exposició de cartells]
* 1896 : Galloping Dick by HB Marriott Watson
* 1896 : The Chap-Book [The Black Lady]
* 1896 : The Chap-Book [The Green Lady]
* 1896 : The Emerson and Fisher Company Carriage Builders Cincinnati

## Referències

* ↑ El cens de 1880 (The 1880 United States Federal Census) indicava dues possibles dates de naixement: 1873 i 1874.

## Bibliografia

* (en) Ellen Mazur Thomson, The Origins of Graphic Disseny in America. 1870-1920, Yale University Press, 1997 (ISBN 978-0300068351).
* (en) David Jury, Graphic Disseny abans Graphic Designers, Londres, Thames & Hudson, 2012 (ISBN 978-0500516461).
# L'Avet (Sant Pere de Torelló)

L'Avet és una masia de Sant Pere de Torelló (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

L'Avet és una masia adscrita al veïnat de Baix de Sant Andreu de la Vola, situada dalt d'un petit altiplà allunyat del nucli. Es tracta d'un mas abandonat format per una nau de planta rectangular que disposa d'una planta baixa on hi havia les quadres, un primer pis que acollia l'habitatge i finalment un graner. Actualment hi ha algunes parts que es troben en runes. L'entorn immediat del mas està dominat pel quintà, avui prats de pastura i, més enllà bosc de roure i alzina al solell i fageda a les obagues.

## Història

Consta al cens de Sant Andreu de la Vola de 1780.

## Referències

* 1 2 «L'Avet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2017].
# Habitatge al carrer Segle XX, 13 (Tàrrega)

El Carrer Segle XX, 13 és una casa eclèctica de Tàrrega (Urgell) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici d'habitatges construït a principis del segle xx, amb una planta rectangular i molts metres quadrats de superfície. Està estructurat en quatre nivells: la planta baixa i dues més destinades a habitatge i golfes. Es va construir aproximadament l'any 1900.
El mur està resolt amb pedra i recobert d'arrebossat, deixant entreveure l'emmarcament de les obertures. Està cobert amb teula àrab i a doble vessant. Tota la façana està repleta d'obertures creant així un barroquisme ple i exagerat de finestrals en tota la superfície exterior.
A la planta baixa hi ha un total de nou portes, unes al costat de les altres, respectant la mínima distància entre si. A la part central s'hi troba la portalada d'accés a l'edifici la qual té una llinda i està flanquejada per dos pilars acanalats adossats al mur. Aquests estan sobre dos basaments molt alts, esvelts i coronats per dos capitells jònics. La resta d'obertures, a banda i banda, són també amb llinda però moltes estan actualment tapiades.
Al primer i segon pis trobem la mateixa solució pel que fa a les obertures. Hi ha nou finestrals a cada planta, de forma rectangular, amb llinda i emmarcats amb pedra. Cinc d'aquests són en forma de balcó amb una barana de forja i sostinguts per dues mènsules decorades a la part inferior. L'única diferència que hi ha entre les obertures de la primera i de la segona planta és el motiu arquitectònic que es troba en algunes de les finestres del segon pis. Es tracta d'un emmarcament piramidal i al seu interior s'hi dibuixa un element que està envoltat de volutes. Aquest motiu només hi és a les finestres que tenen balcó.
Les golfes s'obren a la façana mitjançant nou petites obertures quadrangulars molt simples.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Carrer Segle XX, 13». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 gener 2017].
# Micropterix isobasella

Micropterix isobasella és una espècie d'arna de la família Micropterigidae. Va ser descrita per Staudinger, l'any 1871.
És una espècie endèmica del sud de Suïssa i del nord d'Itàlia.

## Referències

* ↑ «Micropterix isobasella» (en anglès). The Global Lepidoptera Names Index. Natural History Museum.
* ↑ Zeller-Lukashort; et alii «A review of Micropterix Hübner, 1825 from northern and central Europe (Micropterigidae)». Nota Lepidopterologica, 30, 2, 2007, pàg. 235–298.
# Estació de Canyelles

* Per a altres significats vegeu Canyelles (desambiguació)
Mapa Metro Línia 3 :
Canyelles és una estació de la L3 del Metro de Barcelona situada sota la Via Favencia al districte de Nou Barris de Barcelona i es va inaugurar el 2001 amb la prolongació entre Montbau i Canyelles.
L'estació era capçalera de la L3 des de l'any 2001 fins al 4 d'octubre del 2008 quan s'inaugurà el tram entre Canyelles i Trinitat Nova on enllaça amb la L4 i la L11. En un futur es prolongarà fins a Trinitat Vella i enllaçarà amb la L1.
Metro de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Zona Universitària | Valldaura | | Roquetes | Trinitat Nova |

## Accessos

* Via Favencia
* Carrer Federico Garcia Lorca

## Vegeu també

* Línia 3 del metro de Barcelona
* Metro de Barcelona
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Balengues

Els balengues són un grup ètnic africà membres del grup bantu situats a Gabon i Guinea Equatorial. Parlen el lengue, que pertany a les llengües bantus. L'entrada de The Ethnologue la classifica com a membre del subgrup B del bantu nord-occidental, i Echegaray la inclou específicament en el grup sheke, emparentant-la amb l'itemu i amb el nviko.
Ocupen una estreta franja costanera al sud de Bata, entre Punta Nguba i Riu Benito, al sud de Guinea Equatorial. Hi ha també alguns assentaments balengues al costat del riu Ndote. Els principals clans de balengues, també coneguts com a playeros, són els balengues, bleguis, bapukus, bujebas, basekes,

## Referències

* ↑ Balengue people a Joshua Project

## Bibliografia

* Liniger-Goumaz, Max «Guinée équatoriale. Populations. Bibliographie». Journal de la Société des africanistes, 2, 1972, pàg. 195-224.
* Liniger-Goumaz, Max. Connaître la Guinée équatoriale. Rouen: Éd. des peuples noirs, 1986, p. 23-28.
* Muakuku Rondo Igambo, Fernando. Conflictos étnicos y gobernabilidad (en castellà). Barcelone: Ediciones Carena, 2006, p. 195. ISBN 9788496357266.