OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marmitako

El marmitako al País Basc (o marmita o sorropotún com és conegut a Cantàbria) és un estofat de peix que es va originar a bord dels vaixells que pescaven tonyines al llarg de la mar Cantàbrica. ÉS un menjar relativament senzill fet amb patates, cebes, pebrots i tomàquets. El seu nom deriva de la paraula castellana marmita.
Actualment és un plat popular per dues raons: primer, per la creixent popularitat de la cuina basca i, segon, perquè és una de les millors maneres conegudes per preparar la tonyina, un peix valuós per la seva vàlua nutritiva. N'hi ha també altres variacions d'aquest mateix plat que substitueixen la tonyina pel salmó.

## Enllaços externs

* Recepta de Marmitako
# Bandera de Vidreres
## Descripció

Bandera apaïsada de proporcions dos d'alt per tres de llarg, negra, amb una creu plena, groga de braços 1/2 de l'alçària del drap, carregada d'una greu plena negra, de braços 1/6 de la mateixa alçària. Al cente de la bandera i ressaltant sobre ambdues creus, un quadrat groc, no contornejat, de costats 2/3 de l'alçària del drap, carregat d'un castell obert, negre, d'altura 1/2 de la del drap.

## Història

Va ser publicada en el DOGC el 22 de gener de 1993.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Selva

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 13 de gener de 1993, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de la bandera del municipi de Vidreres.» (pdf). DOGC num 1698, 13-01-1993. [Consulta: 10 octubre 2009].
# Còlit tractrac

El còlit tractrac (Emarginata tractrac) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) pròpia de l'Àfrica austral. Es troba al sud-oest d'Angola, l'oest de Namíbia i Sud-àfrica. Habita els matollars àrids i semiàrids, les dunes i les planes de grava. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «còlit tractrac». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 711. ISBN 978-84-16728-37-4.
* 1 2 BirdLife International. «Tractrac Chat. Emarginata tractrac» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 30 gener 2021].
# Apristurus indicus

Apristurus indicus és un peix de la família dels esciliorrínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

Pot arribar als 34 cm de llargària total.

## Reproducció

És ovípar.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de Somàlia, Golf d'Aden, Oman i, possiblement també, a Namíbia i Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 «Apristurus indicus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).
* ↑ ZipCodeZoo.com (anglès)

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V.: FAO species catalogue. Volum 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655. Any 1984.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Grady (Nou Mèxic)

Grady és una població dels Estats Units a l'estat de Nou Mèxic. Segons el cens del 2000 tenia 98 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Grady tenia 98 habitants, 38 habitatges, i 28 famílies. La densitat de població era de 151,4 habitants per km².
Dels 38 habitatges en un 34,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 65,8% hi vivien parelles casades, en un 7,9% dones solteres, i en un 26,3% no eren unitats familiars. En el 23,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 18,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,58 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,07.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 28,6% tenia menys de 18 anys, un 4,1% entre 18 i 24, un 29,6% entre 25 i 44, un 21,4% de 45 a 60 i un 16,3% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 70,7 homes.
La renda mediana per habitatge era de 26.250 $ i la renda mediana per família de 33.333 $. Els homes tenien una renda mediana de 33.750 $ mentre que les dones 26.250 $. La renda per capita de la població era de 13.000 $. Aproximadament el 8,3% de les famílies i el 12,5% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Grady». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Grady». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Marmirolo

Marmirolo és un municipi situat al territori de la província de Màntua, a la regió de la Llombardia, (Itàlia).
Marmirolo limita amb els municipis de Goito, Porto Mantovano, Roverbella, Valeggio sul Mincio i Volta Mantovana.
Pertanyen al municipi les frazioni de Marengo, Pozzolo, San Brizio, Campagnazza i Rotta

## Galeria

* Localització de Marmirolo a la província de Màntua

## Referències

* ↑ Comune di Marmirolo - Statuto.
# Dance (desambiguació)

«Dance» té aquests significats:
* Geografia: Dance és una badia de la ciutat de Dubrovnik (Croàcia)
* Música: el dance és un estil de música electrònica.
Viccionari
# Glacera Roseg

La glacera Roseg (en romanxç Vadret da Roseg o Glatscher da Rosetsch, alemany Roseggletscher) és una glacera inclinada a l'Engiadina, als Alps dels Grisons, a Suïssa. La seva longitud és de 4,9 km, l'amplada és superior a 4 km i inferior a 1 km i cobreix una superfície de 8,52 km².

## Descripció

El seu origen és a una altitud de 3500 m sobre el nivell del mar a la carena rocosa entre Piz Glüschaint i el Dschimels (italià:Gemelli), que fa frontera entre Itàlia i Suïssa. Es troba a la regió d'avets connectada amb la glacera del Sella (romanx Vadret da Sella, alemany Sellagletscher), que comença per sota del costerut costat oest del Piz Roseg a Fuorcla da la Sella a una altitud de 3.265 m. Les dues glaceres flueixen cap al nord fins a la vall de Roseg. La llengua de la glacera desemboca al llac Lej da Vadret (que en romanx significa llac de la glacera) a una altitud de 2.160 m. És l'anomenat abeurador de la llengua amb una longitud d'1,5 km i una amplada de 300 m, que es va originar a mitjans del segle xx. La seva sortida és el riu glaciar Ova da Roseg, que desemboca a Flaz, afluent de l'Inn.

## Història

Durant la culminació de la Petita Edat de Gel a mitjans del segle xix i fins a l'any 1934, Roseg va estar connectada amb la glacera Tschierva i acabava a prop de l'actual Hotel Roseg. Després d'una forta retirada de les dues glaceres es va formar una barrera natural i es va crear el llac Lej da Vadret. Les fortes pluges a l'estiu de 1954, van erosionar una part del llac i van causar grans danys a l'Engiadina.
Durant el fort desglaç dels anys noranta, la connexió entre la conca de nutrients i la llengua de la glacera gairebé es va trencar, cosa que va reduir considerablement el flux de la llengua. Per tant, s'espera d'aquí a uns anys un complet desglaç de la llengua, que aviat es convertirà en gel tocat de mort.

## Turisme

Al vessant oest de la glacera Roseg i a una altitud de 2610 m es troba la cabana Coaz del Swiss Mountaineering Club (SAC). La cabana és l'inici d'excursions a les glaceres i d'escalada a la regió de les glaceres del Roseg.

## Referències

* ↑ «Bernina Glaciers: Val Roseg» (en anglès). [Consulta: 15 octubre 2020].
* ↑ «Vadret da Roseg | Ramsar Sites Information Service». [Consulta: 15 octubre 2020].
* ↑ «Roseg Glacier, Pontresina (from Switzerland 1869)». [Consulta: 15 octubre 2020].
* ↑ «Morphometric glacier mapping of Roseg Glacier and Tschierva Glacier.». [Consulta: 15 octubre 2020].
* ↑ «Smapshot - The participative time machine». [Consulta: 15 octubre 2020].
# Graella d'Amsler

La graella d'Amsler o reixeta d'Amsler, usada des de 1945, és una quadrícula de línies horitzontals i verticals que s'utilitza per supervisar el camp visual central d'una persona. La graella va ser desenvolupada per Marc Amsler, un oftalmòleg suís. És una eina de diagnòstic que ajuda a la detecció d'alteracions visuals causades per canvis a la retina, en particular la màcula (per exemple, degeneració macular, membrana epiretinal), així com del nervi òptic i la via visual al cervell. La graella d'Amsler normalment ajuda a detectar defectes en els 20 graus centrals del camp visual.
En la prova, la persona mira amb cada ull per separat el punt petit del centre de la graella. Els pacients amb malaltia macular poden veure línies ondulades o poden faltar algunes línies.
Les graelles d'Amsler són subministrades per oftalmòlegs, optometristes o des de llocs web i es poden utilitzar per provar la seva visió a casa.
La graella d'Amsler original era en blanc i negre. Una versió en color amb una quadrícula blava i groga és més sensible i es pot utilitzar per provar una gran varietat d'anormalitats de la via visual.

## Galeria

* Graella d'Amsler original (fons negre amb línies blanques)
* Graella d'Amsler per imprimir. Situar-la a 33 cm i, amb cada ull, mirar al punt central.
* Simulació de la visió en cas d'una degeneració macular avançada

## Referències

* ↑ «Amsler Grid Testing», 09-01-2017.
# Marguerite Béclard d'Harcourt

Marguerite Béclard d'Harcourt (nascuda Marguerite Béclard) (París, 24 de febrer de 1884- París, 2 d'agost de 1964) fou una compositora i etnomusicòloga francesa.

## Biografia

Neix a París el febrer de 1884. El seu pare, Jules Béclard era degà de la Facultat de Medicina i oficial de la Legió d'Honor.
Estudia orgue amb Abel Decaux i composició amb Vincent d'Indy a la Schola Cantorum i més tard contrapunt amb Maurice Emmanuel, amb qui desenvolupa un gran interès cap als modes i la cançó popular. El 1908 es casa amb l'antropòleg Raoul d'Harcourt, amb qui desenvoluparà un treball de camp als Andes del qual resultaran diverses publicacions, incloent-hi la primera col·lecció notada de cançons dels quítxua (1923) i La musique des Incas et ses survivances (1925), amb descripcions d'instruments musicals, festivitats, danses, així com anàlisi i transcripcions de més de 200 melodies, amb lletra i harmonitzacions. El 1956 publica Chansons folkloriques françaises au Canada.

## Obres

* 50 Mélodies populaires indiennes, 1923
* Raïmi, ou la Fête du soleil, ballet, 1926
* 3 Sonnets de la Renaissance, 1930
* Quatuor à cordes, 1930
* Trois mouvements symphoniques, 1932
* Les Enfants dans l'enclos, mélodies, 1934-1935
* 24 Chansons populaires du Vieux Québec, 1936
* Sonate à trois, 1938
* Dierdane, drame lyrique, 1937-1941
* Sonatine, pour flûte et piano, 1946
* 2$^e$ symphonie « Les Saisons », 1951-1952

## Escrits

En col·laboració amb Raoul d'Harcourt escriu:
* La Musique des Incas et ses survivances, Paris, P. Geuthner, 1925
* Chansons populaires françaises du Canada : leur langue musicale, Paris, PUF, 1956

## Bibliografia

* M. Honegger, Dictionnaire de la Musique. Les hommes et leurs œuvres, Bordas, 1986.
* Barbara L. Kelly. "Béclard d'Harcourt, Marguerite." Grove Music Online. Oxford Music Online.Oxford University Press. Web. 29 Mar. 2016.<http://www.oxfordmusiconline.com/subscriber/article/grove/music/02494>.

## Referències

* ↑ «Grove Music Online Béclard d'Harcourt, Marguerite» (en anglès). Oxford University Press. [Consulta: 13 abril 2016].
# Barrachina

Barrachina és un municipi de la província de Terol enquadrat a la comarca del Jiloca. Té 113 habitants (cens de 2021) i té una extensió de 25,3 km².

## Referències

* ↑ «BARRACHINA. Gobierno de Aragón.» (en espanyol europeu). [Consulta: 5 abril 2022].

## Enllaços externs

* Fòrum de Barrachina
* La Güeb no oficial de Barrachina Arxivat 2005-03-15 a Wayback Machine.
* Peirones de Barrachina Arxivat 2007-03-10 a Wayback Machine.
# Dancing Co-Ed

Dancing Co-Ed és una pel·lícula estatunidenca dirigida per S. Sylvan Simon, estrenada el 1939.

## Argument

Quan la companya d'un ballarí es queda embarassada, comença una cerca a escala nacional per trobar una substituta entre noies universitàries. Es troba una candidata perfecta, però no a la universitat, cosa que dona lloc a diverses situacions divertides.

## Repartiment

* Lana Turner: Patty Marlow
* Richard Carlson: Michael "Pug" Braddock
* Artie Shaw: Ell mateix
* Ann Rutherford: Eve Greeley
* Lee Bowman: Freddy Tobin
* Thurston Hall: Henry W. Workman
* Leon Errol: Sam "Pops" Marlow
* Roscoe Karns: Joe Drews
* Mary Field: Miss Jenny May
* Walter Kingsford: President Cavendish
* Mary Beth Hughes: "Toddy" Tobin
* June Preisser: "Ticky" James
* Monty Woolley: Professor Lange
* Chester Clute: Pee Wee
* Veronica Lake: no surt als crèdits

## Producció

La pel·lícula, dirigida per S. Sylvan Simon amb un guió d'Albert Mannheimer sobre un argument d'Albert Treynor, va ser produïda per Edgar Selwyn per la Metro-Goldwyn-Mayer i rodada als estudis de la Metro-Goldwyn-Mayer a Hollywood, Los Angeles, California, del 19 de juliol de 1939 a l'agost del mateix any El film originàriament havia de ser interpretat per Eleanor Powell però va ser substituïda per Lana Turner.

## Referències

* ↑ «Dancing Co-Ed». The New York Times.
* ↑ «IMDb - Cast e crediti completi».
* ↑ «IMDb - Crediti per le compagnie».
* ↑ «IMDb - Luoghi delle riprese».
* ↑ «IMDb - Box office / incassi».
* ↑ «American Film Institute».
# Personatge davant el sol

Personatge davant el sol és un quadre realitzat per Joan Miró el 1968 que actualment forma part de la col·lecció permanent de la Fundació Joan Miró a Barcelona, amb el número de registre FJM 4700. Va ser una donació de l'artista a la Fundació.

## Descripció

L'obra és un exemple de la gestualitat controlada que caracteritza les pintures de Miró a final dels anys seixanta. El color blanc serveix de suport als altres, però no hi ha cap zona on no vagi acompanyat d'alguna nota cromàtica o d'algun signe. El negre, fet d'un sol traç i sense gaire cura dels límits, defineix el contorn del personatge i dibuixa una rotllana al seu costat, tot deixant un serrell de regalims. La incorporació dels altres colors té molt en compte les divisions i les zones lliures. Al dors té una inscripció: MIRÓ. 26/I/68 / PERSONNAGE / DEVANT LE / SOLEIL.

## Llista d'exposicions

* Miró. Saint-Paul de Vence: Fondation Maeght, 23 juliol-30 setembre 1968
* Joan Miró. Múnic: Haus der Kunst, 15 març-11 maig 1969
* Fundació Joan Miró. Centre d'Estudis d'Art Contemporani: Exposició d'obertura. 10 juny 1975. Barcelona: Fundació Joan Miró, 1975
* Joan Miró: Pintura. Madrid: Museo Español de Arte Contemporáneo, 4 maig-23 juliol 1978
* Joan Miró: Pittura. Florència: Orsanmichele, 26 maig-30 setembre 1979
* Joan Miro: Exposición antológica: 100 obras de 1914 a 1980. Mèxic, D.F.: Museo de Arte Moderno, maig-agost 1980
* Miró: Una realidad, un arte. Caracas: Museo de Bellas Artes de Caracas, 7 setembre-9 novembre 1980
* Miró. Ferrara: Gallerie Civiche d'Arte Moderna. Palazzo dei Diamanti, 16 març-15 juny 1985
* Miró. Venècia: Circolo Artistico Palazzo delle Prigioni Vecchie, 6 juliol-15 setembre 1985
* Joan Miró. Montpeller: Musée Fabre, 26 setembre-20 octubre 1985
* Joan Miró: 1983-1993. Barcelona: Fundació Joan Miró, 20 abril-30 agost 1993

## Referències

* ↑ «Fitxa de l'obra al web del museu», 2016. Arxivat de l'original el 2016-04-19. [Consulta: 8 abril 2016].
* ↑ Jacques Dupin; Joan Miró; Ariane Lelong-Mainaud. MIRO CATALOGUE RAISONNE, PAINTINGS. Galerie Lelong, 31 agost 2010. ISBN 978-2-86882-056-3 [Consulta: 10 octubre 2011].
* ↑ «Personatge davant del sol, Joan Miró, 1968». Visit Museum. Generalitat de Catalunya, Departament de Cultura. Arxivat de l'original el 16 d’abril 2016. [Consulta: 8 abril 2016].

## Bibliografia

* Clavero, Jordi J. Fundació Joan Miró. Guia de la Fundació. Barcelona: Polígrafa, 2010. DL B.10.061.2010. ISBN 978-84-343-1242-5.
* Dupin, Jaques; Lelong-Mainaud, Ariane. Joan Miró Catalogue raisonné. Paintings. Volume IV:1959-1968. París: Daniel Lelong, 2002. DL B.10.061.2010. ISBN 2-86882-056-5.
* Erben, Walter. Miró. Taschen, 1/03/2004. ISBN 978-3-8228-2358-3.
* Malet, Rosa Maria. La Fundació Joan Miró i les seves col·leccions. Barcelona: Polígrafa, 1993. ISBN D.L. B-1804-1990.
* Daniel, Marko (ed.); Gale, Matthew. Joan Miró. L'escala de l'evasió. 1a edició. Barcelona: Fundació Joan Miró, 2011. ISBN 978-84-938981-0-6.
* P.Gimferrer, Miró, colpir sense nafrar, Polígrafa, 1978
* P.A. Serra, Miró i Mallorca, Polígrafa, 1984
# Glacera San Quintín

La glacera San Quintín, també anomenada de San Tadeo és la glacera més gran que baixen des de camp de gel patagó nord, al Parc Nacional Laguna San Rafael. Està a la Província de Aysén, a Regió d'Aysén, a Xile.

## Geografia

La glacera flueix cap a l'oest i després forma un semi cile a l'Istme de Ofqui, que comunica la península de Taitao amb el continent. El seu front es troba a 20 kilòmetres al sud-est de la Glacera San Rafael i a 100 kilòmetres a l'est de la Península Tres Montes, de la que està separat pel Golf de Penas.

## Història

El 1834 es va fer el primer registre de la glacera, quan fou visitada per Charles Darwin. Després, el 1921, la zona va ser cartografiada per Reichert durant la seva travessa pel camp de gel patagó nord. Fins als inicis de la dècada dels 90, la glacera estava retrocedint, però del 1990 al 1993 va experimentar un augment. A partir d'aquesta data, la glacera ha patit una important pèrdua de massa, que ha provocat un col·lapsa de part del seu front principal, que alimenta un llac proglaciar format pel desgel. Aquest fet fou confirmat en un nou amidament que es feu el 2002.

## Referències

* Laboratori de Glaciologia Chile del CECS i la Universidad de Chile (castellà)
# Llista d'espècies de linífids

Llista d'espècies de linífids, una família d'aranyes araneomorfes, la més extensa en nombre de gèneres i la segona en nombre d'espècies després dels saltícids (5.025). Presenta una distribució per tot el món i una important presència en els territoris d'àmbit català.
En aquest llistat hi ha la informació recollida fins al 20 de novembre de 2006, amb 569 gèneres i 4.252 espècies citades. Lepthyphantes és el gènere més nombrós amb 198 espècies, seguit de Walckenaeria amb 189 i Meioneta amb 146 espècies.
Degut a l'extensió del llistat aquest s'ha dividit en 12 articles d'una mida més assequible, seguint l'ordre alfabètic:
* Llista d'espècies de linífids (A-B)
* Llista d'espècies de linífids (C)
* Llista d'espècies de linífids (D)
* Llista d'espècies de linífids (E-F)
* Llista d'espècies de linífids (G-K)
* Llista d'espècies de linífids (L)
* Llista d'espècies de linífids (M)
* Llista d'espècies de linífids (N-O)
* Llista d'espècies de linífids (P)
* Llista d'espècies de linífids (R-S)
* Llista d'espècies de linífids (T)
* Llista d'espècies de linífids (U-Z)

## Referències

* The World Spider Catalog, V7.5

## Vegeu també

* Llista de gèneres de linífids
* Linífid
* Classificació de les aranyes
# Marràqueix

* Per a altres significats, vegeu «Marràqueix-Tensift-El-Haouz».
Marràqueix (nom original en amazic ⵎⵕⵕⴰⴽⵛ Tamurt n Akkuc, 'terra de Déu'; en àrab مراكش Marrākux, pronunciat Marrākex localment, en francès Marrakech; fins al 1890 Marroc) és una ciutat del sud-oest del Marroc, al peu de l'Atles, a 466 m d'altura. L'any 2004 tenia una població oficial d'1.036.500 habitants, xifra que quedaria molt curta en estimacions no oficials. La Medina de Marràqueix està inscrita en la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 1985.
Té el soc o mercat més gran del Marroc i la plaça més atrafegada de tota Àfrica, anomenada Djemà-el-Fna. Marràqueix està dividida en la Medina i la ciutat moderna.
El nom de la ciutat ha originat el nom del país, Marroc, del qual el nom àrab de Marràqueix és una derivació, i el nom original n'és Marrúkeix ('ves-te'n corrents') transformat pels francesos en Marrakech.
El clima n'és mediterrani sec. La temperatura mitjana anual és de 19,2 °C i oscil·la entre els 11,6 °C de gener i els 27,6 °C de juliol. Les gelades són rares mentre que les altes temperatures són habituals durant l'estiu, i superen els 40 °C en diverses ocasions cada any. Les precipitacions són de 247 mm anuals concentrats d'octubre a maig, moltes vegades de manera torrencial.

## Demografia

El 1585 es calculava la població en prop de 20.000 habitants, el 1693 n'eren 25.000, el 1804 uns 30.000, el 1864 uns 50.000 i el 1868 uns 60.000; però del segle xix hi ha diverses estimacions contradictòries. Al segle xx Marraqueix era la ciutat més poblada del Marroc; el 1926 tenia 149.263 habitants (3.652 europeus i 12.718 jueus); el 1936 n'eren 190.314 (6.849 europeus i 25.646 jueus) i el 1947 eren 241.000 habitants.
Els jueus s'hi van instal·lar a partir del 1560 i al segle xvii tenien el seu barri propi conegut com a Mallah (com el barri jueu de Fes). La comunitat va emigrar a Palestina entre 1950 i 1960.

## Llocs d'interès

* Djemà-el-Fna.
* Madrassa Ben Youssef.
* Mesquita Kutubia.
* Jardins de la Menara.
* Bab Agnaou.
* Tombes sadites.
* Palau El Badi.
* Palau Mnebhi.
* Koubba Ba'Adiyn.
* Jardins Majorelle.
* Sinagoga Salat Alzama

## Vegeu també

* Història de Marràqueix.

## Referències

* ↑ Jaume Mestres i Buscà. Marroc i Egipte, Pàg. 45, 2004, Columna Edicions, ISBN 84-664-0463-5
# Barracuda (pel·lícula de 2017)

Barracuda és una pel·lícula de suspens de 2017 dirigida per Jason Cortlund i Julia Halperin i escrita per Jason Cortlund. És protagonitzada per Allison Tolman, Sophie Reid, JoBeth Williams, Luis Bordonada, Larry Jack Dotson i Angelo Dylen. El film va ser estrenat el 6 d'octubre de 2017, gràcies a Orion Pictures i Samuel Goldwyn Films.

## Repartiment

* Allison Tolman com a Merle
* Sophie Reid com a Sinaloa
* JoBeth Williams com a Patricia
* Luis Bordonada com a Raul
* Larry Jack Dotson com a Spud
* Angelo Dylen com a Ray
* Tanner Beard com a Trace
* Monique Straw com a Andrea

## Llançament

El film es va preestrenar a South by Southwest l'11 de març de 2017. L'11 de juliol de 2017 Orion Pictures i Samuel Goldwyn Films van adquirir els drets de distribució del film. Finalment seria estrenat el 6 d'octubre de 2017, de la mà d'Orion Pictures i Samuel Goldwyn Films.

## Referències

* 1 2 «'La Barracuda' Review | SXSW 2017». Hollywood Reporter, 11-03-2017. [Consulta: 3 setembre 2017].
* ↑ Fleming, Mike. «‘Barracuda’ Movie: Orion & Samuel Goldwyn Team For U.S. Release». Deadline, 11-07-2017. [Consulta: 3 setembre 2017].
* ↑ «Barracuda (2017)». Rotten Tomatoes. [Consulta: 3 setembre 2017].
# Corts de Barcelona (1503)

Les Corts de Barcelona de 1503 són convocades per Ferran el Catòlic i se celebraren entre el 26 d'abril i el 28 de novembre de 1503. Era President de la Generalitat Alfons d'Aragó, si bé el 22 de juliol varen ser extrets nous diputats i fou rellevat per Ferrer Nicolau de Gualbes i Desvalls. A l'agost es concedí un donatiu al rei de 200.000 lliures de les quals 130.000 corresponien al pagament de 200 homes d'armes i 200 genets durant tres anys. Els diners havien de sortir d'un fogatge. S'acordà crear un nou dret d'entrada sobre els canemassos, si bé no entrà en funcionament fins al 1506.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0884-0
* Constitucions de Cathalunya : Constitucions fetes per lo serenissim rey don Ferrando rey de Castella e de Arago, etc.