OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Província de Jàmbil

La província de Jàmbil (kazakh: Жамбыл облысы, Jambıl oblısı, جامبىل وبلىسى) és una província del Kazakhstan. La seva capital és l'antiga ciutat de Taraz.
La seva població voreja el milió d'habitants i la seva superfície és de 144.200 quilòmetres quadrats. La província té frontera directa amb Kirguizstan i està molt a prop de l'Uzbekistan. La província de Jàmbil limita també amb les províncies kazakhs de: província de Kharagandí, província del Kazakhstan Septentrional i província d'Almati. Al nord-oest limita amb el llac Balkhaix. El nom de la província (i el de la seva capital, durant l'era soviètica) prové de l'aqyn (cantant tradicional kazakh) Jàmbil Jabàiev.

## Població

S'estima que uns 1,2 milions de persones vivien a la província el 2010. La població conté 100 nacionalitats. Els kazakhs comprenen aproximadament el 65% de la població. La concentració més baixa dels kazakhs és a Taraz encara que la seva participació ha crescut de 23% el 1989 al 60% el 2009.

## Història

Vegeu Taraz per a una descripció detallada de la història de la capital provincial.

## Divisió administrativa

La província es divideix administrativament en deu districtes i les ciutats de Janatas, Karatau, Xu, i Taraz.
* Districte de Baizakh, amb el centre administratiu aül de Sarikemer;
* Districte de Jàmbil, el poble d'Assa;
* Districte de Khordai, el poble de Khordai;
* Districte de Merki, el poble de Merki;
* Districte de Moinkhum, el poble de Moinkhum;
* Districte de Sarissu, la ciutat de Jangatas;
* Districte de Xu, el poble de Tole bi;
* Districte de Talas, la ciutat de Karatau;
* Districte de Turar Riskhulov, el poble de Kulan;
* Districte de Juali, el poble de Bauirjan Momixuli.

## Economia

Indústries importants inclouen la mineria de fosfat de roca (al voltant de Karatau). La vall del riu Txu és una de les àrees importants del Kazakhstan de l'agricultura de regadiu.
El nucli de la xarxa de transport ferroviari a la regió es basa en la línia de ferrocarril de Turksib que va d'est a oest, que s'executa a través de Taraz i Xu cap Almati, i la línia de Transkazakhstan que va de nord a sud, que s'estén cap al nord des Xu cap a Astanà. L'autopista M 39 (que en aquesta zona forma part de la ruta europea E40) prové de Taixkent, Uzbekistan sobre Ximkent (a la veïna província del Turquestan) i s'estén encara més a Taraz a Bixkek, Kirguizstan; a continuació, es tracta de la Província de Jàmbil de nou a través d'encreuament fronterer de Khordai i continua a l'est cap a Almati.

## Galeria de fotos

* Al nord de l'estepa de la ciutat de Xu
* Entrant al Kazakhstan (i la província de Jàmbil) a través del pont sobre el riu Txu

## Referències

* ↑ «Provincia Zhambyl».
* ↑ «Akimats of the region's cities and districts» (en russian). The official portal of akimat of Jambyl Region. [Consulta: 13 juliol 2013].

## Enllaços externs

* Official website(in Russian) Arxivat 2019-05-07 a Wayback Machine.
# Província de Jülich-Clèveris-Berg

La Província de Jülich-Clèveris-Berg (en alemany: Provinz Jülich-Kleve-Berg) va ser una província del Regne de Prússia entre 1815 i 1822. La província va ser principalment construïda a partir dels territoris dels anteriors Ducats Units de Jülich-Clèveris-Berg. La seva capital era la ciutat de Colònia.

## Història

Després de les guerres napoleòniques, el Congrés de Viena va retornar el ducat de Cléveris al regne de Prússia, que va combinar aquests territoris amb altres terres renanes recuperades de França (els Gueldres prussians i el principat de Moers) i altres territoris renans obtinguts a Viena —l'antic ducat de Jülich i el comtat de Berg juntament amb altres parts de l'Electorat de Colònia, la Ciutat Hanseàtica Lliure de Colònia i altres petits territoris.
El 30 d'abril del 1815, les autoritats prussianes van reorganitzar els estats del regne en 10 províncies mitjançant el Verordnung wegen verbesserter Einrichtung der Provinzialbehörden (en català, Regulació per l'establiment de millors autoritats provincials), de les quals Jülich-Clèveris-Berg va ser una d'elles. El govern provincial va ser assentat a Colònia, sent la província subdividida en els Bezirker (districtes) de Düsseldorf, Clèveris i Colònia des del 22 d'abril de 1816. El president provincial va ser Frederic, comte de Solms-Laubach.
El 22 de juny de 1822, una ordre del gabinet prussià (en alemany: Kabinettsordre) va unir la província amb la província del Gran Ducat del Baix Rin, amb seu administrativa en Coblenza, per formar la Província del Rin. Lingüísticament aquests territoris, excepte Colònia, pertanyien als dialectes holandesos gueldres i limburguès. Després de l'annexió per Prússia, van ser forçats a germanitzar-se.

## Vegeu també

* Províncies de Prússia
# Portada/efemèride juliol 3

Theodor Herzl
« 2 de juliol · 3 de juliol · 4 de juliol »
# Portada/efemèride juliol 29

Cass Elliot
« 28 de juliol · 29 de juliol · 30 de juliol »
# Portada/efemèride juny 24

Jeff Beck
« 23 de juny · 24 de juny · 25 de juny »
# Portaploma

Un portaploma és un mànec al qual es fixa el tremp per escriure amb tinta. S'alimenta manualment des d'un tinter. L'invent del tremp metàl·lic des dels anys 1820 a poc a poc va eliminar la ploma d'ànec, fins que del seu costat l'estilogràfica amb dipòsit de tinta va eliminar el portaploma. Els portaplomes d'ús quotidià generalment eren de fusta, per bé que quan era la principal eina d'escriptura, també se'n van fer de més luxosus.
Tot i que l'estilogràfica va ser inventada a la segona meitat del segle xix, a l'inici quedava un producte de luxe. Amb l'arribada d'estilogràfiques industrials de bon preu des dels anys 1950, va acabar amb el portaploma. «La ploma ha d'esser aguantada amb els tres dits primers de la mà dreta, de manera que l'índex s'adapti amb naturalitat al llarg del portaploma.»

## Referències

* ↑ «Portaploma». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Veny, Joan. «789. La ploma d'escriure». A: Petit atles lingüístic del domini català. volum 6. Barcelona: Insitut d'Estudis Catalans, 2018, p. 29. ISBN 9788499653969.
* ↑ Nussbaum, Marie-France «16. Une histoire du porte-plume.» (àudio) (en francès). France Culture "Objets perdus, objets trouvés". France Culture, 02-08-1975.
* ↑ Monzó, Quim; Mesquida, Biel. Self service. Barcelona: Iniciativas Editoriales, 1977, p. 233. ISBN 9788473110105.
# Psychoda formosiensis

Psychoda formosiensis és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a Borneo, Taiwan i les illes Ryukyu.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Tokunaga, M., 1957. Moth-Flies from Formosa (Psychodidae, Diptera). Scientific Reports of the Saikyo University. Agriculture. 9:53-77.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Quate, L. W., 1962. A taxonomic study of Borneo Psychodidae (Diptera: Psychodidae). Pacific Insects. 4:1-75.
* ↑ Quate, L. W., 1966. The Psychodidae of the Ryukyu Islands (Diptera). Pacific Insects. 8:299-318. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* ↑ The Diptera Site - The BioSystematic Database of World Diptera (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)

## Bibliografia

* Sasakawa, M., 1986. Note on nomenclatorial changes of Japanese Psychodidae (Diptera). Akitu, vol. 83, pàgs. 1-5.
* Quate, L. W., 1965. A taxonomic study of Philippine Psychodidae (Diptera). Pacific Insects. 7: 815-902. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Psychoda fusticola

Psychoda fusticola és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids que es troba a les illes Filipines.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 Quate, L. W., 1965. A taxonomic study of Philippine Psychodidae (Diptera). Pacific Insects. 7: 815-902. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* 1 2 Catalogue of Life (anglès)
* ↑ uBio (anglès)
* ↑ Global Species Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* ION (anglès)
# Premis Godoy 2003

Els Premis Godoy 2003, a imitació dels Razzies, pretenen premiar a les pitjors aportacions cinematogràfiques de l'any 2003. Els nominats van ser seleccionats i votats pels 278 membres integrants de l'Acadèmia Godoy enguany. Les nominacions es van publicar el 10 de desembre de 2003 i els guanyadors van ser anunciats el 28 de gener de 2004.

## Nominacions
### Pitjor Pel·lícula

* Atraco a las 3... y media (guanyador)
* The Mix
* Mucha Sangre
* Karate a muerte en Torremolinos
* Hotel Danubio

### Pitjor Director

* Pedro Lazaga jr. per The Mix (guanyador)
* Atraco a las 3... y media
* Karate a muerte en Torremolinos
* Mucha Sangre
* Hotel Danubio

### Pitjor Actriu

* Carmen Morales per Hotel Danubio (guanyadora)
* Elsa Pataky per Beyond Re-Animator
* Diana Nogueira per The Mix

### Pitjor Actor

* Leonardo Sbaraglia per Carmen (guanyador)
* Santiago Ramos per Hotel Danubio
* Santiago Segura per El oro de Moscú

### Pitjor Actriu de Repartiment

* Anne Igartiburu per El lápiz del carpintero (ganadora)
* Elsa Pataky per Atraco a las 3 y media
* Eva Santolaria per Días de fútbol
* Natalia Verbeke per Días de fútbol
* Berta Ojea per Mortadel·lo i Filemó

### Pitjor Actor de Repartiment

* Josema Yuste per Atraco a las 3 y media (guanyador)
* Carlos Larrañaga per Atraco a las 3 y media
* Pepón Nieto per Los novios búlgaros
* Santiago Segura per Beyond Re-animator

### Pitjor Guió

* Mercedes Holguera per The Mix (guanyador)
* Karate a muerte en Torremolinos
* Los novios búlgaros

### Pitjor Direcció Artística

* Carlota Botas per Karate a muerte en Torremolinos (guanyador)
* Los novios búlgaros

### Pitjor Banda Sonora

* The Mix (guanyador)

### Pitjors Efectes Especials

* Karate a muerte en Torremolinos (guanyador)
* Mucha Sangre
* Trece badaladas

### Pitjor Vestuari

* Bubi Escobar per Karate a muerte en Torremolinos(guanyador)
* Mucha sangre
* The Mix

### Pitjor Perruqueria i Maquillatge

* Carol Salvador per Karate a muerte en Torremolinos(guanyador)

### Pitjor Pel·lícula Estrangera

* 2 Fast 2 Furious - Estats Units
* Bruce Almighty - Estats Units
* Matrix Reloaded - Estats Units (guanyador)
* Solaris - Estats Units
* Taxi: A tota velocitat - França

### Pitjor Aportació Internacional de l'any

* Brigitte Bardot - França
* Kris Kristofferson - Estats Units
* Gina Lollobrigida - Itàlia
* Mike Myers (guanyador) - Canadà
* Mark Wahlberg - Estats Units

### Millor Guió de l'any

* Cesc Gay per A la ciutat
* Marc Recha per Les mans buides
* Isabel Coixet per My Life Without Me (guanyador)
* Icíar Bollaín i Alicia Luna per Te doy mis ojos
* Pablo Berger per Torremolinos 73

## Referències

* ↑ «Atraco a las tres... y media» gana el Premio Godoy a la peor película, Diario de León, 30 de enero de 2004
* ↑ ´Atraco a las 3... y media´, peor filme, El Periódico de Extremadura, 30 de enero de 2004
# Punta Escaleras

La Punta Escaleras és un cim de 3.027 m d'altitud, amb una prominència de 22 m, que es troba al massís del Mont Perdut, a la província d'Osca (Aragó). La primera ascensió la va realitzar Louis Ramond de Carbonières el 10 d'agost de 1802.
L'accés es pot fer a partir del Refugi de Góriz (2.190 m).

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Coll, Xavier; Coll, Joan. Ordesa Vignemale Mte Perdido, Esc. 1:40.000. 4a. ed.. Granollers: Editorial Alpina, 1976 (E-25). ISBN 84-7011-067-5.
* ↑ «Ascensión a Punta Escaleras» (en castellà). ItxasArgia, 01-09-2007. Arxivat de l'original el 2020-08-04. [Consulta: 22 octubre 2011].
* ↑ «Objetivo: Monte Perdido en el Pirineo» (en castellà). diariovasco.com, 19-08-2016.
# Punta Delmás

La Punta Delmás és un cim de 3.170 m d'altitud, amb una prominència de 13 m, que es troba al massís de la Maladeta, província d'Osca (Aragó). És un avantcim al N del Pic Sayó.

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Geògraf Salvador Llobet Edicions Cartogràfiques. Pica d'Estats, Esc. 1:40.000. Granollers: Editorial Alpina, 1994 (E-25). ISBN 84-8090-022-9.
# Punta Chausenque

La Punta Chausenque és una muntanya de 3.204 m d'altitud, amb una prominència de 50 m, que es troba al massís del Vinyamala, al departament dels Alts Pirineus (França).
La primera ascensió la van realitzar Vincent de Chausenque i un guia de Cauterets el 30 de juny de 1822.

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Ollivier, Robert. Vignemale - Monte Perdido. Barcelona: Centre Excursionista de Catalunya, 1968 (Guies). DL B-14929-1968.
# Puntius thelys

Puntius thelys és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4,2 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a Myanmar.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O. 2008. Five new species of Puntius from Myanmar (Teleostei: Cyprinidae). Ichthyological Exploration of Freshwaters, 19 (1): 59-84.
* Lambert, Derek J.: Freshwater Aquarium Fish. Chartwell Books, Edison, Nova Jersey, Estats Units. Any 1997. ISBN 0-7858-0867-1.
* Mills, Dick: The Bumper Book of Tropical Aquarium Fishes (2a edició). Interpet Publishing. Any 2002. ISBN 1842860747.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Quintanilla del Molar

Quintanilla del Molar és un municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma espanyola de Castella i Lleó.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 88 | 89 | 84 | 83 |
# Prome

Prome o Pyay (birmà: ျပည္ၿမိဳ႕, transcrit prany mrui, pronunciat pjì mjo) és una ciutat i municipalitat de la divisió de Bago a Birmània, capital del districte de Prome. La població estimada el 1983 era de 83.000 habitants i el 2001 de 123.800; la població el 1872 era de 31.157 habitants, el 1881 de 28.813, el 1891 de 30.022 i el 1901 de 27.375. Està situada a la riba de l'Irauadi a la unió amb el Nawin, a 260 km al nord-oest de Yangon, a 18° 49′ 01″ N, 95° 13′ 05″ E﻿ / ﻿18.81694°N,95.21806°E﻿ / 18.81694; 95.21806. La part antiga té els següents barris: Nawin (nord), Ywabe (est), Sinzu (sud) i Shweku i Sandaw al centre.
Inicialment estava situada a un 10 km de la situació actual i fou coneguda com a Tharekhettra i Sri Ksetra, sent destruïda a la meitat del segle xi pel rei Anawratha de Pagan (1044-1077). Reconstruïda més tard a la vora del riu (que potser havia canviat el curs), fou capital de dos regnes independents al segle xiii fins al 1542, quan caigué en mans de Tabinshwehti del Regne de Taungoo, i al final del segle xvii fins al 1740 en què fou ocupada pels talaings (mons) de Pegu; el 1758 va passar als birmans; el 1825 fou ocupada temporalment pels britànics; el 1852 els britànics la van tornar a ocupar (comandant Tarleton) i encara que abandonada fou reocupada poc després pel general Godwin; els fou cedida el 1853. El 1862 fou destruïda pel foc i el 1874 es va crear la municipalitat.

## Referències

* ↑ Lieberman, Victor B. Burmese Administrative Cycles: Anarchy and Conquest, c. 1580-1760 (en anglès). Princeton University Press, 1984, p. 29. ISBN 978-0691054070.

## Bibliografia

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Pío Caro Baroja

Pío Caro Baroja (Madrid, 5 d'abril de 1928―Màlaga, 30 de novembre de 2015) va ser un autor, director de cinema i de televisió, i guionista espanyol.

## Biografia

Baroja va néixer a Madrid el 5 d'abril de 1928, sent el quart fill de Rafael Caro Raggio i Carmen Baroja i Nessi. Va ser nebot de Pío Baroja i germà de Julio Caro Baroja. Va obtenir una Llicenciatura en Dret en la Universitat de Madrid. Posteriorment va emigrar a Mèxic, on va tenir el seu primer contacte amb el mitjà audiovisual, inicialment com a crític de cinema i més tard com a documentalista.
Després de la defunció de Pío Baroja, Caro va tornar a Espanya. A partir de llavors, juntament amb el seu germà Julio, es va dedicar a documentar el folklore espanyol, inicialment col·laborant amb NO-DO i posteriorment amb Televisió Espanyola.
Pío Caro també es va dedicar a escriure. Entre les seves obres es troben El gachupín, En busca de la juventud perdida i El águila y la serpiente i la memòria La barca de Caronte.

## Filmografia
### Com a director

* El mayorazgo de Labraz (1983, minisèrie)
* Navarra, las cuatro estaciones (1972)
* Las vidrieras de la catedral de Toledo (1972)
* De mar a mar por los Pirineos (1971)
* El castillo medieval (1969)
* La ciudad medieval (1969)
* El pueblo medieval (1969)
* Romería de la Virgen de la Peña (1969)
* El País Vasco de Pío Baroja (1967)
* El País Vasco (1966)
* La última vuelta del camino (1965)
* El Carnaval de Lanz (1964)
* Los diablos danzantes (1964)
* El Greco en Toledo (1959)
* El entierro del conde de Orgaz (1959)

### Com a guionista

* De mar a mar por los Pirineos (1971)
* Romería de la Virgen de la Peña (1969)
* La última vuelta del camino (1965)
* El Greco en Toledo (1959)
* El entierro del conde de Orgaz (1959)

## Referències

* ↑ Europa Press. «Mor el documentalista Pío Caro Baroja, nebot de l'escriptor Pío Baroja», 30-11-2015. [Consulta: 30 novembre 2015].
# Rafel Llabrés i Fuster

Rafel Llabrés i Fuster (Palma, 1924-1992) fou un arquitecte mallorquí.
Llabrés estudià a l'Escola Superior d'Arquitectura de Barcelona. Projectà l'edifici d'habitatges promogut per la Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona, "la Caixa", al número 13 de l'avinguda d'Alexandre Rosselló, de Palma (1955), i els hotels Acapulco, a la Platja de Palma (1957), la urbanització Cala Blava (1960) a Llucmajor, i dirigí les obres de la urbanització Sometimes de la Platja de Palma. Una obra seva, l'edifici Palma, situat entre els carrers Poeta Tous i Maroto, Puigdorfila i Avinguda Constitució resta catalogada per la Fundació DoCoMoMo. Fou arquitecte oficial d'Hisenda.

## Referències

* 1 2 Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 7. Palma: Promomallorca, p. 292. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ Velert, S «Vidas vinculadas a Arenas de Bilbao». Diario de Mallorca, 13-03-2011.
* ↑ «Edificio Palma». Fundación DoCoMoMo Ibérico. [Consulta: 23 juny 2015].
# Rafel Lloret

Rafel Lloret, (Mallorca, (difunt abans de 1451), bruixoler i mestre de cartes de navegar d'obra no conservada, net per línia materna de Guillem Soler i cosí de Rafel Soler. Atès que a la data del matrimoni de la seva mare Margarita, filla de Guillem Soler, bruixoler, amb Esteve Lloret, l'any 1402, el seu avi ja era difunt, tot sembla indicar que va rebre la seva formació al taller del seu oncle Joan Soler, juntament amb el seu cosí. Es troba documentat el 1436 i segons un document de 1451, en què s'indica que era difunt, va dictar testament el 1442, per la qual cosa la seva mort es va produir entre aquestes darreres dates.

## Bibliografia

* Ginard Bujosa, Antoni. La cartografia mallorquina a Mallorca. Barcelona: J.J. de Olañeta, 2002. ISBN 84-9716-145-9.
* Pujades i Bataller, Ramon j. Les cartes portolanes: la representació medieval d'una mar solcada. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2007. ISBN 978-84-393-7576-0.
* Pujades i Bataller, Ramon J. La carta de Gabriel Vallseca de 1439. Barcelona: Lumenartis, 2009. ISBN 978-84-612-3682-4 [Consulta: 19 desembre 2009]. Arxivat 2008-12-19 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Llista cronològica de cartògrafs portolans mallorquins
# Província de Papua Occidental

Papua Occidental (en indonesi: Papua Barat; antigament Irian Jaya Occidental o Irian Jaya Barat) és una província d'Indonèsia a l'extrem occidental de l'illa de Nova Guinea. Està formada per la península de Doberai i les illes circumdants.
La província té una població d'aproximadament 622.000 habitants i és una de les menys poblades de totes les províncies indonèsies. La capital és a Manokwari. La província es divideix administrativament en set regències (kabupaten) i una ciutat (kota):
* Fakfak (Fak-Fak)
* Kaimana
* Manokwari
* Raja Ampat (capital Waisai)
* Sorong
* Sorong (ciutat)
* Sorong Selatan (capital Teminabuan)
* Teluk Bintuni (capital Bintuni)
* Teluk Wondama (capital Rasiei)
Papua occidental era creada a la part occidental de la província de Papua el febrer del 2003. La divisió roman controvertida. Els que li donen suport, incloent-hi el govern central de Jakarta i els immigrants de qualsevol altre lloc d'Indonèsia, sostenen que la creació de la nova província ajudarà a assegurar la gestió eficaç dels recursos i una distribució més justa dels serveis. Però per als mateixos habitants de Papua es veu com una violació dels drets autonòmics especials i com un esforç per reprimir el moviment separatista papú.
El novembre del 2004, un tribunal indonesi acceptava que la divisió violava els drets d'autonomia de Papua. Tanmateix, determinava que com que la província nova ja s'havia creat, hauria de romandre separada de Papua. La sentència, però, prohibia la creació d'una altra província proposada, Papua Central, al·legant que la divisió encara no s'havia dut a terme.

## Vegeu també

* Nova Guinea occidental, la part oest de l'illa de Nova Guinea sota administració indonèsia, coneguda també com a Papua occidental entre els partidaris de la sobirania de la regió.

## Enllaços externs

* http://www.papuabaratprov.go.id/
# Ramon Duran i Ferreres

Ramon Duran i Ferreres (Barcelona, 1915 - Madrid, 29 juliol 1987) va ser un actor català en actiu en les dècades dels anys 40 i 50, 60 i 70 i 80 del segle xx. Actuà al teatre Romea de Barcelona. Formà part de la Companyia Maragall.

## Trajectòria professional

* 1948. El personatge de Samson de l'obra Galatea de Josep Maria de Sagarra. Estrenada al teatre Victòria (Barcelona)
* 1949. El personatge de Pere de Rupià de l'obra L'hereu i la forastera de Josep Maria de Sagarra. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1950. El personatge d'Hèctor de l'obra Els comediants de Josep Maria de Sagarra.
* 1951, 6 de febrer. El personatge de Senyor Papell a l'obra Bala perduda, de Lluís Elias. Estrenada al teatre Romea, de Barcelona.
* 1951, 7 de novembre. El personatge de Josep Bagunyà de l'obra El marit ve de visita de Xavier Regàs. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1952, 15 de febrer. El personatge de Pelegrí de l'obra L'alcova vermella de Josep Maria de Sagarra. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1952, 26 de novembre. El personatge de Brescarrossa de l'obra L'amor viu a dispesa de Josep Maria de Sagarra. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1953, 15 de gener. La tercera vegada de Lluís Elias. Estrenada al teatre Romea de Barcelona. (En el personatge de Catassús)
* 1954. El personatge d'El doctor Enric Molins de l'obra La ferida lluminosa de Josep Maria de Sagarra. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1956, 8 de febrer. El personatge de Vicenç de l'obra Jo seré el seu gendre de Jaume Villanova i Torreblanca, estrenada al teatre Romea per la Companyia Maragall.
* 1957, 27 de febrer. Passaport per a l'eternitat de Josep A. Tapias i Santiago Vendrell, estrenada al teatre Romea de Barcelona, en el paper Lluís.
* 1971, 14 gener. La filla del mar, d'Àngel Guimerà. Estrenada al teatre teatre Poliorama de Barcelona.
* 1983, juny. Urfaust de Goethe. Estrenada al paraninf de la Universitat de Barcelona. Direcció de Ricard Salvat.

## Referències

* ↑ «ABC (Madrid) - 02/08/1987, p. 82 - ABC.es Hemeroteca» (en castellà), 02-08-1987. [Consulta: 30 desembre 2018].