OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vira Parakrama Bahu

Vira Parakrama Bahu fou rei de Kotte (1467-1472), fill de la princesa Ulakuda, germana del rei Parakramabahu VI al que va succeir. El seu nom inicial era Jaya Bahu, que va canviar al accedir al tron. Apareix no obstant també com Jaya Bahu II i també com a Parakramabahu VII (però no és el mateix rei que va governar amb aquest nom del 1480 al 1484).
No va governar molt de temps i al cap d'uns anys el seu oncle Sapumal Cumara (o Sapumal Kumara) que era virrei de Jaffna, va baixar des de aquesta ciutat amb un exèrcit i va ocupar Kotte. Va fer matar Vira Parakrama Bahu i es va proclamar rei amb el nom de Bhuvenaka Bahu VI.

## Referències

* Outlines of Ceylon history, per Donald Obeyesekere, "Times of Ceylon", Colombo, 1911.
# Carlos Herrera Maliani

Carlos Herrera Maliani (Sevilla) és un biòleg i ecòleg andalús. És expert en ecologia evolutiva pel que fa a les interaccions entre plantes i animals,
En 1974 es llicencià en biologia a la Universitat de Sevilla, on es va doctorar en 1978. En 1987 va ingressar a l'American Ornithologists' Union. En 1992 fou escollit membre corresponent de la Societat Botànica d'Amèrica, en 1995 de l'Academia Europaea i en 2006 de la Reial Acadèmia Sevillana de Ciències. És professor investigador del CSIC a l'Estació Biològica de Doñana. També ha col·laborat en la redacció del Libro Rojo de la Flora Silvestre Amenazada de Andalucía
Ha publicat articles a Ecological Monographs, Annual Review of Ecology and Systematics, Ecology, Oikos, Evolution i Journal of Ecology, on ha publicat articles sobre sobre els dispersors de llavors, síndromes de caràcters en plantes llenyoses mediterrànies, llevats, bacteris de nèctar i epigenètica de plantes.

## Premis i reconeixements

En 1991 va obtenir la medalla d'or de la Societat Ecològica Britànica i el 1992 el Premi President de la Societat Americana de Naturalistes. En 2001 va guanyar el primer Premi Nacional d'Investigació Alejandro Malaspina. En 2017 va obtenir el Premi Haeckel de la Federació Ecològica Europea. El 2024 va guanyar el premi Ramon Margalef d’ecologia.

## Obres

* Multiplicity in unity. Plant subindividual Variation and interactions with animals. University of Chicago Press, Chicago, USA. 437 pp.

## Referències

* ↑ Carlos Manuel Herrera Maliani: Orgulloso de la vecindad de pueblo, Diario de Sevilla, 10 de setembre de 2008
* ↑ Relació d'Acadèmics de la RASC
* ↑ Currículum Arxivat 2017-12-31 a Wayback Machine. al web del CSIC
* ↑ Carlos Herrera, premio Haeckel; Joan Martínez Alier, premio Leontief, 7 de març de 2017
* ↑ «El biòleg Carlos M. Herrera guanya el premi Ramon Margalef d'ecologia». [Consulta: 31 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Carlos Herrera, el ecólogo más citado de España Arxivat 2017-09-08 a Wayback Machine. per Benigno Varillas (Quercus, 2004)
* Herrera Maliani: «El caso de Aznalcóllar demostró que invertir en investigación es rentable» Arxivat 2018-02-07 a Wayback Machine., a madrid+d
* Así ve el Parque el mejor ecólogo español, Segura en Verde, 24 de gener de 2010
* Las flores del bien, ABC, 2 de novembre de 2011
# Grup de l'hexahidrita

El grup de l'hexahidrita és un grup de minerals sulfats hexahidrats que cristal·litzen en el sistema monoclínic. Els minerals d'aquest grup tenen una fórmula química que segueix el patró MSO₄·6H₂O, on M pot ser magnesi, manganès, ferro, cobalt, níquel o zinc. És un grup proper al grup de l'epsomita i al grup de la melanterita. La retgersita, que cristal·litza en el sistema tetragonal, té moltes similituds amb les espècies del grup de l'hexahidrita.
El grup està format per aquestes sis espècies:
| Espècie | Fórmula |
| Bianchita | ZnSO₄·6H₂O |
| Chvaleticeïta | MnSO₄·6H₂O |
| Ferrohexahidrita | FeSO₄·6H₂O |
| Hexahidrita | MgSO₄·6H₂O |
| Moorhouseïta | CoSO₄·6H₂O |
| Niquelhexahidrita | NiSO₄·6H₂O |

## Formació i jaciments

Els minerals del grup de l'hexahidrita es troben repartits per tot el planeta. Es comptabilitzen gairebé uns quatre-cents jaciments a on es poden trobar alguna de les espècies d'aquest grup. Als territoris de parla catalana s'hi pot trobar una de les espècies, la ferrohexahidrita, concretament a Santa Creu d'Olorda, a la província de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Hexahydrite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 juliol 2017].
* ↑ «Santa Creu d'Olorda, Collserola mountain range, Barcelona city, Barcelonès, Barcelona, Catalonia, Spain» (en anglès). Mindat. [Consulta: 13 juliol 2017].
# Pollegio

Pollegio és un municipi del cantó de Ticino (Suïssa), situat al districte de Leventina.

## Referències

* ↑ «Liste officielle des communes de la Suisse - 01.01.2021» (en francès). Oficina Federal d'Estadística. [Consulta: 8 gener 2021].
# Memorial del Teatre Holandès

El Memorial del Teatre Holandès és un museu d'Amsterdam (Holanda) situat a l'edifici del que va ser un reconegut teatre del barri jueu. L'any 1942, en plena ocupació dels Països Baixos per part de l'exèrcit alemany, aquest teatre va ser utilitzat com a espai de trànsit on es concentrava la població jueva detinguda abans de ser enviada als camps de concentració i d'exterminació dels nazis. L'any 1962 el teatre va ser convertit en un espai museal on avui hi ha un obelisc commemoratiu, una capella laica amb una flama permanent i un mur on hi apareixen els noms de totes les víctimes. A la primera planta hi ha una exposició sobre la repressió nazi contra la població jueva dels Països Baixos.
Amb l'ocupació nazi dels Països Baixos el mes de maig del 1940 i la posada en pràctica de les polítiques discriminatòries contra la població jueva, l'any 1941 el teatre del barri jueu d'Amsterdam va passar a ser d'ús exclusiu dels ciutadans jueus que no es podien relacionar amb la resta de població. Els nens petits eren agrupats a una llar d'infants a l'altra banda del carrer. La resistència neerlandesa va poder rescatar 600 infants jueus i amagar-los en llocs segurs. Es calcula que uns 110.000 jueus van ser deportats des dels Països Baixos als camps de concentració i d'extermini. Els cinc camps de destinació van ser Auschwitz, Bergen-Belsen, Mauthausen, Sobibor i Theresienstadt.

## Referències

* 1 2 «Memorial del Teatre Holandès». Memorial Democràtic. Gencat. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2016. [Consulta: 7 gener 2017].
# Melóvoie

«Melóvoie» té aquests significats:
* Melóvoie (Saràtov), localitat de l'óblast de Saràtov, a Rússia
* Melóvoie (Bélgorod), localitat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
# Rasa de la Font de Vilella

La Rasa de la Font de Vilella, el tram final de la qual també és conegut amb el nom de Torrent de Fontanet, és un torrent afluent per la dreta de la Riera de Llanera.
Neix a uns 80 m. a llevant de la masia de Can Jordi, pren la direcció predominant cap al sud i desguassa al seu col·lector a menys de 300 m aigües amunt del Molí de Fontanet.

## Termes municipals que travessa

La Rasa de la Font de Vilella transcorre íntegrament pel terme municipal de Torà (Segarra)

## Xarxa hidrogràfica

La xarxa hidrogràfica de la Rasa de la Font de Vilella està constituïda per 41 cursos fluvials la longitud total dels quals suma 41.123 m.

### Distribució municipal

El conjunt de la xarxa hidrogràfica transcorre íntegrament pel terme municipal de Torà.

### Principals afluents
## Enllaços externs

   * Taula amb les dades detallades de la xarxa hidrogràfica de la Riera de Llanera full de càlcul

## Referències

* 1 2 Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». www.gencat.cat. Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 01-01-2015.
* ↑ A l'edició digital de l' Cartogràfic de Catalunya hi consta que la Rasa de la Font de Vilella és la tributària de la Rasa de Padollers.
# Carlos Hernández Lázaro

Carlos Hernández Lázaro (Carcaixent, 1879 - València, 1936) fou un advocat, empresari i polític valencià, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

En el sector privat, fou membre del Consell d'Administració del Banc de València, fou president de la Unió Nacional d'Exportadors d'Agres i fundà la primera empresa per a industrialitzar el suc de taronja. Alhora, milità al Partit Conservador, del que en fou líder a València des del 1915 i amb el qual fou elegit diputat provincial el 1907 per Xelva-Villar, i pel districte de Xiva a les eleccions generals espanyoles de 1914, pel de Sagunt a les de 1919, i pel d'Énguera a les de 1920 i 1923. El 1921 fou nomenat Director General de Presons i fou senador per València el 1918-1919.

## Enllaços externs

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.276. ISBN 9788495484802.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Proceratophrys phyllostomus

Proceratophrys phyllostomus és una espècie de granota que viu al Brasil.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.

## Referències

* Peixoto, O.L. & Silvano, D. 2004. Proceratophrys phyllostomus. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2006. Consulta: 15 de gener de 2008.
# Grote Scheldeprijs 2018

El Grote Scheldeprijs 2018 va ser la 106a edició del Grote Scheldeprijs. Es disputà el 4 d'abril de 2018 sobre un recorregut de 200,4 km amb sortida a Borsele i final a Schoten. La cursa formà part de l'UCI Europa Tour amb una categoria 1.HC.
El vencedor final fou el neerlandès Fabio Jakobsen (Quick-Step Floors), que s'imposà a l'esprint a l'alemany Pascal Ackermann (Bora-Argon 18) i a l'anglès Christopher Lawless (Team Sky).

## Equips

L'organització convidà a 23 equips a prendre part en aquesta edició del Grote Scheldeprijs.

## Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Referències

* ↑ EFE «El holandés Fabio Jacobsen impone su fuerza y su juventud para llevarse el GP Escalda». El Mundo Deportivo. EFE, 04-04-2018 [Consulta: 16 abril 2018].
* ↑ «Startlist 2018 » 106th Scheldeprijs (1.HC)». [Consulta: 16 abril 2018].

## Enllaços externs

* Grote Scheldeprijs 2018 - Lloc web oficial
# Merrifield

Merrifield és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Virgínia. Segons el cens del 2000 tenia 11.170 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Merrifield tenia 11.170 habitants, 4.396 habitatges, i 2.725 famílies. La densitat de població era de 1.585,6 habitants per km².
Dels 4.396 habitatges en un 28,1% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,7% hi vivien parelles casades, en un 8,8% dones solteres, i en un 38% no eren unitats familiars. En el 25% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,5% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,54 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 19,4% tenia menys de 18 anys, un 10,3% entre 18 i 24, un 42,7% entre 25 i 44, un 21,4% de 45 a 60 i un 6,2% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 103,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 70.363 $ i la renda mediana per família de 74.116 $. Els homes tenien una renda mediana de 55.653 $ mentre que les dones 43.095 $. La renda per capita de la població era de 32.819 $. Entorn del 5,3% de les famílies i el 7,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Merrifield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Merrifield». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 13 agost 2010].
# Mesquita de Taghribardi

El complex de Taghribirdí (àrab: مسجد ومدرسة ابن تغري بردي, masjid wa-madrasat Ibn Taḡrī-birdī) està format per una mesquita i madrassa, la tomba del promotor i un sabil amb màktab. Aquesta construcció forma part del conjunt arquitectònic conegut com a Caire Històric, declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. Porta el número 209 del catàleg de monuments islàmics gestionat pel Supreme Council of the Antiquities. Està situada en una cantonada de l'antiga ciutat fatimita, prop de la mesquita d'Ibn Tulun.

## Història

Ibn Taghribirdí al-Buklumuixí era un mameluc del soldà Fàraj ibn Barquq (1399-1405 i 1405-1412) que va arribar al càrrec d'emir del soldà adh-Dhàhir Jàqmaq (1438-1453). Tenia una personalitat trista i amb mal caràcter. El 1442 va morir assassinat pels seus propis mamelucs. Una inscripció descriu l'edifici com una madrassa i que es va fundar el 1440.

## Descripció

El complex té dues façanes, la principal de les quals dona al carrer Saliba. Aquí s'obre l'alt portal trilobulat. A la seva esquerra es troba el sabil i el màktab, la font del sabil ara és ocupada per una botiga, el màktab de la planta superior presenta una balconada de fusta. Entre el sabil i el portal s'aixeca el minaret, que és de base quadrada i amb quatre finestrals. Una balconada el separa d'un cos cilíndric decorat amb relleus geomètrics, una segona balconada amb una galeria circular amb columnetes i un remat bulbós.
Oposada al minaret, a la dreta del portal es troba la cúpula de la tomba de Taghribardí, sobre un tambor amb finestrals i decorada exteriorment amb motius geomètrics.
La planta de l'edifici és sensiblement rectangular. La mesquita i madrassa està disposada en diagonal de manera que quedi ben orientada a l'alquibla. Els espais entre les façanes i la mesquita estan ocupats per elements secundaris (el sabil, la tomba i altres estances). La mesquita té un pati descobert amb quatre iwans de diferents dimensions, el més important orientat a l'alquibla, amb el mihrab. A la part alta del pati també hi donen uns finestrals alts que pertanyen a altres dependències.

## Bibliografia

* Doris Behrens-Abouseif. Cairo of the Mamluks. American University in Cairo Press. El Caire, 2007. ISBN 978-977-416077-6
* Caroline Williams. Islamic Monuments in Cairo. American University in Cairo Press. El Caire i Nova York, 2004. ISBN 977-424-695-0

## Enllaços externs

* (anglès) La mesquita a Archnet Arxivat 2008-01-23 a Wayback Machine.
* (anglès) La mesquita a Touregypt
# Refugi de les Planelles

El Refugi de les Planelles està situat a 1.380 m, a tocar del torrent de la Coma Ermada, al nord del Santuari de Montgrony, al municipi de Gombrèn (Ripollès).

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya

## Enllaços externs

* «Planelles Montgrony». [Consulta: 11 agost 2023].
* Ressenya de la recuperació del refugi a Ropollès Digital
# Carlos Hernández Alarcón

Carlos Hernández Alarcón (Jaén, 15 de setembre de 1990) és un futbolista andalús que juga com a defensa central.

## Carrera esportiva

Nascut a Jaén, Hernández va acabar la seva formació amb el Real Jaén locals, pel que els seus principals debuts amb l'equip B a les lligues regionals. Va ser definitivament promogut a l'equip principal l'estiu de 2011, apareixent en 37 partits durant la seva primera temporada en què el club no va aconseguir promoure de Segona Divisió B.
El 14 juliol 2012 Hernández se'n va anar al Reial Saragossa, que va pagar 70.000 € pels seus serveis, Immediatament va ser destinat a les reserves, també a la tercera divisió.
El 9 d'agost de 2013 Hernández es va unir CE Sabadell FC, a Segona Divisió. Va jugar el seu primer partit com a professional el dia 18, amb els 90 minuts i marcant el segon gol del seu equip en la victòria per 4-0 a casa contra el RCD Mallorca.

## Referències

* ↑ El Zaragoza ficha al defensa Carlos Hernández; Marca, 14 Juliol 2012
* ↑ Carlos Hernández reforçarà la defensa del CE Sabadell Arxivat 2013-09-10 at Archive.is; web oficial de C.E.Sabadell, 9 agost 2013
* ↑ El Sabadell golea y es el primer líder de la temporada; Marca, 18 agost 2013 (castellà)
# Pont (organologia)

El pont és una peça de fusta que, en els instruments de corda fregada se situa sobre la tapa harmònica entre el final del batedor i el cordal, i per sobre del qual passen les cordes. Representa el punt màxim de separació de les cordes en respecte a la caixa de ressonància. En el perfil de la seva part superior, que és corbat per tal que amb l'arc es pugui fregat separadament cada una de les cordes, s'hi han practicat unes osques o ranures per les quals passen les cordes.
Viccionari
# Grup trivial

En àlgebra un grup és trivial si només conté un element. Aquest únic element és l'element neutre i invers de si mateix. Tots els grups trivials són isomorfs. Tot grup conté un subgrup trivial i només un. En notació additiva, hom sol representar el grup trivial mitjançant 0, encara que, en rigor, caldria fer-ho amb el singletó {0}. En notació multiplicativa la representació corrent és amb 1, malgrat que la forma coherent seria emprar {1}.

## Referències

* ↑ Antoine, Ramon; Camps, Rosa; Moncasi i Solsona, Jaume. Introducció a l'àlgebra abstracta. Univ. Autònoma de Barcelona, 2007, p. 32. ISBN 844902515X.

## Vegeu també

* Llista de grups petits
# Matías Sangüesa Guimerà

Matías Sangüesa i Guimerà (Morella, 1885 - Castelló de la Plana, 1937) fou un polític i tractant de ramat porquí i de tèxtils valencià que va exercir d'alcalde de Morella des del 1931 a 1934 i durant 1936, així com també President de la Diputació de Castelló durant el mateix 1936. Políticament, Sangüesa va militar a Izquierda Republicana i de la seua antecessora durant la dictadura de Primo de Rivera.

## Biografia

Matías Sangüesa i Guimerà va nàixer el 1885 al barri de Sòl de Vila, de Morella, fill de José Sangüesa i Carme Guimerà. Este polític republicà, amb les arrels familiars a Castellfort i a Morella, era tractant de ramat porquí, fet que el fa viatjar per tot l'Aragó, especialment a la part d'Alcanyís. Es va casar amb n'Encarnació Rallo, amb qui va tenir set fills, dels que en sobreviurien quatre: Ramiro, Marcos i les bessones Carme i Joaquina. També es dedicarà al tèxtil, mitjançant el treball a domicili de moltes dones que es dedicaven a fer toquilles i xals de llana, que comercialitza per tota la vall de l'Ebre, especialment a l'Aragó i Navarra.
L'any 1931, Sangüesa va ser nomenat alcalde republicà de Morella. Com a alcalde, dues de les seues grans prioritats foren la construcció de carreteres i camins veïnals, posant especial èmfasi en la carretera de Castelló de la Plana a Saragossa. Altre punt central del seu mandat fou la construcció d'escoles al municipi, com les que s'inauguraren a els Llivis, a l'Hostal Nou i al Convent de Sant Francesc de Morella. Degut als fets d'octubre de 1934, va ser suspés del seu càrrec d'alcalde pel govern lerrouxista-cedista. Amb la victòria el 1936 del Front Popular, Sangüesa va ser restablit al càrrec, tot i que un mes després, al març de 1936 va ser nomenat President de la Diputació de Castelló en substitució d'en Carlos Selma Roig. Una vegada dissolt el 1937 la Diputació i establert el Consell Provincial presidit per l'aleshores governador civil, Sangüesa va obtenir la cartera de conseller d'obres públiques.
El desembre de 1937, després d'una operació de càncer de gola, Matías Sangüesa mor al postoperatori a l'Hospital Provincial de Castelló. Segons les cròniques, el seu cadàver fou vetllat a les oficines d'Izquierda Republicana a Castelló de la Plana i a Morella, on el van dur sobre els muscles una comitiva de morellans i autoritats com el governador civil, que l'acompanyaren en el soterrament. El 8 de gener de 1938, l'ajuntament de Morella va decidir renomenar el carrer Blasco d'Alagó (vía principal del centre urbà) amb el nom de Matías Sangüesa Guimerà, tot i que el canvi només durà tres mesos, ja que les tropes nacionals van entrar eixe any a Morella restablint el nom tradicional del carrer.

## Referències

* ↑ https://www.elcami.cat/camipedia/matias-sanguesa-guimera-morella
* ↑ https://www.elperiodicomediterraneo.com/noticias/castellon/historia-viva-matias_840527.html
* ↑ https://comarquesnord.cat/finestra-oberta/matias-sanguesa-i-carlos-selma/
* ↑ https://www.morella.net/70-anys-despres-de-matias-sanguesa/
# Memorial del genocidi de Ntarama

El Memorial del genocidi de Ntarama és un espai commemoratiu situat a Ntarama, en una antiga església catòlica, on van ser assassinades 5.000 persones el 15 d'agost del 1994, durant el Genocidi de Ruanda. És un dels sis museus del genocidi de Ruanda juntament amb Murambi, Bisesero, Nyamata, Kigali i Nyarubuye.
Ntarama està situat al Districte de Kigali. Es troba després d'unes hores conduint des de Kigali, la capital i la ciutat més gran en el país. Zaza, Sake, Kibungo i Nyamata són ciutats properes. L'aeroport de Nemba és el més proper.

## Referències

* ↑ Sites mémoriaux du génocide : Nyamata, Murambi, Bisesero et Gisozi, UNESCO, Retrieved 4 March 2015
* ↑ Remembering Rwanda's genocide, Catherine Wambua, 1 July 2012, Al Jazeera, Retrieved 2 March 2016
* ↑ Ntarama, LatLongWiki, Consultat el 2 de març del 2016

## Enllaços externs

* Arxiu del Genocidi de Rwanda
# Raquel Rolnik

Raquel Rolnik (São Paulo, 1956) és una arquitecta i urbanista brasilera. Ha estat una de les principals gestores de les polítiques del Partit dels Treballadors en matèria d'habitatge popular, urbanisme i desenvolupament local.

## Trajectòria

En 1978 va ingressar com a arquitecta de la Universitat de São Paulo (USP), en 1981 va obtenir un mestratge en arquitectura i urbanisme també per la USP i en 1995 un doctorat en la Graduate School Of Arts And Science (Escola de Graduats d'Arts i Ciències) de la Universitat de Nova York. És professora de la Facultat d'Arquitectura i Urbanisme de la USP i del Mestratge en Urbanisme de la Facultat d'Arquitectura i Urbanisme de la Pontifícia Universitat Catòlica en Campinas.
Va ser directora de planejament de la ciutat de São Paulo (1989–1992) durant la gestió de Luiza Erundina, coordinadora d'urbanisme de l'Institut Pólis (1997-2002) i secretària nacional de Programes Urbans del Ministeri de les Ciutats (2003-2007) en la primera presidència de Luiz Inácio Lula da Silva. Durant sis anys, fins al 2014, va ser relatora especial de l'ONU per al Dret a l'Habitatge Adequat.
És autora dels llibres Guerra dos llocs: A colonização dona terra i dona moradia na era dónes finanças (2015), O que é Cidade (Brasiliense, 2004), Folha Explica - São Paulo (Publifolha, 2001), A Cidade i a Lei - legislação, politica urbana e territórios na cidade de São Paulo (1997). Ha escrit nombrosos articles i publicacions sobre qüestions urbanes i manté un blog personal amb la mateixa temàtica. És també col·laboradora habitual del diari Folha de S. Paulo.

## Referències

* ↑ «Currículo do Sistema de Currículos Lattes (Raquel Rolnik)» (en portugués). [Consulta: 1r octubre 2016].
* ↑ «Arquitetas Invisíveis apresentam 48 mulheres na arquitetura: Urbanismo» (en portugués). archdailycom.br, 11-03-2015. [Consulta: 1r octubre 2016].
* 1 2 «Entrevista Raquel Rolnik: É preciso entender a moradia como direito» (en portugués). Zero Hora, 12-12-2015. [Consulta: 1r octubre 2016].
* ↑ «Raquel Rolnik: Só crédito não resolve a habitação» (en portugués). Isto É, 18-03-2009. Arxivat de l'original el 2021-02-27. [Consulta: 1r octubre 2016].
* ↑ «Livro de Raquel Rolnik retrata a moradia na era das finanças» (en portugués). Folha de S. Paulo, 04-12-2015. [Consulta: 1r octubre 2016].
* ↑ A cidade e a lei: legislação, política urbana e territórios na cidade de São Paulo. FAPESP, 1997.

## Enllaços externs

* Blog de Raquel Rolnik
* Columnes de Raquel Rolnik en el diari Folha de S.Paulo
* Entrevista: "As remoçõés são fruit dona valorização imobiliária" Arxivat 2016-06-02 a Wayback Machine., (A Nova Democràcia, segona quinzena d'agost del 2012, en portuguès)